Дата документу 23.02.2026 Справа № 310/9752/19
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний №310/9752/19 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/807/91/26 Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізький апеляційного суду в складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянула 23 лютого 2026 року у місті Запоріжжі в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тетюши Тетюшинського району республіки Татарстан російської федерації, який є особою без громадянства, має початкову середню освіту, не працює, неодружений, місця реєстрації не має, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 .

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_8 звернулась до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою на вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 червня 2021 року, яким ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.2 ст.309 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

Строк тримання під вартою ухвалено рахувати з моменту затримання ОСОБА_6 .

Запобіжний захід щодо ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили ухвалено не обирати.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судово-хімічної експертизи у розмірі 628 грн 04 коп.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані з проведенням судово-хімічної експертизи у розмірі 1099 грн 07 коп.

Вирішена доля речових доказів у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією частини майна, окрім житла. Просить дослідити протокол огляду місця події від 20 жовтня 2019 року, висновок експерта №14-85 та 7-2225, протокол огляду мобільного телефону від 20 жовтня 2019 року з додатками та протокол огляду нагрудної камери від 22 жовтня 2019 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вирок є незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки судом не взято до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновок, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також, як наслідок, невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Вважає, що судом не надано належної оцінки та не враховано при винесенні вироку поясненням наданим ОСОБА_6 щодо придбання психотропної речовини її кількості, вартості та її часткової розфасовки.

На думку прокурора зберігання обвинуваченим значної кількості наркотичного засобу та його часткове фасування свідчить про те, що умисел останнього був направлений саме на зберігання з метою збуту, що у сукупності усіх досліджених доказів доведено поза розумним сумнівом.

Крім того, судом невірно надано оцінку протоколу огляду мобільного телефону ОСОБА_6 від 07 листопада 2019 року з додатками. Зі змісту смс-повідомлення вбачається, що 20 жовтня 2019 року власник мобільного телефону ( ОСОБА_6 ) пропонує амфетамін для продажу за вказаною ціною.

Також, судом визнано недопустимим доказом відеозапис розмови ОСОБА_6 та працівників СРПП Бердянського ВП ГУНП в Запорізькій області, як такий, що отриманий в порушення ст.86 КПК України.

Прокурор вважає, що стороною захисту та особисто обвинуваченим не заперечувалось обставини діалогу, ані його зміст, ані те, що на відеозаписі зображений саме він.

Зазначає, що в цьому випадку DVD-диск з відеозаписом є самостійним джерелом доказів, похідним від інформації, яка міститься в оглянутій слідчим боді-камері та зафіксованим протоколом огляду від 22 жовтня 2019 року.

На думку апелянта, перекваліфікація злочинних дій ОСОБА_6 призвела до того, що судом призначено покарання у виді позбавлення волі на строк, не передбачений санкцією ч.2 ст.307 КК України, як наслідок допущено неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання.

В поданих змінах до апеляційної скарги заступник керівника обласної прокуратури ОСОБА_9 просить оскаржуваний вирок суду змінити; звільнити ОСОБА_6 від покарання за ч.2 ст.309 КК України на підставі ст.ст.49, 74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

В обґрунтування поданих змін прокурор зазначає, що з вироку убачається, що ОСОБА_6 вчинив нетяжкий злочин, передбачений ч.2 ст. 309 КК України, 20 жовтня 2019 року. Відповідно до вимог ст.49 КК України, строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення нетяжкого злочину складають 5 років.

За таких обставин прокурор вважає, що є підстави для звільнення обвинуваченого від покарання у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_6 при невстановлених часі та місці та при невстановлених обставинах, незаконно придбав для особистого вживання два зіп-пакети з психотропною речовиною, одинадцять полімерних згортків чорного кольору з порошкоподібною речовиною, які залишив при собі, тим самим почав незаконно зберігати при собі психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, без мети збуту.

Далі, 20 жовтня 2019 року ОСОБА_6 , продовжуючи, незаконно зберігати при собі вищевказані речовини, переніс їх на ділянку місцевості, яка розташована поряд з будинком № 147 по вулиці Олега Сухарєва в м.Бердянську Запорізької області, де був зупинений працівниками поліції.

Цього ж дня, в період часу з 14 години 10 хвилин до 15 години 02 хвилини працівниками поліції проведено огляд за адресою: Запорізька область, м.Бердянськ, вул.Олега Сухарєва, біля будинку 147, за участю ОСОБА_6 , в ході проведення якого у останнього при собі виявлено та вилучено 2 (два) зіп- пакети з порошкоподібною речовиною масами: 13,669 г та 19,537 г, у яких міститься психотропна речовина, обіг якої обмежене амфетамін, масою 11,0845 г в перерахунку на основу, що є великим розміром, а також 11 (одинадцять) згортків з порошкоподібною речовиною масами: 0,3134 г., 0,2035 г., 0,1722 г., 0,1968 г, 0,2057 г, 0,2032 г, 0,2106 г, 0,2064 г, 0,3298 г, 0,1675 г, 0,1863 г, у яких міститься психотропна речовина, обіг якої обмежений амфетамін, масою 0,8213 г в перерахунку на основу, які ОСОБА_6 , діючи умисно незаконно зберігав без мети збуту.

Вказаними діями ОСОБА_6 вчинив незаконне придбання та зберігання без мети збуту психотропних речовин у великих розмірах, а сааме злочин, передбачений ч.2 ст.309 КК України.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_6 кваліфіковані за ч.2 ст.307 КК України, тобто, незаконне придбання та зберігання психотропних речовин у великих розмірах з метою збуту.

Після досліджених судом всіх обставин по кримінальному провадженню, суд дійшов висновку, що дії ОСОБА_6 слід перекваліфікувати з ч.2 ст.307 КК України на ч.2 ст.309 КК України, як незаконне придбання та зберігання психотропних речовин у великих розмірах без мети збуту.

Стороною обвинувачення не доведено, що в діях ОСОБА_6 наявний головний елемент складу злочину, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, мета збуту наркотичного засобу.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу з урахуванням поданих до неї змін та просила цю скаргу задовольнити; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі з урахуванням поданих змін, колегія суддів вважає, що остання, підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчинені вищевказаного правопорушення при викладених у вироку обставинах, правильно встановив фактичні обставини провадження і правильно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст.309 КК України.

Доведеність вини, кваліфікація дій обвинуваченого ніким з учасників провадження не оспорюється, тому колегією суддів оскаржуваний вирок в цій частині не переглядається.

Переглядаючи вирок суду в частині призначеного покарання, колегія суддів звертає увагу на таке.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання, окрім іншого, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно з оскаржуваним вироком, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд врахував ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України, є нетяжким злочином; дані про особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, за місцем мешкання характеризується позитивно, на обліку у лікаря-нарколога, у лікаря-психіатра не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання, суд врахував щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст.67 КК України, судом не встановлено.

Отже, з урахуванням всіх обставин провадження та відомостей про особу обвинуваченого, суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення останньому покарання у виді позбавлення волі в межах санкції статті обвинувачення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.65 КК України.

В той же час, відповідно до положень п.3 ч.1 ст.49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості.

Санкція ч.2 ст.309 КК України, в редакції, чинній на час вчинення кримінального правопорушення, передбачала покарання у виді позбавлення волі на строк від двох до п`яти років.

Відповідно до положень ч.1 ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.309 КК України, є нетяжким злочином.

Згідно з вимогами ч.5 ст.74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

Відповідно до матеріалів провадження, інкриміноване ОСОБА_6 кримінальне правопорушення вчинене останнім 20 жовтня 2019 року.

Таким чином, з моменту вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення минуло понад п`ять років.

Перебіг строку давності у цьому провадженні не зупинявся.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що відповідно до вимог ч.5 ст.74 КК України, ОСОБА_6 підлягає звільненню від відбування призначеного покарання у зв`язку із закінченням строків давності.

Керуючись п.3 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України, ст.ст. 404, 405, 407-409 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 з урахуванням поданих змін заступника керівника обласної прокуратури ОСОБА_10 задовольнити.

Вирок Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 29 червня 2021 року, щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст. 309 КК України, змінити в частині призначеного ОСОБА_6 покарання.

Звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного покарання за ч.2 ст. 309 КК України на підставі п.3 ч.1 ст.49, ч.5 ст.74 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

У решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4