Справа № 372/3025/26
Провадження 1-кс-937/26
ухвала

Іменем України

25 травня 2026 року Слідчий суддя Обухівського районного суду Київської області ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у залі судових засідань Обухівського районного суду Київської області клопотання начальника сектору дізнання Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

Начальник сектору дізнання Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області звернувся до суду з клопотання про арешт майна, у кримінальному провадженні №0000093 від 15.05.2026 за ознаками вчинення кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України. На обґрунтування клопотання дізнавач зазначив, що підставою внесення відомостей до ЄРДР стало те, що до ЧЧ Обухівського РУП ГУНП в Київській області, 15.05.2026 року близько 08 години 40 хвилин надійшло повідомлення зі служби « НОМЕР_1 » від інспектора ВРПП Обухівського РУП ГУНП в Київській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_3 про те, що за адресою АДРЕСА_1 , було виявлено гр. ОСОБА_4 та гр. ОСОБА_5 , які під час перевірки документів надали для огляду два ідентичних свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від ОСОБА_5 (серія НОМЕР_2 ), та від ОСОБА_4 (серія НОМЕР_3 ) із ознаками підроблення.

Під час огляду здійсненого в період часу з 08 год. 42 хв. по 09 год. 06 хв. 15.05.2026 року, по АДРЕСА_1 вилучено два свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу: свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_4 видане на ім`я ОСОБА_5 , на автомобіль марки «KIA SPORTAGE» з державним номерним знаком НОМЕР_5 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_6 , серії НОМЕР_2 було вилучено у громадянина ОСОБА_5 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_7 видане на ім`я ОСОБА_5 , на автомобіль марки «KIA SPORTAGE» з державним номерним знаком НОМЕР_5 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_6 , серії НОМЕР_3 було вилучено у громадянки ОСОБА_4 , які поміщено до поліетиленового пакету «Національна поліція України» CRI1192791 та вилучено до ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .

20.05.2026 допитано в якості потерпілого ОСОБА_5 , який повідомив наступне: останній є колишнім чоловіком ОСОБА_4 , з якою розлучився у 2021 році. З 20 вересня 2012 року, він проживав з нею однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мав спільний побут, жив за адресою: АДРЕСА_2 . 18.08.2020 року, ОСОБА_5 одружився з нею, та продовжив проживати у шлюбі.

16.01.2019 року, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 оформили договір купівлі продажу житлової квартири за адресою: АДРЕСА_3 , де покупцем була ОСОБА_6 , однак всі кошти на купівлю надав ОСОБА_5 особисто, вона нічого не платила. ОСОБА_4 шляхом обману змусила ОСОБА_5 переоформити квартиру на неї.

07.02.2019 року, ОСОБА_5 оформив договір купівлі продажу земельної ділянки, площею 0,04 га, що розташоване в АДРЕСА_4 , кадастровий номер :01:073:0028, де покупцем була ОСОБА_6 , яка отримала право власності, проте не сплатила жодної гривні по вказаному договору. Шляхом зловживання довірою вона змусила ОСОБА_5 оформити ділянку на неї.

07.02.2019 року, ОСОБА_5 оформив договір купівлі продажу земельної ділянки, площею 0,25 га, що розташоване в АДРЕСА_5 , кадастровий номер :01:046:0054, де покупцем була ОСОБА_6 , яка отримала право власності, проте не сплатила жодної гривні по вказаному договору. Шляхом зловживання довірою вона змусила ОСОБА_5 оформити ділянку на неї.

07.02.2019 року, ОСОБА_5 оформив договір купівлі продажу земельної ділянки, площею 0,0441 га, що розташоване в АДРЕСА_4 , кадастровий номер :01:073:0030, де покупцем була ОСОБА_6 , яка отримала право власності, проте не сплатила жодної гривні по вказаному договору. Шляхом зловживання довірою вона змусила ОСОБА_5 оформити ділянку на неї.

За вказаними договорами, ОСОБА_4 не сплатила жодної копійки, сума сплати була сильно занижена від ринкової вартості. Вказані договори мали ознаки фіктивності, та були визнані недійсними, відповідно до рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 26.02.2024, справа 372/2309/23, яке залишено без змін рішенням ІНФОРМАЦІЯ_3 від 19.09.2024, провадження №22-2/824/9112/2024, яке в свою було залишено без змін Постановою Верховного суду від 08.01.2026, провадження №61-13-429св24.

Перебуваючи у шлюбі, та задовго до нього, ОСОБА_4 втиралася до ОСОБА_5 у довіру, та користуючись нею, змусила переоформити його майно, власником якого він став задовго до зустрічі з нею.

01.06.2023, рішенням ІНФОРМАЦІЯ_2 , справа 372/1758/23, провадження №2-844/23, було розірвано шлюб між сторонами.

Крім цього, ОСОБА_5 є власником транспортного засобу марки «Kia», моделі «Sportage», д.н.з. НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_6 , який він придбав 05.05.2017 та який було зареєстровано на нього, у ІНФОРМАЦІЯ_4 , у м. Обухів, видано свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_2 . Вказане посвідчення він не надавав нікому, та воно було при ньому весь час.

10.03.2022 року, ОСОБА_5 став на захист держави, та примкнув до лав сил територіальної оборони. 20.07.2023, ОСОБА_5 добровільно мобілізувався до НОМЕР_8 бригади ЗСУ ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ). З цього часу, останній перебував у зоні бойових дій, і дуже рідко бував вдома (був може декілька разів за весь час). На період служби ОСОБА_5 домовився з ОСОБА_6 , щоб його авто залишалося на подвір`ї, за місцем проживання, та щоб ніхто ним не користувався. Авто ОСОБА_5 залишив на подвір`ї за адресою: АДРЕСА_5 , (власником якого він є) ключі та техпаспорт він забрав з собою, у зону бойових дій. Ніякого дозволу на користування чи володіння транспортним засобом ОСОБА_5 не надавав нікому.

12.05.2026 перебуваючи у відпустці, ОСОБА_5 приїхав до подвір`я за вищевказаною адресою та мав намір проїхатися та перевірити технічний стан автомобіля, проте за вказаною адресою автомобіля не було виявлено. Запитавши Інессу про місцезнаходження ТЗ, остання відповіла що автомобіль перебуває у неї та на вимогу ОСОБА_7 повернути авто вона відмовилася та повідомила, що віддасть автомобіль на розбірку (на запчастини). У зв`язку із вказаною відмовою повернення авто, ОСОБА_5 було надіслано заяву про угон авто до Обухівського РУП ГУНП в Київській області, оскільки ключі та техпаспорт від авто були у нього. Як йому стало відомо, після того як працівники карного розшуку набрали ОСОБА_4 , та повідомили про наявність заяви про угон ТЗ, остання злякалася та повернула авто на подвір`я.

15.05.2026, ОСОБА_5 прийшов на подвір`я за адресою: АДРЕСА_5 , автомобіль був на місці, проте, серцевини замків, іммобілайзер та пульт сигналізації було змінено. ОСОБА_5 намагався відкрити авто, проте безуспішно, та не мав доступу до належного йому транспортного засобу. Коли ОСОБА_5 намагався з`ясувати у ОСОБА_8 чому змінені замки, остання не змогла надати відповіді на запитання. По вказаному факту, ОСОБА_5 викликав поліцію на місце події. Коли приїхала слідчо оперативна група, то відібрала від нього заяву про вчинене кримінальне правопорушення та відібрала пояснення від нього та ОСОБА_9 . Під час огляду місця події, слідчий вилучив свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_2 (належне ОСОБА_5 ) та свідоцтво про реєстрацію ТЗС НОМЕР_3 , яке надала ОСОБА_4 (ймовірно підроблене).

Оскільки, існують обгрунтовані підстави приховування, пошкодження, псування, знищення та відчуження транспортного засобу марки «Kia», моделі «Sportage», д.н.з. НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_6 належного ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , поки останній перебуває на службі в ЗСУ, ОСОБА_5 просить орган досудового розслідування накласти арешт на вищевказаний транспортний засіб на період проведення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, з метою підтвердження чи спростування обставин, щодо підроблення свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу.

До протоколу допиту приєднано копії судових рішення ІНФОРМАЦІЯ_2 від 26.02.2024, справа 372/2309/23, постанови ІНФОРМАЦІЯ_3 від 19.09.2024, провадження №22-2/824/9112/2024, Постанови Верховного суду від 08.01.2026, провадження №61-13-429св24. Вказані рішення підтверджують, що вказаний трансопртний засіб, не є спірним майном, і тому у ОСОБА_4 відсутні будь-які правові підстави на володіння чи користування вказаним майном.

З метою досягнення повноти, всебічності та неупередженості розслідування, а також з метою забезпечення збереження речових доказів та відшкодування шкоди, завданої внаслідок злочину потерпілим у кримінальному провадженні, запобігання можливості здійснити приховування, зникнення, передачі, відчуження вказаного майна, та задоволення клопотання потерпілого про арешт майна, наявна необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, що полягає у забороні користуванні, розпорядженні та відчуженні транспортного засобу марки «Kia», моделі «Sportage», д.н.з. НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_6 , власником якого являється ОСОБА_5 , а тому дізнавач звернувся до суду з вказаним клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

ч. 2 ст. 167 КПК України передбачає, що тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони:1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди;2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення;3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч. 2 ст. 168 КПК України тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, доказом злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна є важливим елементом здійснення завдань кримінального провадження, своєчасне застосування якого може запобігти непоправним негативним наслідкам при розслідуванні злочину.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів;2) спеціальної конфіскації;3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 93 КПК України, сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 98 КПК України, речовими доказами у кримінальному провадженні є матеріальні об`єкти, які зберегли на собі сліди кримінального правопорушення або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, у тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій.

Відповідно до ч. 4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України.

Таким чином, досягнення мети арешту майна, передбаченого ч.2 ст.170 КПК України, а саме: забезпечення збереження речових доказів, можливо лише за умови їх належного зберігання в органі досудового розслідування без можливості доступу до нього та використання сторонніми особами.

Відповідно до ч. 2 ст. 64-2 КПК України, третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна.

Виходячи з того, що на даний час у досудового розслідування виникла необхідність накласти арешт на транспортний засіб марки «Kia», моделі «Sportage», д.н.з. НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_6 , з метою забезпечення збереження речових доказів та відшкодування шкоди, завданої внаслідок злочину потерпілим у кримінальному провадженні, запобігання можливості здійснити приховування, зникнення, передачі, відчуження вказаного майна, та задоволення клопотання потерпілого про арешт майна.

Дізнавача сектору дізнання Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області в судове засідання не з`явився, в клопотанні просив розглянути його без участі слідчого та прокурора, вимоги клопотання підтримує в повному обсязі, також просив не здійснювати фіксацію судового засідання за допомогою технічних засобів.

Власник майна подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, щодо накладення арешту не заперечив.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи, що сторони в судове засідання не з`явилися, на підставі ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Дослідивши матеріали справи, вважаю клопотання таким, що підлягає задоволенню зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що сектором дізнання Обухівського РУП ГУНП в Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000093 від 15.05.2026 за ознаками вчинення кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження, передбачений п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України. Частиною 1 ст. 131 КПК України встановлено, що заходи кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно п. 1 ч.1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Дізнавач, обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 171 КПК України, зазначив мету відповідно до положень ст. 170 КПК України, з якою пов`язує необхідність у накладенні такого арешту, з метою досягнення повноти, всебічності та неупередженості розслідування, а також з метою забезпечення збереження речових доказів та відшкодування шкоди, завданої внаслідок злочину потерпілим у кримінальному провадженні, запобігання можливості здійснити приховування, зникнення, передачі, відчуження вказаного майна, та задоволення клопотання потерпілого про арешт майна.

Згідно положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Виходячи з положень наведених норм права, майно, яке, на переконання органу досудового розслідування, має одну або декілька ознак наведених в ст. 98 КПК України може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого.

Таким чином, у судовому засіданні встановлено усі, передбачені ст.132, 173 КПК України, підстави до задоволення внесеного слідчим клопотання.

Керуючись ст.ст. 98, 131, 132, 170-174, 376 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Клопотання начальника сектору дізнання Обухівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області про арешт тимчасово вилученого майна - задовольнити.

Накласти арешт на транспортний засіб марка «Kia», моделі «Sportage», д.н.з. НОМЕР_5 , VIN НОМЕР_6 , власником якого являється ОСОБА_5 шляхом заборони користування, розпорядження та відчуження.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня проголошення ухвали; у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Слідчий суддя