УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2025 року

м. Київ

справа № 357/6438/16-к

провадження № 51-2591 ск 22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2025 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 04 березня 2026 року про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами,

встановив:

За вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2022 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі - КК України) та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 10 років. Вирішено питання про запобіжний захід, процесуальні витрати та речові докази.

Київський апеляційний суд ухвалою від 05 липня 2022 року апеляційну скаргу захисника залишив без задоволення, а вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2022 року - без змін.

За ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2025 року заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 січня 2022 року повернуто заявнику.

Київський апеляційний суд ухвалою від 04 березня 2026 року апеляційну скаргу з доповненнями засудженого ОСОБА_4 залишив без задоволення, а ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2025 року - без змін.

У касаційній скарзі засуджений, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону і неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2025 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 04 березня 2026 року і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

На обґрунтування доводів поданої касаційної скарги, зазначає, що повернення його заяви є порушенням права на перегляд вироку суду за нововиявленими обставинами. Вважає, що суд першої інстанції, повернувши його заяву, вийшов за межі своїх повноважень, оскільки на цій стадії суд не може надавати оцінку тому чи є зазначені у заяві обставини нововиявленими. Зауважує, що рішення про задоволення такої заяви або відмова у її задоволенні приймається судом лише після відкриття провадження та призначення його до розгляду. Твердження місцевого суду про те, що ОСОБА_4 не усунув недоліків, зазначених в ухвалі суду першої інстанції від 11 лютого 2025 року, не відповідають дійсності. Вказує, що апеляційний суд проігнорував його клопотання про дослідження низки доказів, які обґрунтовують наявність нововиявлених обставин. Посилається на те, що під час ознайомлення з матеріалами кримінального провадження йому стало відомо, що його захисник діяв не компетентно. Зауважує, що досудове розслідування кримінального провадження стосовно нього розпочато з істотним порушенням вимог Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), отже усі слідчі дії, проведені до моменту реального внесення даних, є недопустимими доказами, а вирок, що базується на них, - незаконним. Посилається на фальсифікацію матеріалів кримінального провадження. Крім того, просить зупинити виконання судового рішення, а саме його етапування до установи виконання покарань.

Перевіривши доводи касаційної скарги та долучені до неї копії судових рішень, колегія суддів не вбачає підстав для відкриття касаційного провадження з мотивів, наведених у скарзі.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Так, згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. Суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Оцінюючи доводи касаційної скарги засудженого, суд касаційної інстанції виходить з наступного.

Так, порядок здійснення провадження за нововиявленими обставинами врегульовано главою 34 КПК України.

У ст. 459 цього Кодексу наведено вичерпний перелік нововиявлених обставин, за наявності яких можуть бути переглянуті судові рішення, що набрали законної сили.

Відповідно до положень зазначеної норми права нововиявленими обставинами визнаються:

- штучне створення або підроблення доказів, неправильність перекладу висновку і пояснень експерта, завідомо неправдиві показання свідка, потерпілого, підозрюваного, обвинуваченого, на яких ґрунтується вирок;

- скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути;

- інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Отже, нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду при прийнятті судового рішення, а також спростовують обставини, встановлені судом на час розгляду справи, та мають важливе значення для її розгляду.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 460 КПК України учасники судового провадження мають право подати заяву про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення суду будь-якої інстанції, яке набрало законної сили.

У той же час згідно з пунктами 4, 5 ст. 462 КПК України у заяві про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами зазначаються обставини, що могли вплинути на судове рішення, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою, під час судового розгляду; обґрунтування з посиланням на обставини, що підтверджують наявність нововиявлених обставин, та зміст вимог особи, яка подає заяву до суду.

Тож, системне тлумачення положень кримінального процесуального законодавства указує на те, що перегляд судових рішень, які набрали законної сили, за нововиявленими обставинами є екстраординарною процедурою перегляду судових рішень у виняткових випадках, коли після завершення розгляду кримінальної справи в звичайному порядку (в судах першої, апеляційної і касаційної інстанцій) виявлені обставини, які мають такі ознаки: вони існували на момент ухвалення відповідних судових рішень, але не були відомі та не могли бути відомі суду та особі, яка звертається із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами, під час судового розгляду; вони мають істотне значення, оскільки самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

Так, суд першої інстанції, перевіривши заяву ОСОБА_4 на відповідність до вимог КПК України, в оскаржуваному судовому рішенні зазначив, що вказана заява не містить будь-яких нововиявлених обставин, які існували, однак не були відомі та не могли бути відомі суду на час розгляду кримінального провадження стосовно ОСОБА_4 .

Разом з тим, суд апеляційної інстанції, у постановленій за наслідками апеляційного розгляду ухвалі, погодився із висновком суду першої інстанції, що наведені заявником обставини, зокрема порушення вимог кримінального процесуального закону під час досудового розслідування, недопустимість доказів, невзяття до уваги окремих доказів, недопустимість та неналежна оцінка доказів, порушення права на захист, якими суд обґрунтував своє рішення, не є нововиявленими у розумінні ч. 2 ст. 459 КПК України, оскільки заявник не вказав у своїй заяві, які конкретні обставини в цьому кримінальному провадженні є нововиявленими та такими, що могли вплинути на судове рішення, не були відомі чи не могли бути відомі суду та засудженому під час судового розгляду.

У той же час, апеляційний суд, переглядаючи за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_4 , ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2025 року та залишаючи зазначену ухвалу суду без змін, відповідно до вимог ст. 419 КПК України, детально перевірив викладені в апеляційній скарзі доводи і обґрунтовано визнав їх безпідставними, із зазначенням відповідних мотивів прийнятого рішення.

Щодо доводів засудженого про те, що суд першої інстанції, повернувши його заяву, вийшов за межі своїх повноважень, оскільки він повинен був прийняти заяву до розгляду; твердження місцевого суду про те, що ОСОБА_4 не усунув недоліків, зазначених в ухвалі суду першої інстанції від 11 лютого 2025 року, не відповідають дійсності

Так, відповідно до ч. 3 ст. 434 КПК України до заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, яка не оформлена згідно з вимогами, передбаченими ст. 462 цього Кодексу, застосовуються правила частини третьої статті 429 цього Кодексу, яка передбачає залишення заяви без руху з встановленням відповідного строку для усунення недоліків заяви, після чого у випадку не усунення недоліків заява з доданими матеріалами та відповідною копією ухвали повертається особі, яка її подала.

Як убачається із оскаржуваних судових рішень, ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11 лютого 2025 року заяву засудженого ОСОБА_4 про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами залишено без руху у зв`язку з невідповідністю вимогам ст. 462 КПК України та надано строк для усунення недоліків 10 днів з дня отримання копії ухвали.

У межах встановленого судом строку, ОСОБА_4 звернувся із заявою щодо виконання вимог ухвали суду.

Суд першої інстанції, встановивши, що ОСОБА_4 не усунув недоліки, зазначені в ухвалі цього суду від 11 лютого 2025 року, заяву про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2025 року повернув особі, яка її подала.

Водночас суд апеляційної інстанції у своєму рішенні вказав, що місцевий суд, при перевірці заяви ОСОБА_4 з`ясував, що у ній не зазначено про обставини, які відповідно до ч. 2 ст. 462 КПК України можуть бути визнані нововиявленими обставинами, та обґрунтовано застосував приписи ст. 462 КПК України. Водночас, всупереч доводам засудженого, суд першої інстанції не приймав рішення про відмову у задоволенні його заяви, а, відповідно до приписів ч. 3 ст. 429 КПК України, повернув її.

Тож, доводи засудженого в цій частині не є слушними.

Інших доводів, ніж ті, які були предметом перевірки апеляційного суду, та були б підставами для зміни чи скасування судових рішень, у касаційній скарзі засудженим не наведено.

Отже, на переконання колегії суддів касаційного суду, під час апеляційного розгляду, суд перевірив доводи засудженого та надав на них вичерпну відповідь, належним чином вмотивував своє рішення з наведенням докладних мотивів.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що ухвала суду апеляційної інстанції, відповідає вимогам ст. 419 КПК України.

Касаційна скарга засудженого ОСОБА_4 не містить конкретного обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які перешкодили чи могли перешкодити судам першої та апеляційної інстанції ухвалити законні та обґрунтовані судові рішення при розгляді заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами з огляду на положення статей 412 та 413 КПК України, а відтак й необхідності скасування чи зміни судових рішень на підставах, передбачених ч.1 ст. 438 КПК України.

Оскільки з касаційної скарги засудженого, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, суд вважає за необхідне відмовити у відкритті касаційного провадження за цією касаційною скаргою.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 430 КПК України суддя-доповідач протягом десяти днів після відкриття касаційного провадження вирішує питання про зупинення виконання судових рішень, які оскаржуються. Отже, за відсутністю підстав для відкриття касаційного провадження таке питання не вирішується.

На підставі викладеного, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06 березня 2025 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 04 березня 2026 року про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3