ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 605/417/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/70/26 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.307 КК
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2026 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2025 року.

Даним вироком,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м.Підгайці Підгаєцького району Тернопільської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою спеціальною освітою, не одруженого, непрацевлаштованого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України та на підставі ч.1 ст.69 КК України призначено ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі строком на три роки.

На підставі ч.1 та ч.7 ст.72 КК України в строк відбування покарання зараховано строк затримання ОСОБА_7 до моменту обрання йому запобіжного заходу з 26.06.2025 до 27.06.2025 та строк його перебування під цілодобовим домашнім арештом з 27.06.2025 по день набрання вироком законної сили з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі, а один день позбавлення волі відповідає двом дням обмеження волі.

У справі вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів.

Згідно з вироком суду, за деякий час до 13.03.2025 у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено особам, схильним до їх вживання, з метою отримання за це грошових коштів та особистого збагачення, дистанційним методом з використанням мережі Інтернет, за допомогою мобільного застосунку - багатоплатформового месенджеру «Telegram», шляхом залишення їх у певному місці, а саме здійснення так званих «закладок».

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, до 13.03.2025 умисно придбав з метою збуту PVP (1-феніл-2- піролідип-1-іл-пентан-1-он), який відноситься до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено, масою в перерахунку на діючу речовину не менше 0,6788 грама та зберігав з метою збуту.

Надалі, заздалегідь розфасовану особливо небезпечну психотропну речовину - PVP (1- фелін-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), масою в перерахунку на діючу речовину не менше 0,6788 грама, ОСОБА_7 у виді «закладки» залишив у дворі по вул. Замкова м. Підгайці Тернопільського району Тернопільської області, з метою подальшого збуту через багатоплатформовий месенджер «Telegram», де створив обліковий запис під назвою « ОСОБА_9 » із спеціально для цієї мети придбаної картки мобільного оператора стільникового зв`язку з номером НОМЕР_1 .

13.03.2025 приблизно о 15:30 год. ОСОБА_10 (анкетні дані змінено) через месенджер «Telegram» домовився із ОСОБА_7 , який використовував обліковий запис під назвою « ОСОБА_9 », про покупку особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он).

За цією домовленістю, ОСОБА_7 13.03.2025 близько 16:00 год. через месенджер «Telegram» з облікового запису з іменем користувача « ОСОБА_9 », використовуючи номер мобільного оператора НОМЕР_1 , надіслав ОСОБА_10 , геокоординати та фотознімки місцевості із місцезнаходженням упакування із особливо небезпечною психотропною речовиною, а саме PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) та реквізити карткового банківського рахунку в AT «Універсал банк» для сплати грошових коштів за отримання психотропних речовин.

Надалі, о 16:46 год. ОСОБА_10 , за допомогою терміналу самообслуговування здійснив оплату в сумі 1000 гривень, з яких 20 гривень комісія, на вказаний ОСОБА_7 рахунок.

Тим самим, ОСОБА_7 , маючи на меті збагатитись за рахунок продажу особливо небезпечних психотропних речовин, керуючись корисливим мотивом, умисно, усвідомлюючи незаконність своїх дій, збув ОСОБА_10 , особливо небезпечну психотропну речовину - PVP (1- фелін-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), масою в перерахунку на діючу речовину 0,6788 грама, за грошову винагороду в сумі 980 гривень.

Цими неправомірними діями, ОСОБА_7 порушив вимоги ст. ст. 2, 7 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15.02.1995 № 60/95-ВР (із наступними змінами та доповненнями), Списку №2 Таблиці І Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 06 травня 2000 року №770 (із наступними змінами та доповненнями), та Таблиці №2 «Невеликі, великі та особливо великі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 01 серпня 2000 року №188 (із наступними змінами та доповненнями).

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити вирок Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2025 року у частині призначеного покарання, застосувавши ст.75 КК України та звільнити його від покарання з випробуванням, із покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вказує, що визнає вину повністю, щиро кається у вчиненому.

Зазначає, що на час постановлення вироку він проживав з матір`ю і молодшим братом, який хворіє на епілепсію, біля якого він завжди перебуває та надає допомогу.

Наголошує, що маса наркотичної речовини є незначною.

Звертає увагу, що з самого початку слідства давав правдиві покази, не змінював їх, не намагався уникнути покарання, шкодує про вчинене.

Заслухавши суддю-доповідача, в судових дебатах та останньому слові обвинуваченого ОСОБА_7 , в судових дебатах його захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, просять її задовольнити або вирок скасувати та направити на новий судовий розгляд, в судових дебатах прокурора, який заперечив апеляційну скаргу обвинуваченого, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено та кваліфікація його дій відповідає фактичним обставинам справи, підтверджується сукупністю зібраних доказів, є обґрунтованими, в апеляції не оспорюються, тому відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Аналізуючи вирок суду в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, колегія суддів вважає, що доводи обвинуваченого про невідповідність призначеного йому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого і є суворим, то такі доводи, є необґрунтованими.

Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 50, 65 КК України, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених злочинів, даних про особу обвинуваченого та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, прийшов до правильного висновку про необхідність призначити йому покарання у виді обмеження волі, при цьому суд правомірно застосував ст.69 КК України з огляду на наступне.

За змістом ч.1,2 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин (не менше двох), що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд умотивувавши своє рішення може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі встановленої в санкції статті (частині статті) Особливої частини цього кодексу.

На підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (частини) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове.

Як убачається з вироку, суд першої інстанції врахував характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, зокрема тяжкий злочин у сфері обігу наркотичних засобів, що мають підвищену суспільну небезпеку, конкретні обставини справи, а саме один епізод збуту наркотичних засобів, особу винного, який в силу ст. 89 КК раніше не судимий, не працевлаштований, але позитивно характеризується.

Суд також встановив обставини, що пом`якшують покарання, до яких відніс повне визнання вини обвинуваченим, його щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Суд також взяв до уваги, що ОСОБА_7 є особою молодого віку, проживає з матір`ю, допомагає по господарству, доглядає за малолітнім братом (2014 р.н.), який хворіє на епілепсію.

Колегія суддів вважає, що суд правомірно визнав обставину, що пом`якшує покарання активне сприяння розкриттю злочину, вмотивувавши, що з моменту проведення обшуку обвинувачений зізнався у вчиненому, співпрацював зі слідством, показань не змінював, не намагався уникнути відповідальності та вчинив кримінальне правопорушення внаслідок збігу тяжких сімейних обставин.

Слід зазначити, що у ст. 66 КК України однією з обставин, яка пом`якшує покарання визначено вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин. При цьому збіг тяжких особистих, сімейних чи інших обставин означає наявність таких негативних обставин, які заподіюють особі страждання, негативно впливають на її психіку, можуть викликати у неї стан розпачу, надмірну дратівливість, гарячковість, що не сприяє належному здійсненню самоконтролю поведінки.

Перелік вказаних обставин законом не визначено. Судова практика визнає ними, зокрема: смерть або тяжку хворобу рідної чи близької особи; хворобу винного; втрату ним роботи; складні житлові умови; подружню зраду або іншу подію, що спричинила конфлікт у сім`ї; важкий матеріальний стан; проживання підлітка в сім`ї п`яниць чи наркоманів. Ці обставини нерідко стимулюють девіантну поведінку особи.

Для визнання цих обставин такими, що пом`якшують покарання, необхідно встановити об`єктивний зв`язок між даними обставинами і вчиненим кримінальним правопорушенням.

Суд першої інстанції правомірно зазначив про наявність в житті обвинуваченого надзвичайно негативних факторів - тяжка хвороба малолітнього брата, що спричинює страждання, які суттєво вплинули на його поведінку.

Таким чином, тяжкі сімейні обставини не виправдовують злочин, але визнаються пом`якшувальною обставиною, що дозволяє суду призначити більш справедливе покарання, зважаючи на всі обставини справи та особистість обвинуваченого.

З урахуванням наведеного, дані про особу обвинуваченого, а також відсутність обставин, що обтяжують йому покарання, обґрунтовано врахував суд першої інстанції під час визначення покарання за ч. 2 ст. 307 КК із застосуванням ст. 69 цього Кодексу, і в своїй сукупності і співвідношенні істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та свідчать, що покарання за ч. 2 ст. 307 КК навіть у мінімальному розмірі, встановленому в санкції вказаних частин статтей, в даному випадку, є недоцільним і несправедливим.

Відтак рішення місцевого суду про застосування ст. 69 КК та призначення ОСОБА_7 покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.2 ст. 307 КК, а також без призначення додаткового покарання, є обґрунтованим, ґрунтується на положеннях ст.ст. 50 і 65 КК та відповідає принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації покарання.

Що стосується доводів обвинуваченого про зміну вироку та звільнення його від відбування призначеного покарання на підставі ст. 75 КК, то колегія суддів не знаходить підстав для їх задоволення, виходячи з того, що зазначені обвинуваченим обставини на підтвердження цих доводів уже були враховані при застосуванні положень ст. 69 КК.

Врахування одних і тих же обставин справи як таких, що дають підстави для одночасного застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК і призначення йому покарання нижчого від найнижчої межі санкції статті, так і положень ст. 75 КК та звільнення його від відбування покарання з випробуванням, є недостатнім. Одночасне застосування двох різних інститутів, пов`язаних із пом`якшенням покарання та звільненням особи від його відбування за вчинення тяжкого злочину, має мати для цього достатні підстави, яких колегія не вбачає.

З огляду на викладене, покарання призначене ОСОБА_7 є справедливим, співмірним характеру вчинених дій, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Доводи обвинуваченого, наведені в апеляційній скарзі, не спростовують правильності висновків, викладених в оскаржуваному судовому рішенні, і не містять вагомих аргументів про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок суворості чи про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим немає підстав для сумнівів у законності й обґрунтованості оскаржуваного судового рішення.

Щодо доводів сторони захисту в суді апеляційної інстанції, що обвинувачений всупереч вимог ст. 364 КПК України був позбавлений права на виступ в судових дебатах слід зазначити таке.

Судові дебати - це самостійна частина судового розгляду кримінального провадження, коли учасники, які зазначені в ч.1 ст. 364 КПК України, виступають з промовами, в яких вони дають оцінку діям обвинуваченого, аналізують досліджені в суді докази, наводять аргументи стосовно їх належності і допустимості, висловлюють висновки щодо доведеності чи недоведеності винуватості чи невинуватості обвинуваченого, щодо кваліфікації дій, міри покарання, вирішення цивільного позову та інших питань, що їх повинен вирішити суд при постановленні вироку.

Верховний Суд у своїх рішеннях неодноразово висловлював позицію, що лише фактичне позбавлення можливості сторони виступити в судових дебатах визнається істотним порушенням вимог КПК України (до прикладу постанови ВС у справах №311/793/14-к, №643/2909/17).

В даній конкретній справі не встановлено факту позбавлення місцевим судом права обвинуваченого ОСОБА_7 на виступ в судових дебатах. Так, перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено (з журналу судового засідання від 12.11.2025 та відеозвукозапису), що суд, дотримуючись вимог ст. 22 КПК України, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, надав можливість як стороні обвинувачення так і стороні захисту виступити з промовою в судових дебатах. Від сторони захисту таким правом скористалася лише захисник ОСОБА_8 , а обвинувачений ОСОБА_7 цим правом не скористався, хоча місцевий суд надавав останньому таку процесуальну можливість і жодних дій на позбавлення цього права не вчиняв.

Також, суд надав можливість сторонам виступити з репліками та сторони відмовились від реплік, надалі, головуючий оголосив судові дебати завершеними та надав останнє слово обвинуваченому, після чого вийшов в нарадчу кімнату. Саме право на останнє слово є важливою процесуальною гарантією реалізації обвинуваченим свого права на захист, яким обвинувачений скористався.

Окрім цього, обвинувачений в апеляційній скарзі жодним чином не оспорював наведені обставини.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що порушень вимог ст.7 КПК щодо рівності всіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів, і у доведенні перед судом їх переконливості, колегія суддів не вбачає.

Посилання захисника, що рішення суду містить суперечності, зокрема суд зазначив про можливість виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, то такі є необґрунтованими, оскільки призначене судом обвинуваченому на підставі ст. 69 КК України покарання у виді обмеження волі полягає у триманні особи в кримінально-виконавчих установах відкритого типу без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею нагляду з обов`язковим залученням засудженого до праці.

З урахуванням наведеного, на переконання колегії суддів, ухвала суду апеляційної інстанції є законною, обґрунтованою, вмотивованою та відповідає вимогам статей 370, 419 КПК, тому апеляційну скаргу обвинуваченого слід залишити без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

Ухвалила:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Підгаєцького районного суду Тернопільської області від 12 листопада 2025 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців.

Судді