КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа: № 756/7674/20 Головуючий у суді першої інстанції: ОСОБА_1
Провадження: № 11-кп/824/1078/2024 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 121 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого та захисника ОСОБА_6 на вирок Оболонського районного суду міста Києва від 22 вересня 2022 року в об`єднаному кримінальному провадженні № 120 201 000 500 036 18 від 09 червня 2020 року та № 120 211 000 500 010 39 від 04 травня 2021 року стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Любешів Любешівського району Волинської області, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 (технічне приміщення), не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 121 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 (ВКЗ), -

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Оболонського районного суду міста Києва від 22.09.2022 ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 186 КК України на 5 років позбавлення волі, за ч. 2 ст. 121 КК України - на 8 років позбавлення волі та на підставі ст. 70 КК України за сукупністю злочинів визначено покарання у виді 8 років позбавлення волі.

Ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 22.09.2022, зарахувавши в строк покарання на підставі ч. 5 ст. 72 КК України строк його попереднього ув?язнення з 09.06.2020 по 11.06.2020 та з 04.05.2021 по 22.09.2022 з розрахунку один день попереднього ув?язнення за один день позбавлення волі.

За виправленою опискою на підставі ухвали Оболонського районного суду міста Києва від 05.10.2022, запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили ОСОБА_7 продовжено та залишено без змін.

У проваджені стягнуто процесуальні витрати та вирішена доля речових доказів.

Вироком суду ОСОБА_7 визнано винним у тому, що він 09.06.2020, приблизно о 14 год. 00 хв., перебував неподалік багатоквартирного будинку, що за адресою: м. Київ, вул. Кондратюка, 4-В, де побачив потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який стояв біля лавки разом зі своєю знайомою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Перебуваючи за вище вказаною адресою, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із застосування насильства, яке не є небезпечним для здоров`я потерпілого.

Реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді спричинення майнової шкоди потерпілому та бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, ОСОБА_7 підійшов до потерпілого ОСОБА_9 та між ними розпочалась словесна перепалка.

Після цього ОСОБА_7 , продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, діючи умисно, з корисливих мотивів, завдав два удари кулаками рук в область грудної клітини потерпілого та вирвав сумку, яка висіла у потерпілого через плече та в якій знаходились мобільний телефон марки "Ксайомі Редмі 8А" ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , вартістю 2.939,02 грн., захисна накладка на телефон чорного кольору вартістю 144 грн., грошові кошти в розмірі 463 грн. різними купюрами, і направився у невідомому напрямку, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Внаслідок вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 спричинив потерпілому ОСОБА_9 майнову шкоду у розмірі 3.546,02 грн.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України.

Крім того, 03.05.2021, приблизно о 20 год. 30 хв. (більш точний час не встановлено), ОСОБА_7 прийшов за адресою: АДРЕСА_2 , де знаходиться технічне приміщення, у якому в той час перебували ОСОБА_11 разом з ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .

Зайшовши до приміщення, ОСОБА_7 запропонував випити алкогольні напої, які приніс з собою, та після надмірного вживання алкоголю між ОСОБА_7 та ОСОБА_12 виник словесний конфлікт, у ході якого на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин один до одного у ОСОБА_7 виник умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_12 тяжких тілесних ушкоджень.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, ОСОБА_7 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді тяжких тілесних ушкоджень і хоча не бажав, але свідомо припускав їх настання, в цей же час та в тому ж місці останній взяв до правої руки тарілку, яка знаходилась на столі, та наніс нею три удари в тім`яну ділянку голови ОСОБА_12 .

Перебуваючи в збудженому стані ОСОБА_7 своєю правою ногою продовжив наносити тілесні ушкодження ОСОБА_12 в область підборіддя.

Внаслідок своїх протиправних дій ОСОБА_7 спричинив ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді: кровонапливу на підборідді по центру; на волосистій частині голови в лобній та тім`яній ділянках по центру розташована складна рана, яка складається з таких елементів: з п`яти різаних ран (дві різані рани на обличчі в лобній ділянці зліва; три різані рани на волосистій частині голови в тім`яній ділянці по центру та зліва) та з трьох забійних ран (дві забійні рани на волосистій частині голови, в тім`яній ділянці по центру, між тім`яними буграми; забійна рана на волосистій частині голови, в проекції правого тім`яного пагорба) та множинних саден серед цих ран; крововиливи в м`яких тканинах голови в лобній та тім`яній ділянках по центру (в проекції вищеописаних ран); крововиливи в товщі твердої мозкової оболонки, вздовж верхнього сагітального синуса зліва, екстра-інтрадуральні крововиливи в ділянці деструкції твердої мозкової оболонки; субдуральна гематома на випуклій поверхні лівої півкулі (вагою приблизно 300 г); дрібні субарахноїдальні крововиливи в півкулях головного мозку; стиснення та сплющення лівої півкулі мозку в напрямку зверху вниз та дещо зліва направо; вторинні крововиливи в корі головного мозку на базальній поверхні лівої потиличної частки та лівої скроневої частки; множинні крапкові та смугасті темно-червоні крововиливи в стовбурі мозку; садно на волосистій частині голови в лобній ділянці по центру; садно на правій бічній поверхні шиї в середній третині; дві різані рани на задній поверхні шиї справа та зліва; забійна рана на правому надпліччі; садно на лівому надпліччі; множинні садна на задній поверхні лівого плеча, лівого передпліччя та на тильній поверхні лівої кисті, на всьому протязі; множинні садна на тильній поверхні правої кисті, охоплюючи також пальці, та різана рана на їх фоні на проксимальній фаланзі ІІІ пальця правої кисті.

Смерть ОСОБА_12 настала внаслідок стиснення лівої півкулі головного мозку субдуральною гематомою внаслідок внутрішньочерепної травми, яку спричинив ОСОБА_7 .

Такими чином ОСОБА_7 вчинив умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 121 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить ухвалити рішення, яким: скасувати обвинувальний вирок в об`єднаному кримінальному провадженні № 120 201 000 500 036 18 від 09.06.2020 та № 120 211 000 500 010 39 від 04.05.2021 в частині визнання ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч. 2 ст. 121 КК України, та закрити кримінальне провадження в цій частині па підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України; перекваліфікувати дії ОСОБА_7 за епізодом грабежу від 09.06.2020 з ч. 2 на ч. 1 ст. 186 КК України та ухвалити вирок, яким призначити покарання останньому у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років та на підставі ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги в частині засудження ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 121 КК України, захисник ОСОБА_6 вказує, що суд першої інстанції не повинен був посилатися на показання свідка потерпілої ОСОБА_14 , як на доказ підтвердження вини ОСОБА_7 , оскільки цей свідок не був присутнім під час події кримінального правопорушення в технічному приміщенні на першому поверсі будинку АДРЕСА_2 , і взагалі ніколи не бачив обвинуваченого ОСОБА_7 .

На думку захисника і свідок ОСОБА_15 надав показання, якими не підтвердилися обставини кримінального правопорушення, які б вказували на те, що саме обвинувачений вчинив цей злочин, зокрема за показаннями даного свідка не встановлені обставини, що між обвинуваченим та загиблим виникли неприязні стосунки.

Захисник звертає увагу на розбіжності між протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 04.05.2021, який розпочато о 14:30, а закінчено о 15:25, та протоколом проведення слідчого експерименту від 04.05.2021, який розпочато о 16:25, а закінчено о 16:47, які полягають у тому, що в протоколі допиту свідка ОСОБА_13 , останній зазначає, що обвинувачений завдавав удари тарілкою об голову потерпілого та ще приблизно п`яти ударів (чим завдавав ці удари тарілками або ще якимось предметами в протоколі допиту не вказано), натомість в протоколі проведення слідчого експерименту свідок ОСОБА_13 зазначив, що обвинувачений начебто ще завдавав удари ногою потерпілому в область підборіддя.

Окрім того, на переконання захисника, існує протиріччя між показаннями свідка ОСОБА_15 і свідка ОСОБА_13 , які також не усунуті судом під час розгляду кримінального провадження по суті, оскільки підтвердити показання цих ключових свідків не виявилось можливим, бо останні жодного разу не були в судовому засіданні. Сторона обвинувачення посилалася на обставини, пов`язані з безхатнім способом життя цих свідків, через що їх не змогли знайти та допитати в суді.

Захисник ОСОБА_6 зазначає, що за загальним правилом суд може обґрунтувати свої висновки лише па показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, тобто, приймаючи рішення в справі, суд повинен спиратися лише на ті показання, які було отримано безпосередньо в залі суду під час проведення допиту особи із залученням всіх учасників справи. Показання надані свідками під час досудового розслідування правоохоронним органам, не повинні братися до уваги судом, якщо такі свідки не допитувалися в суді під час розгляду кримінального провадження. В матеріалах справи на підтвердження причетності до злочину ОСОБА_7 наявний лише допит свідка ОСОБА_13 під час досудового розслідування, який так і не був допитаний в судовому засіданні під час розгляду кримінальної справи по суті.

Між показаннями свідка ОСОБА_13 та обвинуваченого ОСОБА_7 , як стверджує захисник, також існують протиріччя, які не усунуті під час судового розгляду, тому сторона захисту вважає доказ допиту свідка ОСОБА_13 таким, що не заслуговує на увагу.

За викладеним, захисник стверджує, що сукупність зібраних доказів у цьому кримінальному провадженні є недостатньою для встановлення факту доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, і вичерпні можливості отримання таких доказів.

Крім того, захисник ОСОБА_6 щодо інкримінованого ОСОБА_7 злочину за ч. 2 ст. 186 КК України посилається, що обвинувачений категорично не визнає того, що він погрожував або застосовував насильство по відношенню до потерпілого. Дійсно ОСОБА_7 на вулиці зустрів свою знайому ОСОБА_16 , яка сиділа на лавочці разом з чоловіком, якого він раніше знав лише наглядно. Останні вдвох розпивали спиртні напої, а побачивши ОСОБА_7 , запросили його приєднатися до їх компанії та разом почали вживати спиртні напої. Згодом між обвинуваченим та знайомою ОСОБА_16 виник словесний конфлікт, в ході якого ОСОБА_9 почав втручатися, проте ОСОБА_7 просив потерпілого цього не робити, на що ОСОБА_9 почав погрожувати ОСОБА_7 та поліз рукою в сумочку, яка висіла у нього на плечі. Підозрюючи, що там може бути щось на кшталт балончику з газом або інші предмети, якими можна завдати шкоди, ОСОБА_7 вихопив сумочку та побіг з місця події, тобто ОСОБА_7 не погрожував та не застосовував до потерпілого насильство.

Окрім показань потерпілого ОСОБА_9 під час розгляду об`єднаного кримінального провадження за епізодом ч. 2 ст. 186 КК України, який в свою чергу плутався в показаннях, не пам`ятаючи скільки саме в нього було грошей в сумці, доказів того, що ОСОБА_7 застосував або погрожував потерпілому насильством, як вважає захисник, в матеріалах справи немає.

Також захисник звертає увагу, що по цьому епізоду свідки, які б могли підтвердити або спростувати певні обставині цієї кримінальної події, не допитувалися.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати вирок Оболонського районного суду міста Києва від 22.09.2022 щодо нього та призначити новий розгляд у суді першої інстанції, а також змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на проходження служби в зоні бойових дій.

В обґрунтування таких апеляційних вимог, обвинувачений ОСОБА_7 вказує, що у вироку зазначено, що при прийнятті рішення було враховано показання свідків, як за ч. 2 ст. 186, так і за ч. 2 ст. 121 КК України, однак ці особи не були допитані судом.

Обвинувачений зазначає, що свідок ОСОБА_15 по епізоду за ч. 2 ст. 121 КК України на досудовому розслідуванні давав свідчення на його користь, однак ці свідчення зникли з матеріалів справи.

Звертає увагу, що у вироку є посилання на те, що потерпіла ( ОСОБА_14 ) зі своїм сином були на місці злочину після його вчинення, де якийсь чоловік їм розповів, що саме він- ОСОБА_7 наніс ушкодження її брату ( ОСОБА_12 ) і розповів яким чином, однак цей чоловік не був допитаний ні на досудовому розслідуванні, ні судом.

На переконання обвинуваченого судовий розгляд в суді першої інстанції був проведений однобічно та неповно.

Іншими учасниками провадження вирок стосовно ОСОБА_7 не оскаржений.

Потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_14 про дату, час та місце розгляду провадження повідомлялися у спосіб, передбачений кримінальним процесуальним законом, неявка яких в судове засідання суду апеляційної інстанції не перешкоджає розгляду провадження за приписами ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення обвинуваченого та захисника на підтримку доводів апеляційних скарг в повному обсязі, які просили закрити кримінальне провадження за ч. 2 ст. 121 КК України та перекваліфікувати дії обвинуваченого ОСОБА_7 з ч. 2 на ч. 1 ст. 186 КК України, та за останнім законом призначити покарання з застосуванням положень ст. 75 КК України, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог, вважаючи вирок суду першої інстанції законним і обґрунтованим, допитавши обвинуваченого ОСОБА_7 та дослідивши докази у провадженні на часткове задоволення клопотань сторони захисту, провівши судові дебати та вислухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_7 , перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла наступного.

Суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції на предмет його законності, обґрунтованості та вмотивованості, відповідно до положень ст. 370 КПК України, в межах апеляційних вимог, як передбачено ч. 1 ст. 404 КПК України, що підтримані стороною захисту в суді апеляційної інстанції, та з урахуванням позицій сторін у провадженні в судовому засіданні, і не вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим погіршується становище обвинуваченого за змістом ч. 2 ст. 404 КПК України.

Зокрема, за приписами ст. 370 КПК України, законним є рішення, ухвалене компетентним судом з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Даних вимог закону суд першої інстанції дотримався і його висновки про доведеність винуватості ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, та у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 121 КК України, за обставин, встановлених судом, які викладені у вироку, підтверджуються сукупністю досліджених в судовому засіданні доказів.

Щодо епізоду від 09.06.2020 стосовно потерпілого ОСОБА_9 .

У судовому засіданні суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, визнав частково, заперечивши факт застосування до потерпілого ОСОБА_9 будь-якого насильства, проте підтвердив місце та час інкримінованої йому події, коли він проходив повз будинок, де на лавці сиділи його знайома на ім`я ОСОБА_16 ( ОСОБА_17 ) та ОСОБА_9 , якого раніше він знав лише наглядно, будь-яких конфліктів між ними не було.

Альона ( ОСОБА_17 ) та ОСОБА_9 розпивали спиртні напої, а побачивши його-обвинуваченого покликали до себе і він з ними вживав алкогольний напій, після чого вони втрьох стояли та спілкувалися.

Згодом між ним-обвинуваченим та ОСОБА_16 ( ОСОБА_17 ) виник словесний конфлікт, причини якого він не пам`ятає.

ОСОБА_9 втрутився у вказаний конфлікт, а він-обвинувачений просив цього не робити.

ОСОБА_9 нібито став йому- ОСОБА_7 погрожувати та поліз рукою у свою сумочку.

Припустивши, що у ОСОБА_9 в сумочці щось є, наприклад: зброя, балончик або інші предмети для нанесення тілесних ушкоджень, він-обвинувачений зірвав з плеча останнього вказану сумочку та побіг.

Надалі він віднайшов у боковій кишені сумочки телефон потерпілого, який забрав собі, поклавши у кишеню свого одягу.

У момент зривання сумки з плеча ОСОБА_9 , він-обвинувачений останньому жодних ударів не наносив і не спричиняв навіть легких тілесних ушкоджень.

Вважає, що виявлені у ОСОБА_9 під час судово-медичної експертизи легкі тілесні ушкодження могли бути отримані останнім як до зустрічі з ним, так і після вказаної зустрічі, яка між ними тривала не більше 20 хвилин.

Модель телефону та його вартість, а також вартість захисної накладки чорного кольору на цей телефон, що вказані в обвинувальному акті, він- ОСОБА_7 не оспорює.

Сумку потерпілого він незабаром викинув за рогом цього ж будинку № 4-В по вул. Юрія Кондратюка в м. Києві , не перевіряючи її вмісту.

Пам`ятає, що в ході досудового розслідування сумка потерпілого знайденою не була.

Приблизно через дві години після конфлікту зі знайомою на ім`я ОСОБА_16 ( ОСОБА_17 ) та з ОСОБА_9 , його- ОСОБА_7 було затримано працівниками поліції, які в нього виявили та вилучили мобільний телефон потерпілого та невелику суму грошей.

Такі ж показання обвинувачений ОСОБА_7 надав і при проведенні з ним слідчого експерименту за участю захисника ОСОБА_18 , згідно даних протоколу про що від 11.06.2020 та відтворенням відеозапису вказаної слідчої дії підтверджуються обставини відкритого заволодіння ОСОБА_7 майном потерпілого, у якого він зірвав сумку, що висіла через ліве плече, втік, у подальшому викинув сумку, а мобільний телефон і гроші були у нього виявлені працівниками поліції через певний проміжок часу, коли він повернувся до будинку АДРЕСА_2 (а.п. 198-200, 201 т. 2).

На противагу вказаним показанням обвинуваченого, потерпілий ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 10.02.2022 в суді першої інстанції показав, що з обвинуваченим ОСОБА_7 , який перебуває на лаві підсудних, не був раніше знайомим і не мав з ним жодних стосунків, бачив його лише наглядно, оскільки той проживав десь поруч.

Влітку 2020 року, точної дати він-потерпілий не пам`ятає, він сидів на лавці біля магазину по вул. Юрія Кондратюка в м. Києві, де неподалік і проживає.

До нього підійшов обвинувачений ОСОБА_7 і сказав, щоб він- ОСОБА_9 дав йому грошей, на що він-потерпілий відповів, що грошей в нього немає.

Тоді обвинувачений двічі вдарив його в груди, вихопив його сумку, яка знаходилась на ремінці через плече і пішов, сівши при цьому на іншу лавку неподалік, був спокійним та впевненим у собі.

У нього-потерпілого в руках від сумки залишився лише ремінець.

У той момент він так і не зрозумів чи обвинувачений сумку від ремінця відрізав, чи відірвав.

Деякий час він- ОСОБА_9 ще залишався сидіти на лавці тому, що удари від обвинуваченого в груди були сильними.

Поліцію він не викликав через те, що не зміг. Поліцію викликала жінка, яка поруч сиділа на лавці ( ОСОБА_17 ).

Що містилося на той момент в його сумці він-потерпілий точно не пам`ятає, оскільки з тих пір пройшло багато часу - близько двох років, однак, не виключає, що там містився мобільний телефон з накладкою на нього, його паспорт, реєстраційне свідоцтво на автомобіль, ключі від квартири.

У ході досудового розслідування у кримінальному провадженні ні сумку, ні речі, які в ній містилися, йому, як потерпілому, не повернули, принаймні він цього не пам`ятає.

З цивільним позовом про відшкодування шкоди він не звертався (а.п. 207-208 т. 2).

Не довіряти вказаним показанням потерпілого ОСОБА_9 підстав не має, оскільки потерпілий та обвинувачений до досліджуваних подій кримінального правопорушення знайомі не були, мотив для обмови потерпілим ОСОБА_9 обвинуваченого ОСОБА_7 - відсутній.

Не послалася на наявність таких підстав у провадженні і сторона захисту.

Отже, показаннями потерпілого ОСОБА_9 встановлено, що саме обвинувачений ОСОБА_7 за відмову потерпілого ОСОБА_9 передати йому грошові кошти, що вказує на початковий корисливий мотив з боку обвинуваченого, завдав потерпілому ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , два удари кулаками в області грудної клітини, після чого вирвав/зірвав з плеча потерпілого сумку з майном, яким, фактично відразу ж і розпорядився на власний розсуд, частина якого і була вилучена у обвинуваченого при його затриманні через певний проміжок часу в день та місці інкримінованого правопорушення.

Тут же слід відхилити власноручно викладені у протоколі проведення слідчого експерименту від 11.06.2020 пояснення ОСОБА_7 про те, що він повернувся на місце події з метою повернення телефону потерпілому (а.п. 198г т. 2), бо об`єктивних даних для цього не має і є незрозумілим, чому обвинувачений повертався тільки для віддання потерпілому телефону, а не грошей чи сумки, яким він заволодів, та ще, щонайменше, через 2 (дві) години після досліджуваних подій, без посилання на будь-які підстави щодо його упевненості, що потерпілий на нього чекав на місці пригоди для цієї мети.

Вказані висновки спростовують позицію сторони захисту і про те, що потерпілий ОСОБА_9 нібито при досліджуваних подіях став ОСОБА_7 погрожувати та поліз рукою у свою сумочку, де могли бути предмети на кшталт балончику з газом або інші предмети, якими можна завдати шкоди, - оскільки це є тільки припущенням, навіть не твердженням, зацікавленого в результатах розгляду провадження обвинуваченого, які нічим не підтверджуються, навіть його ж показаннями про те, що він, принаймні, оглянувши вміст частини сумки потерпілого, якою він заволодів, будь-яких предметів, якими можна завдати шкоду здоров`ю - не віднайшов.

Отже, є незрозумілим як обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який за матеріалами провадження перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі пільговиків як учасник бойових дій, міг створювати загрозу потерпілий ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який навіть після ударів у груди та зриву з плеча сумки фізично не був здатен звернутися за допомогою до сторонніх осіб чи повідомити працівників правоохоронних органів про події, що сталися.

А тому, суд першої інстанції і взяв показання потерпілого ОСОБА_9 в основу обвинувального вироку, з правильністю чого погоджується і колегія суддів, водночас вважаючи, що доводи обвинуваченого, що потерпілий ОСОБА_9 міг отримати тілесні ушкодження в іншому місці і за інших обставин - є явно надуманими та такими, що направлені на ухилення від відповідальності за більш тяжкий злочин.

Не є переконливими доводи захисника ОСОБА_6 , що потерпілий плутався в показаннях, не пам`ятаючи скільки у нього було грошей у сумці, - бо, за будь-яких обставин, потерпілий під час його допиту майже через два роки після досліджуваних подій, з впевненістю пояснював, що в нього в сумці не могло бути 10.000 грн., заволодіння якими інкримінуються ОСОБА_7 , який застосував до нього саме насильство (а не виказував погрози його застосування) при заволодінні його майном, до того ж показання потерпілого підтверджуються іншими доказами у провадженні.

Так, за даними протоколів огляду місця події від 09.06.2020 та фототаблицями до них, підтверджується місце вчинення кримінального правопорушення стосовно потерпілого ОСОБА_9 обвинуваченим ОСОБА_7 , а саме: м. Київ, вул. Ю.Кондратюка, 2, неподалік будинку № 4-В.

У потерпілого ОСОБА_9 було виявлено та вилучено ремінець від сумки.

У декількох метрах від місця події було зупинено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якого було виявлено та вилучено мобільний телефон "Ксайомі Редмі 8А", ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 у захисному силіконовому корпусі (накладці) чорного кольору, номер телефону НОМЕР_3 ; грошові кошти різними купюрами у загальному розмірі 463 грн.

ОСОБА_7 пояснив, що вказані речі взяв у незнайомого йому чоловіка без його дозволу (а.п. 178-178в, 178г-179, 179а-180 т. 2)

Належність вказаного мобільного телефону саме ОСОБА_9 підтверджується наданими потерпілим документами: гарантійним талоном на мобільний телефон з магазину "Смартшоп", коробкою від мобільного телефона "Ксайомі Редмі 8А" ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , копією товарного чека від 01.06.2020 про придбання вказаного телефону за 2.939,02 грн. (а.п. 184-187 т. 2).

Перелічені вище речі та предмети, що вказані у протоколах огляду місця події, оглянуті слідчим 10.06.2020 (а.п. 181-182в т. 2), за постановами слідчого від 10.06.2020 визнані речовими доказами у провадженні (а.п. 183-183а, 189-189а т. 2) та передані на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_9 як власнику згідно розписок потерпілого ОСОБА_9 від 10.06.2020 та 23.06.2020 про отримання на відповідальне зберігання ремінця від сумки чорного кольору, коштів у сумі 463 грн., мобільного телефону "Ксайомі Редмі 8А", ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-картою "Київстар" та чохлом чорного кольору (а.п. 204-205 т. 2).

Відповідно до даних протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, 09.06.2020 о 16 год. 45 хв. було затримано ОСОБА_7 у зв`язку з відкритим заволодінням ним сумки з мобільним телефоном, документами та грошовими коштами ОСОБА_9 , з нанесенням останньому при цьому декілька ударів у груди (а.п. 188-189б т. 2).

Як указують дані протоколу впізнання за фотознімками від 09.06.2020, потерпілий ОСОБА_9 впізнав чоловіка, раніше йому незнайомого, 30-35 років з темним волоссям, який 09.06.2020 відкрито викрав у нього сумку з грошима, телефоном та документами, який завдавав йому удари у грудну клітину.

Потерпілий впізнав обвинуваченого за сукупністю ознак: рис обличчя, носу, очей, вух, підборіддя, волосся (а.п. 191в-191г, 192 т. 2).

Згідно з даними протоколу впізнання за фотознімками від 09.06.2020, свідок ОСОБА_19 впізнала того чоловіка ( ОСОБА_7 ), який 09.06.2020 близько 14-15 год. у її знайомого ОСОБА_20 ( ОСОБА_9 ) зірвав сумку через плече та втік (а.п. 193-193а, 194 т. 2).

За даними протоколів впізнання за фотознімками від 09.06.2020, свідки ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , кожен окремо, за сукупністю ознак впізнали чоловіка - ОСОБА_7 , який 09.06.2020 за адресою: м. Київ, вул. Кондратюка, 4-В, вдарив/штовхнув іншого чоловіка в груди та вихватив/зірвав/відкрито викрав у нього сумку, що була через плече, та втік (а.п. 194а-194б, 195; 195а-195б, 196; 196а-196б, 197 т. 2).

За проведенням медичного огляду ОСОБА_9 о 13 год. 15 хв. 10.06.2020, на підставі висновку судово-медичного експерта № 042/1-622-2020 від 10.06.2020, у ОСОБА_9 виявлені наступні ушкодження: синець в проекції середньої третини груднини.

Характер, морфологія виявленого ушкодження свідчать про те, що воно утворилося від дії (за рахунок удару під кутом, наближеним до прямого) тупого предмету, характерні властивості якого в ушкодженні не відобразилися, за давністю може відповідати терміну, вказаному у постанові, тобто 09.06.2020, не було небезпечним для життя та відноситься до легких тілесних ушкоджень (за критерієм тривалості розладу здоров`я).

Морфологія та локалізація виявленого тілесного ушкодження дозволяє спростувати можливість його утворення внаслідок падіння з вертикального положення (або близького до нього) (а.п. 191-191б т. 2).

Аналіз наведених вище доказів, у сукупності, спростовують позицію сторони захисту щодо безґрунтовності кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 186 КК України, з підстав того, що обвинувачений не вчиняв будь-якого насильства по відношенню до потерпілого під час заволодіння його майном, - бо пояснення потерпілого щодо нанесення йому ОСОБА_7 ударів в грудну клітину; висновок експерта про виявлення у ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , легкого тілесного ушкодження за критерієм тривалості розладу здоров`я; дані, що містяться в протоколах впізнання за фотознімками за участю свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , які на фотознімках, серед інших, впізнали ОСОБА_7 , який 09.06.2020 на вул. Юрія Кондратюка біля будинку № 4-В в м. Києві вдарив в груди/штовхнув іншого чоловіка ( ОСОБА_9 ) та зірвав у останнього сумку і свідчать саме про доведеність вини ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України.

Які свідки мали бути допитані в судовому засіданні, на підтвердження чи спростування цієї кримінальної події - з апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 не випливає.

Водночас, суд першої інстанції, дослідивши інкримінований ОСОБА_7 епізод за ч. 2 ст. 186 КК України, визнав за необхідне виключити із загального переліку відкрито викраденого у потерпілого ОСОБА_9 майна: паспорт громадянина України; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки "Форд Мондео", д.н.з. НОМЕР_4 ; ключі від квартири; та замість грошових коштів у сумі 10.000 грн., вважав доведеною суму відкрито викрадених коштів - 463 грн., зважаючи на те, що більший обсяг відкрито викраденого майна та речей, які інкримінувалися ОСОБА_7 не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду, висновки про що судом апеляційної інстанції не перевіряються за приписами ст. 404 КПК України за апеляційними скаргами сторони захисту.

Щодо епізоду від 03.05.2021 стосовно ОСОБА_12 .

У судовому засіданні суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 заперечив пред`явлене обвинувачення за ч. 2 ст. 121 КК України, вказавши, що жодного конфлікту між ним та загиблим ОСОБА_12 не було і, відповідно, останнього він не бив і ніяких ударів будь-якими предметами, руками чи ногами ОСОБА_12 він не наносив, пояснивши наступне.

03.05.2021 у технічному приміщенні будинку АДРЕСА_2 знаходилось чотири особи: він, ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_11 , останній є господарем цього технічного приміщення.

Усі прокинулися вдень у стані похмілля після вжитих раніше алкогольних напоїв.

Між ОСОБА_13 та ОСОБА_12 розпочалася сварка через те, що ОСОБА_13 вимагав, щоб ОСОБА_12 відніс та заклав свій телефон двірнику, а за виручені кошти купив в магазині пляшку горілки, яку, в свою чергу, всі разом могли б випити.

Не бажаючи слухати цю суперечку, що тривала досить довгий час, він- ОСОБА_7 вийшов з технічного приміщення на вулицю і просто пішов гуляти.

Гуляючи, він зустрів знайомого, який мав при собі три пляшки коньяку та "чекушку" коньяку, останню вони випили вдвох, а три пляшки коньяку знайомий йому просто віддав.

З цими трьома пляшками він- ОСОБА_7 , приблизно через три-чотири години, повернувся у технічне приміщення будинку АДРЕСА_2 .

Там він побачив, що ОСОБА_24 сидить з розбитою головою, в крові, і навколо лежать черепки розбитого посуду.

На його- ОСОБА_7 питання, що сталося, ОСОБА_13 відповів, що ОСОБА_12 просто впав.

Після цього вони всі разом випили коньяк, який він- ОСОБА_7 приніс, і там же лягли спати.

Зранку його-обвинуваченого розбудив ОСОБА_13 і повідомив, що ОСОБА_25 помер, через що він- ОСОБА_7 викликав поліцію і трохи пізніше того ж дня його затримали.

У свою чергу в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_7 показав про те, що прийшов до технічного приміщення за вказаною адресою в гості до ОСОБА_11 на Великдень та приніс з собою алкогольні напої.

ОСОБА_11 до подій, що досліджуються, він знав приблизно 8 років.

ОСОБА_11 проживав у технічній кімнаті будинку, яку облаштував для проживання.

Він- ОСОБА_7 жив колись недалеко звідти і тому вони були знайомі.

Коли він-обвинувачений прийшов, то там вже був ОСОБА_26 ( ОСОБА_13 ) і ОСОБА_25 ( ОСОБА_12 ). Останній сидів на дивані з розбитою головою.

Він- ОСОБА_7 запитав, що сталося, а ОСОБА_27 сказав, що ОСОБА_12 впав, а останній відповів, що все нормально.

Їх було четверо, випили алкоголь, який він-обвинувачений приніс, і приблизно об 23-24 год. лягли відпочивати.

Зранку приблизно о 7 год. його- ОСОБА_7 розбудив ОСОБА_13 і сказав, що ОСОБА_28 ( ОСОБА_12 ) помер.

Всі були на місці, він з ОСОБА_13 пішли купити сигарет, а ОСОБА_11 залишився біля ОСОБА_12 , а потім приїхали працівники поліції і затримали його- ОСОБА_7 (а.п. 237 т. 3).

Між тим, як указують дані протоколу проведення слідчого експерименту від 04.05.2021, за участю захисника ОСОБА_6 , судмедексперта, прокурора, спеціаліста, інших осіб та у присутності понятих, підозрюваний ОСОБА_7 показав про те, що 03.05.2021, приблизно о 19 год. 00 хв., під час розпивання коньяку у технічному приміщенні за вказаною адресою у присутності господаря приміщення ( ОСОБА_11 ), між ним ( ОСОБА_7 ) та ОСОБА_29 ( ОСОБА_12 ) виник словесний конфлікт із-за недоливу алкоголю, через що ОСОБА_12 наніс йому- ОСОБА_7 удар в ніс, а він- ОСОБА_7 , у свою чергу, зі столу схопив одну тарілку, яку розбив об голову ОСОБА_12 , а потім ще дві тарілки - об потиличну частину голови.

Удари наносив хаотично (згори вниз).

Потім він- ОСОБА_7 , побачивши кров на голові ОСОБА_12 , зібрав свої речі та попрямував геть з приміщення, куди повернувся о 06 год. 30 хв. - 07 год. 00 хв. 04.05.2021.

Коли зайшов до кімнати, то ОСОБА_12 сидів у тому ж місці у тій же позі, як він його залишив ввечері, проте вже був мертвий, про що його повідомив ОСОБА_30 ( ОСОБА_13 ), у якого він- ОСОБА_7 взяв телефон і викликав поліцію та швидку (а.п. 63-66, 67 т. 2).

Будь-яких заяв і зауважень щодо правильності проведення слідчого експерименту в учасників процесуальної дії, у тому числі у підозрюваного ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_6 , не було.

Колегія суддів задовольнила клопотання сторони захисту про дослідження протоколу проведення слідчого експерименту 04.05.2021, з відеозаписом до нього.

Однак, обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні вказав, що переглядати відеозапис слідчої дії не потрібно, оскільки він себе там обмовив, зважаючи на тиск з боку слідчих (а.п. 236-237 т. 3).

Доводи обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що на нього було вчинено тиск з боку слідчих, який полягав у тому, що слідчі спочатку показали йому протокол його-обвинуваченого впізнання свідком ОСОБА_13 як тієї особи, яка спричинила тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_12 , потім показали йому протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 , де той саме на нього вказував як на винного у нанесенні тілесних ушкоджень померлому, потім слідчі "зрозуміло" йому пояснили, що у нього вже є одна кримінальна справа в суді, тому йому все одно сидіти в СІЗО, але як саме він там буде сидіти це вже залежить від нього та його показань, які він буде давати, - є явно надуманими, бо: ОСОБА_7 не міг назвати прізвищ жодного слідчого, який на нього здійснював тиск; він з заявами про тиск на нього під час досудового слідства до правоохоронних органів не звертався, зокрема до прокурора під час проведення того ж слідчого експерименту чи до захисника ОСОБА_6 ; про тиск на нього вперше заявив у суді першої інстанції.

Слід визнати і те, що доводи ОСОБА_7 щодо вчинення тиску на нього з боку працівників поліції є узагальнюючими та такими, що не можуть бути перевіреними, ще і за тим, що захисник ОСОБА_6 , який брав участь у слідчому експерименті, будь-якого тиску на підозрюваного не побачив, за відсутності відповідних заяв про це, як і того, що ОСОБА_7 дає свідчення під примусом чи за чиєюсь вказівкою у присутності великого кола осіб, що були задіяні у проведенні слідчого експерименту.

За викладеним, перше посилання ОСОБА_7 на тиск з боку слідчих лише в суді першої інстанції, розцінюється судом як правова позиція, направлена на ухилення від відповідальності за тяжкий злочин.

Проте, саме показання ОСОБА_7 під час слідчого експерименту узгоджуються з доказами у провадженні, не дивлячись на повне невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини в судах першої і апеляційної інстанцій у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Так, потерпіла ОСОБА_14 02.02.2022 в суді першої інстанції показала, що загиблий ОСОБА_12 був її рідним братом.

Брат ОСОБА_12 до 2000 року мав реєстрацію в будинку АДРЕСА_4 , але після розлучення з дружиною, остання разом зі своєю матір`ю виписали його з їх квартири. З тих пір брат не мав реєстрації і фактично був особою без визначеного місця проживання.

Не міг брат проживати з її-потерпілої сім`єю. Зловживав алкоголем. Знайшов якогось знайомого, який вів асоціальний спосіб життя, через що брат і постраждав.

Особисто вона-потерпіла з обвинуваченим ОСОБА_7 не знайома.

Зі своїм братом- ОСОБА_12 вона-потерпіла спілкувалася востаннє по телефону 03.05.2021 близько 11-12 год., коли брат їй подзвонив та запитав про стан її здоров`я, оскільки вона тільки-но виписалася з лікарні після операції. В ході розмови по телефону брат скаржився їй, що у приміщенні їх проживає коли п`ятеро, а коли четверо осіб. Скаржився на чоловіка на ім`я ОСОБА_31 , який його постійно ображав та забирав у нього милиці. Прізвища ОСОБА_32 брат не називав.

У брата ОСОБА_12 на той час був перелом ноги, гіпс з ноги мали знімати 10.05.2021.

Одного разу брат ОСОБА_12 навіть свою доньку просив забрати його до себе, посилаючись на те, що боїться ОСОБА_32 , який обіцяв його вбити.

03.05.2021, близько 21 год., її-потерпілої брат на її телефонний дзвінок вже не відповідав і вона почала його розшукувати, дзвонила в поліцію, в лікарні, в морг.

Після смерті брата- ОСОБА_12 вона разом зі своїм сином їздила до помешкання, де все сталося. Чоловік, який був свідком події, повідомив їй, що першим удар в тім`я ОСОБА_12 наніс кулаком саме ОСОБА_7 , від чого брат зразу ж впав, посунувшись спиною по меблях. Після цього ОСОБА_7 бив її брата ногами по голові та підборіддю, а в кінці вдарив по голові в тім`яну ділянку голови стопкою помитих тарілок, що стояли поруч (а.п. 226-231 т. 1).

Доводи сторони захисту про те, що суд першої інстанції не повинен був брати до уваги показання потерпілої ОСОБА_14 , бо вона не була очевидцем досліджуваних подій - на увагу не заслуговують, оскільки вона надавала пояснення щодо обставин, що передували досліджуваним подіям 03.05.2021, зокрема: щодо погроз на адресу брата з боку ОСОБА_32 , з яким та іншими він безпосередньо проживав, та на які їй прямо вказував брат ОСОБА_12 , що були останніми за часом приблизно об 11 год. 00 хв. 03.05.2021, тобто в день його загибелі.

Надавала потерпіла ОСОБА_14 показання і щодо обставин події з чужих слів, які досліджено і яким надана оцінці за процедурою, визначеною ст. 97 КПК України, без допиту особи, яка надала первинні пояснення, до того ж, як послався обвинувачений ОСОБА_7 в апеляційній скарзі, вказана особа і не встановлена.

Що в показаннях потерпілої ОСОБА_14 суперечить доказам у провадженні, наприклад показанням самого обвинуваченого ОСОБА_7 під час проведення з ним слідчого експерименту за участю захисника ОСОБА_6 - з позиції сторони захисту не випливає.

Не послалася сторона захисту і на те, хто з осіб, окрім ОСОБА_7 , які проживали/перебували станом на травень 2021 року (03.05.2021) у технічному приміщенні за адресою: АДРЕСА_2 , мав ім`я ОСОБА_31 .

Між тим, на переконання колегії суддів, показання потерпілої ОСОБА_14 є правдивими та такими, що узгоджуються з іншими доказами у провадженні, а тому є допустимим доказом.

Як послався захисник ОСОБА_6 в суді апеляційної інстанції, прокурор в суді першої інстанції відмовився від допиту свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_13 , оскільки їх виклик та доставляння до суду були неможливими через ведення останніми безхатнього способу життя.

У свою чергу, суд першої інстанції оцінив використання процесуальних прав сторонами у провадженні як таку, що явку свідків у судові засідання не було забезпечено ні сторонню обвинувачення, ні стороною захисту, і зрештою у судових засіданнях 21.06.2022 та 11.08.2022 і сторона захисту відмовилася від необхідності допиту свідків у провадженні (а.п. 61-64, 82-83 т. 2).

Не можна не послатися і на те, що згідно даних рапорту начальника сектору ВКП Оболонського УП ГУНП у м. Києві, ОСОБА_13 та ОСОБА_21 за визначеними адресами - не проживають, а ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_33 виїхали з адрес помешкання на початку війни (а.п. 51 т. 3).

В судових засіданнях суду апеляційної інстанції сторона захисту вказувала на неправдивість показань свідка ОСОБА_13 та необхідність допиту свідка ОСОБА_11 , проте не забезпечила їх явку до суду і зрештою відмовилася від допиту свідків (а.п. 62-63 т. 4).

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_15 під час досудового розслідування давав показання на користь ОСОБА_7 , зокрема про те, що мобільний телефон ОСОБА_12 начебто був в кишені ОСОБА_13 , - не відповідають матеріалам провадження, бо: такого процесуального документу як протоколу допиту як свідка ОСОБА_15 сторона захисту суду не надала, як і доказів того, що захисник з ним ознайомлювався в порядку ст. 290 КПК України, і є незрозумілим посилання захисника в суді апеляційної інстанції про те, що, якщо копію протоколу допиту свідка ОСОБА_15 слідчий надав захиснику ОСОБА_6 , то навіщо цю копію захисник повертав слідчому з вимогою її долучення до матеріалів провадження за наявності оригіналу у слідчого; навіть якщо припустити, що такий процесуальний документ як допит свідка ОСОБА_11 дійсно був складений під час досудового розслідування, не можна стверджувати чи перевірити про його зміст саме у такому варіанті, як указує сторона захисту; і якщо вважати, що дійсно телефон ОСОБА_12 був у розпорядженні ОСОБА_13 , то сторона захисту не вказала, як дана обставина може свідчити саме на спричинення ОСОБА_13 тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , що спричинили його смерть, навіть за показаннями ОСОБА_7 про те, що ОСОБА_13 начебто схиляв ОСОБА_12 до продажу мобільного телефону з метою придбання алкогольних напоїв через що ОСОБА_13 і спричинив ОСОБА_12 тілесні ушкодження, - оскільки ОСОБА_7 під час проведення з ним слідчого експерименту не вказував на заволодіння ОСОБА_13 мобільним телефоном ОСОБА_12 , а пояснював про механізм спричинення саме ним- ОСОБА_7 тілесних ушкоджень ОСОБА_12 через конфлікт з приводу недоливу алкогольного напою ОСОБА_12 , не висвітлюючи участі в цьому ні ОСОБА_15 , ні ОСОБА_13 , як і того, що останні вчинити тиск на нього-обвинуваченого, що стало підставою для його самообмови.

Будь-яких показань свідка ОСОБА_15 у вироку не відображено.

Згідно даних протоколів огляду місця події від 04.05.2021, з 7:40 год. до 10:30 год., з ілюстрованими таблицями до них, в технічному приміщенні на першому поверсі будинку АДРЕСА_2 було виявлено труп ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з закривавленою головою та обличчям і з тілесними ушкодженнями на них.

Труп перебував з оголеним торсом у напівсидячому стані на матраці, розташованому на підлозі, спиною опираючись на меблі, що стоять позаду.

На підлозі були розкидані речі та черепки від розбитих тарілок і чашок.

З місця події були вилучені численні речові докази: чарка; предмет, схожий на ніж; ганчірка; електричний чайник; фрагмент кухонного серванту; папілярні візерунки пальців рук (а.п. 10-13, 14-17, 18-23 т. 2).

Відповідно до даних протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.05.2021 за участю свідка ОСОБА_13 , останній у фотознімку з зображенням ОСОБА_7 впізнав чоловіка, який 03.05.2021 за адресою: АДРЕСА_2 , наносив тілесні ушкодження ОСОБА_12 (а.п. 44-45, 46 т. 2).

Як саме обвинувачений ОСОБА_7 наносив тілесні ушкодження ОСОБА_12 свідок ОСОБА_13 показав і під час проведення слідчого експерименту 04.05.2021, що зафіксовано у відповідному протоколі та відеозапису до нього, що досліджувався в суді першої інстанції та апеляційної інстанцій.

А саме, як вказав свідок ОСОБА_13 під час проведення з ним слідчого експерименту, 03.05.2021, близько 21 год., у технічному приміщенні перебували він - ОСОБА_13 , ОСОБА_30 ( ОСОБА_11 ) та ОСОБА_29 ( ОСОБА_12 ), куди прийшов ОСОБА_31 ( ОСОБА_7 ) та приніс алкогольний напій - коньяк.

Під час розпивання коньяку між ОСОБА_34 ( ОСОБА_7 ) та ОСОБА_29 ( ОСОБА_12 ) на ґрунті неприязних відносин, а саме, що ОСОБА_31 не наливає достатньо ОСОБА_29 алкогольного напою, виник конфлікт, у ході якого ОСОБА_31 взяв зі столу тарілку та наніс приблизно три удари в область голови ОСОБА_29 , а потім ще два удари ногою в область підборіддя (а.п. 47-50, 51 т. 2, а.п. 236 т. 3).

Доводи сторони захисту про те, що дані протоколів пред`явлення особи для впізнання та проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_13 носять суперечності - не є беззастережними, оскільки вони лише доповнюють одне одного та розкривають зміст обставин завдання ОСОБА_7 загиблому ОСОБА_12 ударів тарілками по голові та ногою в область підборіддя, які, між тим, на переконання колегії суддів, вказують на вільність надання цих показань свідком, які так і зафіксовані.

Доводи захисту про те, що не можуть братися до уваги пояснення свідка ОСОБА_13 , що викладені в процесуальних документах, оскільки він безпосередньо не допитувався в суді - не відповідають вимогах закону, оскільки протоколи пред`явлення особи для впізнання та проведення слідчого експерименту, складені у порядку, передбаченому КПК України, і відносяться, згідно з п. 3 ч. 2 ст. 99 КПК України, до документів, які містить відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, за приписами ч. 1 цієї норми процесуального закону.

Посилання захисника, що існують протиріччя в показаннях обвинуваченого ОСОБА_7 та свідка ОСОБА_13 , які не усунуті, - не є підставою не брати до уваги як доказ показання останнього під час проведення з ним процесуальних дій, навіть за тим, що ОСОБА_13 безпосередньо як свідок не допитувався судом, бо його показання під час проведення процесуальних дій оцінюються в сукупності з іншими доказами у провадженні, як приклад з показаннями ОСОБА_7 під час проведення слідчого експерименту 04.05.2021, які, в основному, узгоджуються між собою навіть про мотив конфлікту та обставин того, що це саме ОСОБА_7 спричинив тілесні ушкодження ОСОБА_12 , зокрема, у спосіб нанесення тарілками ударів в голову.

Водночас, не можна не послатися, що розбіжності в їх показаннях щодо нанесення ударів ОСОБА_7 ногою в область підборіддя ОСОБА_12 , якраз і констатують те, що ОСОБА_7 і ОСОБА_13 , кожен, надавав пояснення за власним розсудом без будь-якого впливу на кожного з них.

В матеріалах провадження наявна копія протокол допиту ОСОБА_13 як свідка від 04.05.2021 (а.п. 97-100 т. 1), але суд першої інстанції його до уваги не брав, бо ОСОБА_13 безпосередньо судом не допитувався.

Відповідно до висновку експертного дослідження № 011-2206-2021 від 22.07.2021, при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_12 виявлено:

А) на голові:

а) кровонапливи на підборідді по центру; на волосистій частині голови в лобній та тім`яній ділянках по центру розташована складна рана, яка складається з таких елементів: з п`яти різаних ран (дві різані рани на обличчі в лобній ділянці зліва; три різані рани на волосистій частині голови в тім`яній ділянці по центру та зліва), та з трьох забійних ран (дві забійні рани на волосистій частині голови, в тім`яній ділянці по центру, між тім`яними буграми; забійна рана на волосистій частині голови, в проекції правого тім`яного пагорба), та множинних саден серед цих ран; крововиливи в м`яких тканинах голови в лобній та тім`яній ділянках по центру (в проекції вищеописаних ран); крововиливи в товщі твердої мозкової оболонки, вздовж верхнього сагітального синуса зліва, екстра-інтрадуральні крововиливи в ділянці деструкції твердої мозкової оболонки, субдуральна гематома на випуклій поверхні лівої півкулі (вагою приблизно 300 г); дрібні субарахноїдальні крововиливи в півкулях головного мозку; стиснення та сплющення лівої півкулі мозку в напрямку зверху вниз та дещо зліва направо; вторинні крововиливи в корі головного мозку на базальній поверхні лівої потиличної частки та лівої скроневої частки; множинні крапкові та смугасті темно-червоні крововиливи в стовбурі мозку;

б) садно на волосистій частині голови в лобній ділянці по центру;

Б) на шиї: садно на правій бічній поверхні шиї в середній третині, дві різані рани на задній поверхні шиї справа та зліва;

В) на верхніх кінцівках: забійна рана на правому надпліччі; садно на лівому надпліччі; множинні садна на задній поверхні лівого плеча, лівого передпліччя та на тильній поверхні лівої кисті, на всьому протязі; множинні садна на тильній поверхні правої кисті, охоплюючи також пальці, та різана рана на їх фоні на проксимальній фаланзі третього пальця правої кисті.

Смерть ОСОБА_12 настала внаслідок стиснення лівої півкулі головного мозку субдуральною гематомою внаслідок внутрішньочерепної травми.

При судово-токсикологічному дослідженні крові трупа було знайдено етиловий спирт в концентрації 1,77 проміле, яке за життя відповідає алкогольному сп`янінню середнього ступеня (а.п. 28-33 т. 2).

Наведений вище висновок узгоджується з висновком експертного дослідження трупа ОСОБА_12 № 061-717-2021 від 07.07.2021 та висновком судово-медичного експерта № 012-59-2206-2021 від 22.07.2021 (а.п. 34-35, 38-43 т. 2).

Крім того, в останньому висновку експерта № 012-59-2206-2021 висвітлено, що вищеописані тілесні ушкодження могли утворитися за обставин, відображених на відеозаписах слідчих експериментів як з підозрюваним ОСОБА_7 , так і зі свідком ОСОБА_13 , з кожним окремо (а.п. 38-43 т. 2).

Отже, і висновки експертів та експертних досліджень, в сукупності з показаннями потерпілої ОСОБА_14 та поясненнями свідка ОСОБА_13 під час впізнання та проведення з ним слідчого експерименту 04.05.2021 вказують саме на правдивість показань ОСОБА_7 під час проведення з ним слідчого експерименту 04.05.2021 за участю захисника ОСОБА_6 про спричинення ним тілесних ушкоджень загиблому ОСОБА_12

04.05.2021, о 13 год. 30 хв., ОСОБА_7 було фактично затримано в порядку ст. 208 КПК за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, стосовно ОСОБА_12 , який від отриманих тілесних ушкоджень, спричинених ОСОБА_7 , помер (а.п. 55-56 т. 1).

Під час затримання ОСОБА_7 щодо нього було проведено обшук особи, в ході якого у останнього було вилучено: шкіряну куртку чорного кольору, джинси синього кольору, ремінь, двоє чорних кросівок, сорочку синього кольору, мобільний телефон марки "NOKIA" в корпусі чорного кольору (а.п. 57 т. 1).

Зазначені речі постановою слідчого від 05.05.2021 були визнані речовими доказами (а.п. 58-59 т. 2).

Відповідно до висновків експертиз № 081-149-2021 від 31.05.2021 та № 081-148-2021 від 28.05.2021, на вилучених у ОСОБА_7 під час його затримання 04.05.2021 куртці, джинсах, кросівках, сорочці виявлені кров/сліди крові, можливість походження яких не виключається від ОСОБА_12 (а.п. 152-156, 157; 162-166, 167 т. 2).

Наявність слідів крові загиблого на своєму-обвинуваченого одязі, вилученому у нього під час досудового розслідування, ОСОБА_7 пояснив тим, що на прохання ОСОБА_12 він декілька разів змочував водою рушник та прикладав його до голови останнього, таким чином, скоріше за все, і міг замастити свій одяг кров`ю загиблого.

Проте, куди з місця події міг зникнути вказаний рушник, він- ОСОБА_7 пояснити не зміг, але вказав, що під час огляду місця події такий речовий доказ - не був виявлений та не вилучався.

Між тим, під час проведення слідчого експерименту ОСОБА_7 на такі обставини взагалі не посилався, як і не пояснив того, як рушником можна залишити кров та її сліди на елементах свого одягу та взуття - куртці, джинсах, кросівках та сорочці.

На фрагментах тарілок, вилучених під час огляду місця події, знайдена кров особи чоловічої генетичної статі, не виключено кров ОСОБА_12 (висновки експертів № 091-117-2021 від 22.06.2021; № 091-115-2021 від 18.06.2021; № 091-114-2021 від 118.06.2021) (а.п. 90-93, 94, 95; 107-110, 111; 116-119, 120 т. 2).

На змивах речовини коричневого кольору, вилучених з місця події, знайдена кров особи чоловічої генетичної статі, не виключено кров ОСОБА_12 (висновок експерта № 091-113-2021 від 18.06.2021) (а.п. 125-128, 129 т. 2).

На змивах правої та лівої рук трупу ОСОБА_12 , на зрізах нігтів правої та лівої рук трупу ОСОБА_12 , знайдена кров особи чоловічої генетичної статі, не виключено кров ОСОБА_12 (висновок експерта № 091-112-2021 від 18.06.2021; № 091-111-2021 від 18.06.2021) (а.п. 134-137, 138; 143-146, 147 т. 2).

За висновком судово-психіатричного експерта № 382 від 15.07.2021, ОСОБА_7 в період часу, до якого відноситься діяння, в скоєнні якого він підозрюється, та на час проведення експертизи на будь-який психіатричний розлад не страждав і не страждає, в стані тимчасового хворобливого розладу психічної діяльності не знаходився і не знаходиться, за своїм психічним станом міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, виявляв та виявляє ознаки епізодичного зловживання алкоголем (а.п. 16-18 т. 3).

Підсумовуючи, слід визнати, що суд першої інстанції, проаналізувавши наведені вище докази, зокрема кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов правильного висновку про доведеність поза розумним сумнівом вини обвинуваченого ОСОБА_7 у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаному із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, та у вчиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, кваліфікувавши його дії, відповідно, за ч. 2 ст. 186 КК України та ч. 2 ст. 121 КК України.

Підстав для перекваліфікації дій обвинуваченого з ч. 2 на ч. 1 ст. 186 КК України, як про те поставила питання сторона захисту, колегія суддів не вбачає.

Колегія суддів не віднайшла і порушень вимог кримінального процесуального закону, щоб тягли за собою скасування вироку суду з закриттям кримінального провадження, зокрема, у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанням можливості їх отримати чи тих, щоб слугували підставою для скасування вироку суду та призначення нового розгляду у суді першої інстанції.

Покарання ОСОБА_7 призначено з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України.

Так, згідно з положеннями ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно ж до ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом?якшують та обтяжують покарання, яке буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Суд першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відносяться до тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який неодружений, дітей не має, непрацевлаштований, має середню освіту, за місцем реєстрації не проживає, характеризується посередньо (а.п. 85 т. 2), на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває (а.п. 87, 87а т. 2), раніше не судимий (а.п. 86 т. 2).

Згідно довідки, виданої управлінням праці та соціального захисту населення Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації № 378 від 07.08.2015 на ім`я ОСОБА_7 , особа перебуває на обліку в Єдиному державному автоматизованому реєстрі пільговиків як учасник бойових дій.

Має право користуватися пільгами з оплати житлово-комунальних послуг, палива, абонентної плати за користування телефоном відповідно до ст. 12 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" з 18.05.2015, пільга на 2 особи.

Довідка надана для організації-постачальника послуг (а.п. 173 т. 2).

Однак, інших офіційних документів щодо вказаного статусу ОСОБА_7 матеріали провадження не містять, а ОСОБА_7 пояснив, що вони втрачені і не відновлювалися.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , судом першої інстанції не встановлено.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 судом визнано - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку (стосовно потерпілого ОСОБА_9 ).

При цьому, суд не взяв до уваги вчинення кримінальних правопорушень особою у стані алкогольного сп`яніння, з огляду на положення ст. 337 КПК України, оскільки при висуванні ОСОБА_7 обвинувачення така обтяжуюча обставина врахована не була.

За вказаним, у сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання не в максимальних межах, встановлених в санкції ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років та ч. 2 ст. 121 КК України у виді 8 років позбавлення волі та на підстав ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів з застосування принципу поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначив покарання у виді 8 років позбавлення волі, з правильністю чого погоджується і колегія суддів, оскільки саме таке покарання і є достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 колегія суддів не вбачає.

Процесуальні витрати у провадженні стягнуті в порядку ст. 124 КПК України.

Доля речових доказів вирішена за приписами ст. 100 КПК України, зокрема у користуванні потерпілого ОСОБА_9 залишені мобільний телефон "Ксайомі Редмі 8А", ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , у захисному силіконовому корпусі (накладці) чорного кольору, грошові кошти різними купюрами на суму 463 гривні.

За наведеним апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та в його інтересах захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Оболонського районного суду міста Києва від 22 вересня 2022 року в об`єднаному кримінальному провадженні № 120 201 000 500 036 18 від 09 червня 2020 року та № 120 211 000 500 010 39 від 04 травня 2021 року стосовно ОСОБА_7 , - без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим ОСОБА_7 , який тримається під

вартою, - у той же строк з дня вручення йому копії ухвали.

С У Д Д І:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4