ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 544/1697/22 Номер провадження 11-кп/814/491/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

представників потерпілих - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне №0000051 за апеляційною скаргою цивільного відповідача ОСОБА_10 на вирок Пирятинського районного суду Полтавської області від 07 березня 2024 року,

встановила:

Цим вироком

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , одруженого, пенсіонера, з середньою освітою, маючого на утриманні неповнолітню дитину, не судимого,

засуджено за ч.2 ст.286 КК України на 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_11 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з встановленням іспитового строку 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Цивільний позов ОСОБА_12 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12 матеріальну шкоду 619569 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_13 до ОСОБА_11 , Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» про відшкодування моральної та матеріальної шкоди відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_14 до ОСОБА_11 , ОСОБА_10 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок вчинення злочину, задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_14 моральну шкоду 494089 гривень 57 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Цивільний позов ОСОБА_15 до ОСОБА_11 , ОСОБА_10 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок вчинення злочину, задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_15 моральну шкоду 149443 грн 30 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В частині вимог позивачів ОСОБА_12 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 до ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» залишено без розгляду.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат, арешту майна та речових доказів.

Згідно з вироком суду ОСОБА_11 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

03.02.2022 приблизно о 19 год. 00 хв. ОСОБА_11 , керуючи сідловим тягачем Renault Magnum д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом Schmitz д.н.з. НОМЕР_2 рухався по автодорозі Р-60 сполученням Суми-Пирятин в напрямку м. Пирятин та, проїжджаючи поблизу с. Вишневе Лубенського району Полтавської області, в місці заокруглення дороги праворуч та спуску, в порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху, прояв неуважність, діючи недбало, не впорався з керуванням та допустив виїзд керованого ним напівпричепа Schmitz д.н.з. НОМЕР_2 на зустрічну смугу для руху, де зіткнувся з автомобілем Cherry Amulet д.н.з. НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_15 , який рухався в напрямку м. Лохвиця. Після даного зіткнення, перекривши всю проїзну частину та продовжуючи сунутися на сідловому тягачі Renault Magnum д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом Schmitz д.н.з. НОМЕР_2 лівою боковою частиною вниз, ОСОБА_11 допустив зіткнення з автомобілем Mercedes-Benz-Sprinter 313 CDI д.н.з. НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_12 , який рухався йому назустріч по своїй смузі для руху.

У результаті даної пригоди потерпілому ОСОБА_14 заподіяно тяжке тілесне ушкодження, а потерпілим ОСОБА_16 , ОСОБА_13 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_15 та ОСОБА_12 спричинено середньої тяжкості тілесне ушкодження.

На вирок суду цивільний відповідач подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок суду скасувати в частині часткового задоволення цивільного позову ОСОБА_12 до ОСОБА_11 , ОСОБА_10 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок вчинення злочину та стягнення з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_12 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 619569 гривень; часткового задоволення цивільного позову ОСОБА_14 до ОСОБА_11 , ОСОБА_10 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди та стягнення з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_14 в рахунок відшкодування моральної шкоди 494089 гривень 57 коп.; часткового задоволення цивільного позову ОСОБА_15 до ОСОБА_11 , ОСОБА_10 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди та стягнення з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_15 в рахунок відшкодування моральної шкоди 149443 грн. 30 коп. Ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_10 на користь потерпілих.

Свою апеляційну скаргу обгрунтував тим, що за загальним правилом статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а за шкоду, завдану внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

В матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази трудових відносин між ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на момент вчинення ДТП (копію трудового договору, маршрутний лист або будь який документ, який би підтверджував факт трудових відносин).

Суд першої інстанції не встановив факту прийняття обвинуваченого на роботу за конкретною кваліфікацією, професією, посадою; не встановив факту роз`яснення позивачеві його прав і обов`язків та про інформування під розписку про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоров`я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору.

Крім того, потерпілі не подали доказів, а суд не встановив того, що за трудовим договором працівник має виконувати вимоги внутрішнього трудового розпорядку, встановлені адміністрацією підприємства, де він працює, дотримуватися трудової дисципліни (ст. ст. 139-152 КЗпП України), на роботодавця покладається низка обов`язків щодо працівника, які підлягають виконанню незалежно від змісту трудового договору, а за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу (ст. 837 ЦК України). При цьому у цивільно-правових відносинах діє принцип свободи договору, тобто сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч. 1 ст. 327 ЦК України).

В матеріалах кримінального провадження не додано жодного документу, який би свідчив про наявність трудових відносин між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , як власника транспортного засобу, про що суд сам зазначив в мотивувальній частині вироку, а тому вважає, що суд помилково стягнув з ОСОБА_10 матеріальну та моральну шкоду за заявленими цивільними позовами, інших доказів, які б спростовували це твердження в матеріалах справи не існує.

Інші учасники провадження вирок не оскаржували.

Заслухавши доповідача, представників потерпілих та прокурора, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, за обставин, встановлених судом, кваліфікація кримінального правопорушення та призначене судом покарання в апеляційній скарзі не оскаржуються та колегією суддів не перевіряються.

Щодо доводів апеляційної скарги цивільного відповідача необхідно зазначити таке.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Загальними вимогами цивільного процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.

При вирішенні цивільних позовів потерпілих, в тому числі до ОСОБА_10 , цих вимог закону місцевим судом дотримано.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що внаслідок вчинення ОСОБА_11 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, потерпілим було заподіяно моральну шкоду.

Як встановлено місцевим судом та не спростовується учасниками провадження, власником джерела підвищеної небезпеки - транспортного засобу, яким керував обвинувачений ОСОБА_11 , сідлового тягача Renault Magnum д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом Schmitz д.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_10 . Сідловий тягач Renault Magnum до 28.01.2022 мав державний номерний знак НОМЕР_5 . В трудових відносинах з обвинуваченим ОСОБА_11 власник транспортного засобу на момент вчинення ДТП не перебували.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Аналіз положень статей 1166, 1167, 1187, 1188 ЦК України щодо суб`єкта відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який йому не належить, свідчить, що ця шкода відшкодовується власником (володільцем) джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Приписи статей 1187, 1188 ЦК України є спеціальними стосовно статей 1166, 1167 цього Кодексу, у зв`язку з чим перевага в застосуванні має надаватися спеціальним нормам.

При цьому місцевий суд встановив, що наданий ОСОБА_10 договір оренди транспортного засобу №1 від 31.01.2022, а саме сідлового тягача Renault Magnum д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом Schmitz д.н.з. НОМЕР_2 , яким ОСОБА_11 керував під час вчинення ДТП, був укладений з порушенням діючого законодавства.

А саме, згідно з п.10.1 Договору, договір підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню, що відповідає нормі ст. 799 ЦК України. В судовому засіданні ОСОБА_11 заперечив підписання вказаного договору оренди транспортного засобу. Будь-яких доказів дійсності договору оренди транспортного засобу №1 від 31.01.2022, ОСОБА_10 суду не надала. Тому місцевий суд дійшов правильного висновку, що наданий ОСОБА_10 договір оренди транспортного засобу не є доказом того, що ОСОБА_11 на час вчинення ДТП був володільцем сідлового тягача Renault Magnum д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом Schmitz д.н.з. НОМЕР_2 .

При цьому учасники провадження не заперечують правомірність користування ОСОБА_11 транспортним засобом, тобто, що власник автомобіля, ОСОБА_10 , добровільно передав право керування даним транспортним засобом ОСОБА_11 .

Сам факт права власності на сідловий тягач Renault Magnum д.н.з. НОМЕР_1 з напівпричепом Schmitz д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_10 не оспорює.

У зв`язку з викладеним, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що обов`язок щодо відшкодування завданої шкоди повинен бути покладений саме на володільця (власника) цього джерела підвищеної небезпеки, тобто ОСОБА_10 , а не безпосередньо на водія транспортного засобу.

Ураховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що цивільний позов у справі вирішено правильно.

Отже, рішення суду в частині вирішення цивільного позову прийнято з дотриманням положень статей 128, 129 КПК України та статі 1187 ЦК України. Вирок суду відповідає вимогам ст. 374 КПК України, у ньому наведено підстави для задоволення цивільних позовів потерпілих до ОСОБА_10 .

З огляду на викладене вище безумовних підстав, передбачених ст. 409 КПК України, для скасування та зміни ухваленого по справі судового рішення в частині цивільного позову, як про це ставиться питання в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу цивільного відповідача ОСОБА_10 залишити без задоволення, а вирок Пирятинського районного суду Полтавської області від 07 березня 2024 року щодо ОСОБА_11 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4