Провадження № 1-кп/635/613/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2026 року с-ще. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання: ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 в режимі ВКЗ

ОСОБА_4

обвинувачених: ОСОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_7

захисника - ОСОБА_8 в режимі ВКЗ

ОСОБА_9 в режимі ВКЗ

ОСОБА_10 в режимі ВКЗ

розглянувши у залі Харківського районного суду Харківської області у судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001109 від 15.11.2024 за обвинуваченням ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України,- ВСТАНОВИВ:

На розгляді Харківського районного суду Харківської області знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001109 від 15.11.2024 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст. 289 КК України.

Стислий зміст пред`явленого обвинуваченого: « 15.11.2024 приблизно о 16:25 ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 в місті Мерефа Харківської області спільно незаконно заволоділи транспортним засобом, незаконно продали його, так само вони продали майно, яке знаходилося у автомобілі. ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4.ст. 185 КК України, таємному викрадення чужого майна (крадіжка) вчинене за попередньою змовою групою осіб, поєднане з проникненням у сховище в умовах воєнного стану та за ч. 2 ст. 289 КК України, тобто незаконному заволодінні транспортним засобом, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Під час судового засідання прокурор звернувся з клопотанням про продовження строків тримання під вартою всіх трьох обвинувачених.

Щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 прокурор зазначив, що Ухвалою Харківського районного суду Харківської області щодо ОСОБА_6 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 14.03.2026.

Згідно з ч.3 ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за наявності клопотанняя , має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Так, пунктом 4 частини 2 статті 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України на даний час встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, сторона обвинувачення, приходить до висновку, що відносно обвинуваченого ОСОБА_6 слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на час судового розгляду, так як жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним ризикам, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, що дає достатні підстави вважати, що обвинувачений може порушити покладені на нього більш м`які зобов`язання.

Метою застосування запобіжного заходу в даному провадженні є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також, запобігання спробам переховуватися від суду.

Так, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні злочинів, які, у відповідності до ст.12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, та за вчинення яких йому загрожує максимальне покарання у виді позбавленням волі на строк до 8 років, тому, думка про невідворотність покарання може спонукати його вчинити спроби переховуватися від правосуддя, що свідчить про наявність ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, він може фізично або психологічно незаконно впливати на учасників провадження, а саме примусити змінити свої показання або взагалі відмовитись від них, щоб уникнути покарання, так як судовий розгляд не розпочато, потерпілий та свідки судом не допитані, докази не досліджені, що свідчить про наявність ризику передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також, у разі перебування на волі, згідно п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України він може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки на даний час не має стабільного джерела доходів, сталих соціальних зав`язків, ніде не працює, доводів про працевлаштування за трудовим договором не надав. Раніше неодноразову притягувався до кримінальної відповідальності за вчинення корисливих злочинів, має не зняті та не погашені судимості, що свідчить про схильність до вчинення нових корисливих злочинів. Поряд з цим, має невиконаний вирок Київського районного суду міста Харкова, від 22.07.2024, яким його визнано винним у вчиненні злочину передбаченого ч.4 ст.185 КК України та засуджено до позбавлення волі на строк 5 років.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини у справі «Летельє проти Франції» (Letellie v France, рішення від 26.06.1991), зазначив: «особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які роблять виправданим попереднє затримання, принаймні, протягом певного часу».

При цьому, доцільність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, про що викладено правову позицію в рішенні ЄСПЛ «Летельє проти Франції оскільки у разі доведеності вини обвинуваченого передбачено можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий строк, що може викликати загрозу втечі обвинуваченого.

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, рішення від 27.11.1997, § 57).

Також, відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Сполучного Королівства» (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.

Затримання та тримання під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого є тримання під вартою, що визначено в рішенні ЄСПЛ за скаргою «Феррарі-Браво проти Італії).

Таким чином, з урахуванням характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується ОСОБА_6 , сторона обвинувачення вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає меті, з якою він застосовується, він позбавляє можливості обвинуваченого ухилитися від суду, а також, мати можливість незаконно впливати на учасників провадження чи продовжити злочинну діяльність.

Крім того, згаданою вище ухвалою визначено заставу в сумі 242 240 грн».

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи неможливість запобігання зазначених ризиків застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, прокурор просив задовольнити клопотання про продовження строку тримання під вартою.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 не заперечував проти продовження строку тримання під вартою. Захисник не заперечував позицію свого підзахисного.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора виходячи з того, що на даному етапі судового розгляду зберігаються всі ризики, зазначені прокурором. Щодо можливості заміни запобіжного заходу більш м`яким, суд зазначає, що суд не вбачає підстав для такої заміни, оскільки вважає, що інтереси суспільства, які полягають у захисті державою їх власності від незаконних замахів, переважать інтереси обвинуваченого.

Щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_5 прокурор зазначив, що Ухвалою Харківського районного суду Харківської області щодо ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 14.03.2026

Суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Так, пунктом 4 частини 2 статті 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України на даний час встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, сторона обвинувачення дійшла висновку, що відносно обвинуваченої ОСОБА_5 слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на час судового розгляду, так як жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним ризикам, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, що дає достатні підстави вважати, що обвинувачений може порушити покладені на нього більш м`які зобов`язання.

Метою застосування запобіжного заходу в даному провадженні є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також, запобігання спробам переховуватися від суду.

Так, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочинів, які, у відповідності до ст.12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, та за вчинення яких їй загрожує максимальне покарання у виді позбавленням волі на строк до 8 років, тому, думка про невідворотність покарання може спонукати її вчинити спроби переховуватися від правосуддя, що свідчить про наявність ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, вона може фізично або психологічно незаконно впливати на учасників провадження, а саме примусити змінити свої показання або взагалі відмовитись від них, щоб уникнути покарання, так як судовий розгляд не розпочато, потерпілий та свідки судом не допитані, докази не досліджені, що свідчить про наявність ризику передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також, у разі перебування на волі, згідно п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України вона може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки на даний час ніде не працює, не має стабільного джерела доходів, сталих соціальних зав`язків, притягнута до кримінальної відповідальності за вчинення крадіжки і кримінальне провадження перебуває на розгляді суду.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини у справі «Летельє проти Франції» (Letellie v France, рішення від 26.06.1991), зазначив: «особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які роблять виправданим попереднє затримання, принаймні, протягом певного часу».

При цьому, доцільність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, про що викладено правову позицію в рішенні ЄСПЛ «Летельє проти Франції оскільки у разі доведеності вини обвинуваченого передбачено можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий строк, що може викликати загрозу втечі обвинуваченого.

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, рішення від 27.11.1997, § 57).

Також, відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Сполучного Королівства» (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.

Затримання та тримання під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого є тримання під вартою, що визначено в рішенні ЄСПЛ за скаргою «Феррарі-Браво проти Італії).

Таким чином, з урахуванням характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується ОСОБА_5 , сторона обвинувачення вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає меті, з якою він застосовується, він позбавляє можливості обвинуваченого ухилитися від суду, а також, мати можливість незаконно впливати на учасників провадження чи продовжити злочинну діяльність.

Крім того, згаданою вище ухвалою визначено заставу в сумі 121 120 грн».

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи неможливість запобігання зазначених ризиків застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, прокурор просив продовжити строк тримання під вартою.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_5 просила замінити запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора виходячи з того, що на даному етапі судового розгляду зберігаються всі ризики, зазначені прокурором. Щодо заміни запобіжного заходу більш м`яким, суд зазначає, що суд не вбачає підстав для такої заміни, оскільки вважає, що інтереси суспільства, які полягають у захисті державою їх власності від незаконних замахів, переважать інтереси обвинуваченого, а для продовження строку тримання під вартою достатньо існування одного ризику і цей ризик полягає у можливості вчинення нового правопорушення.

Щодо продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 прокурор зазначив, що Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області щодо ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 14.03.2026.

Згідно з ч.3 ст.315 КПК України під час судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Так, пунктом 4 частини 2 статті 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосовано до раніше не судимої особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України на даний час встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Таким чином, сторона обвинувачення, дійшла висновку, що відносно обвинуваченого ОСОБА_7 слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на час судового розгляду, так як жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним ризикам, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, що дає достатні підстави вважати, що обвинувачений може порушити покладені на нього більш м`які зобов`язання.

Метою застосування запобіжного заходу в даному провадженні є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також, запобігання спробам переховуватися від суду.

Так, ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів, які, у відповідності до ст.12 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів, та за вчинення яких йому загрожує максимальне покарання у виді позбавленням волі на строк до 8 років, тому, думка про невідворотність покарання може спонукати його вчинити спроби переховуватися від правосуддя, що свідчить про наявність ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, він може фізично або психологічно незаконно впливати на учасників провадження, а саме примусити змінити свої показання або взагалі відмовитись від них, щоб уникнути покарання, так як судовий розгляд не розпочато, потерпілий та свідки судом не допитані, докази не досліджені, що свідчить про наявність ризику передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також, у разі перебування на волі, згідно п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України він може вчинити інше кримінальне правопорушення, як то самовільно залишити місце служби, або вчинити ті самі дії з метою ухилення від служби (дезертирство), чи продовжити вчинення інших злочинів, на даний час не має стабільного джерела доходів, сталих соціальних зав`язків. Раніше притягувався до кримінальної відповідальності, що свідчить про схильність до вчинення нових злочинів.

Разом з тим, Європейський суд з прав людини у справі «Летельє проти Франції» (Letellie v France, рішення від 26.06.1991), зазначив: «особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які роблять виправданим попереднє затримання, принаймні, протягом певного часу».

При цьому, доцільність обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою виправдовується відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, про що викладено правову позицію в рішенні ЄСПЛ «Летельє проти Франції оскільки у разі доведеності вини обвинуваченого передбачено можливість призначення покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий строк, що може викликати загрозу втечі обвинуваченого.

Відповідно до практики ЄСПЛ «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватися арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1(с) Конвенції». За визначенням ЄСПЛ «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у статті 5 § 1(с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.-F. проти Німеччини, рішення від 27.11.1997, § 57).

Також, відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Сполучного Королівства» (п.55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу.

Затримання та тримання під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого є тримання під вартою, що визначено в рішенні ЄСПЛ за скаргою «Феррарі-Браво проти Італії).

Таким чином, з урахуванням характеру та тяжкості діяння, яке інкримінується ОСОБА_7 , сторона обвинувачення вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою відповідає меті, з якою він застосовується, він позбавляє можливості обвинуваченого ухилитися від суду, а також, мати можливість незаконно впливати на учасників провадження чи продовжити злочинну діяльність.

Крім того, згаданою вище ухвалою визначено заставу в сумі 242 240 грн».

Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи неможливість запобігання зазначених ризиків застосуванням більш м`яких запобіжних заходів, прокурор просив продовжити строк тримання під вартою.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 не заперечував проти продовження строку тримання під вартою. Захисник підтримав позицію свого підзахисного.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора виходячи з того, що на даному етапі судового розгляду зберігаються всі ризики, зазначені прокурором. Щодо заміни запобіжного заходу більш м`яким, суд зазначає, що суд не вбачає підстав для такої заміни, оскільки вважає, що інтереси суспільства, які полягають у захисті державою їх власності від незаконних замахів, переважать інтереси обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ст. 331, 369-372 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про продовження застосування до обвинуваченої ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обвинуваченого ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченим ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів - до 08 травня 2026 року включно; ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_2 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів - до 08 травня 2026 року включно; ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів - 08 травня 2026 року включно включно

Визначити розмір застави як альтернативного запобіжного заходу:

Обвинуваченій ОСОБА_5 у розмірі 121120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) грн..

Обвинуваченому ОСОБА_6 - у розмірі 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок тисяч) грн.;

Обвинуваченому ОСОБА_7 у розмірі 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок тисяч) грн.;

Строк дії ухвали визначити шістдесят днів, тобто до 08 травня 2026 року включно.

Копію ухвали для виконання направити начальнику Державної установи «Харкіський слідчий ізолятор».

В судове засідання викликати сторони кримінального провадження.

Копію ухвали вручити обвинуваченим, прокурору, захиснику.

Ухвала може бути оскаржена в частині про продовження застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченими. в той саме строк, але з моменту вручення копії ухвали суду.

Повний текст судового рішення проголошений учасникам справи 13 березня 2026 року о 14 годині 20 хвилин.

Головуючий суддя ОСОБА_1