УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року

м. Київ

справа № 646/2341/23

провадження № 51-444ск26

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженої ОСОБА_5 на вирок Основ`янського районного суду міста Харкова

від 02 липня 2025 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 05 листопада 2025 року у кримінальному провадженні № 0000011 щодо

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки с. Нугуш Башкирської АР рф, жительки

АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

засудженої за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2

ст. 114-2 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Основ`янського районного суду міста Харкова від 02 липня 2025 року ОСОБА_5 визнано винуватою та засуджено за ч. 2 ст. 114-2 КК до покарання

у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Вирішено питання щодо долі речових доказів та процесуальних витрат

у кримінальному провадженні.

Згідно з вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватою та засуджено за те, що вона поширила інформацію про переміщення, рух та розташування Збройних Сил України (далі - ЗСУ), за можливості їх ідентифікації на місцевості, та така інформація

не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом ЗСУ, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами, в умовах воєнного стану, за таких обставин.

Так, ОСОБА_5 , в невстановлений період часу, проте не пізніше лютого 2023 року, діючи умисно та свідомо, використовуючи власні електронні інформаційні системи, здійснила активні дії, направлені на здобуття інформації про переміщення, рух

та розташування ЗСУ на території Куп`янського району Харківської області та

в подальшому, використовуючи вказану інформацію, здійснила її поширення шляхом передачі вказаних відомостей колишньому чоловіку ОСОБА_6 , який

на початку 2020 року виїхав до російської федерації.

Надалі ОСОБА_5 , 07, 13, 15 лютого 2023 року, 21 лютого 2023 року о 14:38:10,

27 лютого 2023 року о 10:51:56 та 01 березня 2023 року о 18:01:12, більш точний час в ході досудового розслідування, так і під час судового розгляду не було встановлено з об`єктивних причин, перебуваючи на території с. Гусинка Куп`янського району Харківської області, продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, за допомогою власного мобільного телефону торгової марки «Xiaomi Redmi Note 8», який має IMEI: НОМЕР_1 з карткою мобільного оператора з номером НОМЕР_2 та власного соціального акаунту у месенджерах «Telegram», «Whatsapp», у телефонних розмовах зі своїм колишнім чоловіком ОСОБА_6 поширила інформацію про переміщення, рух та розташування ЗСУ,

за можливості їх ідентифікації на місцевості та така інформація не розміщувалася

у відкритому доступі Генеральним штабом ЗСУ, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами знаходження сил та засобів ЗСУ, які задіяні в наданні відсічі збройній агресії рф проти України. Поширення інформації ОСОБА_5 здійснила на абонентський номер, що належить контакту « ОСОБА_7 ».

Так, 07 лютого 2023 року відбувся телефонний діалог між ОСОБА_5 та

її колишнім чоловіком ОСОБА_6 , в ході якого ОСОБА_5 повідомила співрозмовнику про розташування ЗСУ, зазначивши про те, що на місці, де були каруселі біля двоповерхових будинків, під деревами стоїть техніка ЗСУ, а на так званому «Вишневському» повороті, на полі окопуються військові ЗСУ та роблять бліндажі.

13 лютого 2023 року відбувся телефонний діалог між ОСОБА_5 та її колишнім чоловіком ОСОБА_6 , в ході якого ОСОБА_5 повідомила співрозмовнику

про розташування ЗСУ, зазначивши про те, що війська окопуються біля складів та на «Вишневському» повороті. Також, в ході зазначеного діалогу ОСОБА_5 повідомила співрозмовнику про переміщення ЗСУ, зазначивши про те, що

на м. Куп`янськ зі сторони м. Чугуїв їдуть колони танків.

15 лютого 2023 року відбувся телефонний діалог між ОСОБА_5 та

її колишнім чоловіком ОСОБА_6 , в ході якого ОСОБА_5 повідомила співрозмовнику про розташування ЗСУ, зазначивши про те, що військові розміщуються на «Песченковке» та розселюють солдатів в сел. Ківшарівка.

21 лютого 2023 року о 14:38:10 відбувся телефонний діалог між ОСОБА_5 та

її колишнім чоловіком ОСОБА_6 , в ході якого ОСОБА_5 повідомила співрозмовнику про розташування ЗСУ, зазначивши про те, що відбувається окопування військових в «Рябінах», також остання на запитання співрозмовника конкретизувала місце розташування, зазначивши, що не в самих «Рябінах», а біля дороги.

27 лютого 2023 року о 10:51:56 відбувся телефонний діалог між ОСОБА_5 та

її колишнім чоловіком ОСОБА_6 , в ході якого ОСОБА_5 повідомила співрозмовнику про розташування ЗСУ, зазначивши про те, що в с. Гусинка були обстріли і майже влучили у склади, де зберігається зброя та міни. В ході розмови ОСОБА_6 запитав у ОСОБА_5 , де саме розташовані склади, чи вірно він зрозумів, що там, де видавали пшеницю, на що ОСОБА_5 надала ствердну відповідь і зазначила, що там лежать міни та зброя.

01 березня 2023 року о 18:10:12 відбувся телефонний діалог між ОСОБА_5 та її колишнім чоловіком ОСОБА_6 , в ході якого ОСОБА_5 повідомила співрозмовнику про рух ЗСУ, зазначивши про те, що зараз на гору до тракторної бригади поїхали два автомобіля з «Градами». Крім того, в ході розмови ОСОБА_6 конкретизував місце, куди саме поїхали «Гради», а ОСОБА_5 відповідала на його питання.

При цьому, згідно наказу міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» від 22 грудня 2022 року № 309 територію с. Гусинка деокуповано 11 вересня 2022 року та

із зазначеної дати по 01 липня 2023 року велися бойові дії. Крім того, зазначена поширена ОСОБА_5 інформація не розміщувалася у відкритому доступі Генеральним штабом ЗСУ, Міністерством оборони України або іншими уповноваженими державними органами.

Харківський апеляційний суд ухвалою від 05 листопада 2025 року вирок Основ`янського районного суду міста Харкова від 02 липня 2025 року щодо

ОСОБА_5 залишив без змін.

Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Захисник у касаційній скарзі, посилаючись на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженої через суворість, просить змінити оскаржені судові рішення, ОСОБА_5 призначити покарання із застосуванням положень ст. 69 КК.

Свої вимоги мотивує тим, що суди повною мірою не врахували те, що її підзахисна має гарні характеристики з місця роботи та проживання, міцні соціальні зв`язки, раніше не судима, не перебуває на обліку у нарколога та психіатра, під час окупації в с. Гусинка випікала хліб для односельчан та мешканців околишніх сіл, роздавала його людям, не передавала представникам держави-агресора відомостей, які б нашкодили обороноздатності держави, а також відсутність обтяжуючих покарання обставин. Зауважує, що від дій ОСОБА_5 не настало тяжких наслідків

для юридичних та фізичних осіб. Стверджує, що при обранні міри покарання суд першої інстанції безпідставно не врахував як пом`якшуючі покарання обставини - відсутність тяжких наслідків, вчинення кримінального правопорушення в умовах важких обставин війни в Куп`янському районі. З огляду на наведене переконана,

що є підстави для застосування до ОСОБА_5 положень ст. 69 КК. Постановлену ухвалу в частині призначеного покарання вважає невмотивованою.

Мотиви суду

Перевіривши доводи, викладені в касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку,

що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити, виходячи з такого.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

За частиною 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення

у межах касаційної скарги.

Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК, і правильність кваліфікації її дій

у касаційній скарзі захисника не оспорюються.

Доводи захисника щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі заслуженої через суворість та можливість застосування положень ст. 69 КК колегія суддів вважає необґрунтованими.

Положеннями ст. 50 КК визначено, що покарання має на меті не тільки кару,

а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій,

їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Відповідно до принципів співмірності й індивідуалізації покарання за своїм видом та розміром повинно бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій.

За змістом ст. 414 КПК невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і

не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання,

яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

За правилами ст. 69 КК, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення,

з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім

випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий

від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує урахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин,

що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (наприклад, у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи з відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, належним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

У цьому кримінальному провадженні не встановлено обставин, які би давали підстави вважати, що покарання винній особі призначено з порушенням указаних норм права.

Як убачається із копії оскарженого вироку, суд першої інстанції під час призначення

ОСОБА_5 покарання, дотримуючись наведених вимог закону України

про кримінальну відповідальність, врахував ступінь тяжкості вчиненого нею кримінального правопорушення, а саме те, що скоєне нею кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК є тяжким злочином проти основ національної безпеки України під час дії воєнного стану, що є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад, його велику ступінь суспільної небезпеки, конкретні обставини справи, дані про особу винної, яка має середню спеціальну освіту, незаміжня, зареєстрована та має постійне місце проживання, на обліку у психіатра та нарколога не перебуває, працювала пекарем ФОП « ОСОБА_8 », за місцем роботи характеризується позитивно, раніше

не судима, її ставлення до скоєного, а також взяв до уваги відсутність обтяжуючих та пом`якшуючих покарання обставин.

На підставі вищенаведених даних у їх сукупності суд дійшов висновку

про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у розмірі, наближеному

до мінімального, визначеного санкцією ч. 2 ст. 114-2 КК, а саме у виді позбавлення волі на строк 6 років, яке вона має відбувати реально.

Саме це покарання, на переконання суду, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення ОСОБА_5 та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Крім того, як вказав суд, комплексне з`ясування обставин, що характеризують обвинувачену, обставини, що безпосередньо пов`язані з вчиненням злочину, тобто за відсутністю передумов, за яких правові норми мають змогу бути застосовані,

не дають підстав для застосування положень ст. 69, 75 КК при призначенні покарання.

Апеляційний суд, переглянувши вирок місцевого суду щодо ОСОБА_5

за апеляційною скаргою її захисника ОСОБА_4 ствердив про правильність прийнятого рішення та залишив вирок без змін, зазначивши в ухвалі підстави ухваленого такого судового рішення.

При цьому колегія суддів апеляційного суду погодилася із висновком суду першої інстанції щодо призначеного покарання, який, як вказала колегія суддів, достатньо та правильно врахував ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, характер та суспільну небезпеку вчиненого злочину та обставини його вчинення, характер дій обвинуваченої, обстановку та спосіб вчинення злочину, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, ставлення обвинуваченої до скоєного та її поведінку після вчинення злочину, а також відомості про особу обвинуваченої.

Також колегія суддів врахувала вкрай високий рівень суспільної небезпеки вчиненого злочину та загрози, а тому не знайшла підстав для пом`якшення призначеного ОСОБА_5 покарання з тієї підстави, що від вчиненого діяння

не настали будь-які негативні наслідки.

Крім того, як зауважила колегія суддів, призначення винній особі певного виду та розміру покарання є виключно дискреційним повноваженням суду.

З наведеними у вироку та ухвалі висновками погоджується і колегія суддів касаційного суду.

Постановлені у кримінальному провадженні судові рішення є належно вмотивованими та обґрунтованими, їх зміст відповідає вимогам статей 370, 374,

419 КПК, у них наведено мотиви, з яких виходили суди, та положення закону, якими вони керувалися під час їх постановлення.

Покарання, призначене ОСОБА_5 , є законним, справедливим, відповідає тяжкості кримінального правопорушення, сприятиме виправленню винуватої та попередженню вчиненню нею та іншими особами нових кримінальних правопорушень, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Отже, Суд не вбачає підстав для зміни оскаржених судових рішень внаслідок невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженої через суворість.

В касаційній скарзі захисника не наведено переконливих доводів на обґрунтування невиправданої суворості призначеного її підзахисній покарання та можливості застосування до неї положень ст. 69 КК.

Доводів щодо істотних порушень вимог кримінального процесуального закону,

які були би безумовними підставами для скасування оскаржених судових рішень, касаційна скарга не містить.

Отже, обґрунтування касаційної скарги не містить доводів, які викликають необхідність перевірки їх матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та копій судових рішень убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи викладене, Суд вважає, що відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК

у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника слід відмовити.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд,

постановив:

Відмовити захиснику ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження

за її касаційною скаргою на вирок Основ`янського районного суду міста Харкова

від 02 липня 2025 року та ухвалу Харківського апеляційного суду від 05 листопада 2025 року щодо засудженої ОСОБА_5 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3