Номер провадження 1-кс/754/432/26
Справа № 754/2870/26
У Х В А Л А

Іменем України

25 лютого 2026 року слідчий суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчих СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві, яка полягає у не розгляді і не вирішенні клопотання від 17.02.2026 №2/3, як потерпілої у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001252 від 23.11.2023 року за ч.1 ст. 190 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

23 лютого 2026 року в провадження слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність слідчих СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві, яка полягає у не розгляді і не вирішенні її клопотання від 17.02.2026 №2/3, як потерпілої у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001252 від 23.11.2023 року за ч.1 ст. 190 КК України.

В обґрунтування посилається на те, що вона є потерпілою у кримінальному провадженні №0001252 від 23.11.2023, натомість, слідчі в рамках зазначеного провадження не видали їй пам`ятку потерпілої, не розпочали кримінальне провадження. Підтвердженням статусу потерпілої є талон повідомлення Єдиного обліку за № 80231 від 08.11.2025 та талон повідомлення Єдиного обліку за №81041 від 13.11.2025, в якому вказано, що 11.11.2025 ОСОБА_3 виявила відсутність паспорту України та ідентифікаційного коду. Вважає, що ці справи нерозривно пов`язані між собою.

17.02.2026 року ОСОБА_3 звернулася до Деснянського УП ГУНП у м. Києві з клопотанням про надання їй офіційної інформації, а саме: інформації про стан розгляду справи, ПІБ процесуального керівника та групи слідчих, повідомити чи відбулися розшуки шахраїв, які вчинили щодо неї шахрайські дії; здійснити уточнення витягу до ЄРДР у кримінальному провадженні №0001252 від 23.11.2023 у відповідності усунення зазначених недоліків по реєстрації злочину; надати подання вповноваженому прокурору для визначення подальшої компетенції слідства, видати їй пам`ятку про права та обов`язки потерпілої, надати можливість ознайомитися з матеріалами справи; видати копію постанови про підслідність.

Клопотання зареєстровано за №25729 від 17.02.2026.

Станом на момент подачі скарги до суду, жодної інформації їй не надано.

В судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримала та просила її задовольнити за наведених в ній обставин.

Уповноважена особа Деснянського УП ГУ НП у м. Києві, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду скарги, у судове засідання не з`явилась.

Відповідно до вимог ч.3 ст.306 КПК України відсутність слідчого, дізнавача чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги, у зв`язку з чим слідчий суддя вважає можливим розглянути скаргу у їх відсутність.

Дослідивши скаргу та додатки до неї, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Так, у провадженні СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві перебуває кримінальне провадження №0001252 від 23.11.2023 року за ч.1 ст. 190 КК України.

17.02.2026 року ОСОБА_3 звернулася до слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у рамках кримінального провадження №0001252 від 23.11.2023 року з клопотанням про вручення їй пам`ятки, як потерпілій у даному кримінальному провадженні, та просила надати для ознайомлення матеріали справи та вчинити певні процесуальні дії. Клопотання зареєстровано 17.02.2026 за № 25729.

Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, звернувшись до органу досудового розслідування із заявою про вчинене кримінальне правопорушення щодо неї, особа набуває статусу потерпілого у кримінальному провадженні.

Водночас, у разі встановлення факту неможливості визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально-правової характеристики кримінального правопорушення, особа, яка приймає відповідне процесуальне рішення у будь-якому випадку має сформувати свої висновки у такий спосіб, що б вони відповідали нормам ч. 5 ст. 55 КПК України, так як таке процесуальне рішення є фактично кінцевим для цієї особи у кримінальному провадженні, а тому воно відповідно має бути вмотивованим та зрозумілим, тобто відповідати критеріям законності, обґрунтованості і вмотивованості.

Процесуальною підставою прийняття рішення про відмову у визнанні потерпілим відповідно до ст. 55 КПК України є наявність очевидних та достатніх підстав вважати, що заява подана особою, якій не завдано шкоди.

Прокурором, слідчим, дізнавачем мають бути наведені підстави, визначені ч. 3 ст. 55 КПК, які виключають визнання особи потерпілою, та мотиви прийняття такого рішення, постанова повинна містити правове обґрунтування відсутності підстав щодо задоволення клопотання про визнання заявника потерпілими.

З Витягу з ЄРДР №0001252 від 23.11.2023, який долучено до клопотання, вбачається, що ОСОБА_3 є заявником у даному кримінальному провадженні і саме стосовно неї вчинялися шахрайські дії.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 55 КПК права і обов`язки потерпілого виникають з моменту подання особою заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність прокурора, яка полягає у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк.

Згідно зі ст. 220 КПК України, клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій та у випадках, установлених цим Кодексом, іншої особи, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, або її представника слідчий, дізнавач, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав.

Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Разом з тим, в порушення наведених приписів законодавства уповноважена особа органу досудового розслідування у встановлений законодавством строк клопотання ОСОБА_3 не розглянула, відповіді не надала, постанову про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання також не винесла.

Отже має місце бездіяльність дізнавача, тому скаргу належить задовольнити частково, а саме: вимоги скарги щодо зобов`язання відповідних уповноважених службових осіб вирішити позитивно клопотання заявниці, а не «просто розглянути», задоволенню не підлягають.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 40-1 КПК України дізнавач, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення дізнавача.

Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Зокрема ВС в постанові від 14.02.2023 у справі № 405/680/22 виснував, що у разі оскарження процесуального рішення слідчий суддя може його скасувати, однак він не має права зобов`язати прийняти процесуальне рішення.

За результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача чи прокурора під час досудового розслідування, у відповідності до ст. 307 КПК України, слідчим суддею постановляється ухвала про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

У зв`язку з наведеним слідчий суддя доходить висновку що в задоволенні скарги в частині зобов`язання вирішити клопотання позитивно слід відмовити, виходячи з того, що конкретне рішення за результатом розгляду клопотання у кримінальному провадженні є дискреційними (виключними) повноваженнями дізнавача.

Так, відповідно до Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2 стосовно здійснення адміністративними органами влади дискреційних повноважень, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.80 на 316-й нараді, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду - тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Здійснюючи судочинство, Європейський суд неодноразово аналізував наявність, межі, спосіб та законність застосування дискреційних повноважень національними органами, їх посадовими особами. Зокрема, в рішенні Європейського суду з прав людини від 17.12.2004 у справі "Педерсен і Бодсгор проти Данії" зазначено, що здійснюючи наглядову юрисдикцію, суд, не ставлячи своїм завданням підміняти компетентні національні органи, перевіряє, чи відповідають рішення національних держаних органів, які їх винесли з використанням свого дискреційного права, положенням Конвенції та Протоколів до неї. Суд є правозастосовчим органом та не може підміняти державний орган, рішення якого оскаржується, приймати замість нього рішення, яке визнається протиправним, інше рішення, яке б відповідало закону, та давати вказівки, які б свідчили про вирішення питань, які належать до компетенції такого суб`єкта владних повноважень.

Таким чином, визначення конкретних слідчих (розшукових) дій, які необхідно провести у кримінальному провадженні, та прийняття конкретних процесуальних рішень відноситься до дискреційних повноважень слідчого (дізнавача), прокурора відповідно до вимог закону. У свою чергу, слідчий суддя не може підміняти і приймати рішення, котрі віднесені до компетенції органу досудового розслідування або прокурора, які є самостійними у прийнятті таких рішень.

Протилежне суперечило би принципу диспозитивності, згідно з яким слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, які віднесені до його повноважень цим Кодексом (ч.3 ст.26 КПК України).

Керуючись вимогами статей 220, 303, 307, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність слідчих СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві, яка полягає у не розгляді та не вирішенні клопотання від 17.02.2026, як потерпілої у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001252 від 23.11.2023 року за ч.1 ст. 190 КК України - задовольнити частково.

Зобов`язати уповноважену особу Деснянського УП ГУНП у м. Києві розглянути по суті клопотання ОСОБА_3 від 17.02.2026 вх.№ 25729 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0001252 від 23.11.2023 року за ч.1 ст. 190 КК України, та надати заявниці обґрунтовану відповідь у визначені ст. 220 КПК України строки.

В іншій частині у задоволенні скарги відмовити.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили з моменту її оголошення, оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_1