Справа № 357/6443/26
У Х В А Л А

21.05.2026 Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:прокурора Ставищенського відділу Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі судових засідань № 8 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000181 від 30.01.2026, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Трушки Білоцерківського р-ну Київської обл., громадянина України, з професійно-технічною освітою, непрацевлаштованого, одруженого, маючого на утриманні трьох неповнолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України,

з укладеною 17.04.2026 між прокурором Ставищенського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_5 угодою про визнання винуватості, -

У С Т А Н О В И В :

На розгляді Білоцерківського міськрайонного суду Київської області перебуває угода про визнання винуватості від 17.04.2026, укладена між прокурором Ставищенського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_5 , по розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000181 від 30.01.2026, за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.114-1 КК України, а саме у перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_4 необхідно призначити покарання за ч.1 ст.114-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років та на підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням із покладенням обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження щодо можливості затвердження вказаної угоди, які вважали за необхідне її затвердити та призначити узгоджену сторонами міру покарання, дослідивши матеріали судового провадження та зміст угоди, дійшов висновку, що у її затвердженні слід відмовити, з огляду на таке.

Відповідно до ч.1 ст.472 КПК України в угоді про визнання винуватості зазначаються, зокрема, формулювання підозри чи обвинувачення та його правова кваліфікація із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, беззастережне визнання підозрюваним чи обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, узгоджене покарання та згода підозрюваного чи обвинуваченого на його призначення, наслідки укладення та затвердження угоди, а також наслідки її невиконання.

Таким чином, укладення угоди про визнання винуватості можливе виключно за умови беззастережного, добровільного та усвідомленого визнання особою своєї винуватості. Добровільні показання особи у такому випадку фактично замінюють необхідність повноцінного судового дослідження доказів, а тому суд зобов`язаний перевірити не лише формальну відповідність угоди вимогам закону, а й наявність фактичних та правових підстав для її затвердження.

Згідно зі ст.470 КПК України прокурор при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості зобов`язаний враховувати ступінь і характер сприяння підозрюваного чи обвинуваченого у проведенні кримінального провадження, характер і тяжкість обвинувачення, наявність суспільного інтересу у забезпеченні швидкого досудового розслідування та судового провадження, а також інші обставини, що мають значення для вирішення питання про можливість укладення такої угоди.

Відповідно до ч.7 ст.474 КПК України суд відмовляє у затвердженні угоди, якщо: умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону; умови угоди не відповідають інтересам суспільства; умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним; очевидна неможливість виконання взятих за угодою зобов`язань; відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Перевіривши угоду про визнання винуватості від 17.04.2026, укладену між прокурором Ставищенського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_5 , суд вважає, що формулювання обвинувачення та виклад фактичних обставин кримінального правопорушення в частині ідентифікації ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як осіб, які нібито спільно з ОСОБА_4 вчинили кримінальне правопорушення, суперечить вимогам ст.17 КПК України.

Зокрема, при формулюванні обвинувачення зазначено про конкретну ідентифікацію ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як осіб, якими нібито вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.114-1 КК України, спільно з ОСОБА_4 за попередньою змовою групою осіб, а також наведено конкретний характер їх дій у вказаній співучасті, тобто використано такі формулювання, які фактично створюють враження про встановлення винуватості вказаних осіб у цьому кримінальному правопорушенні, попри відсутність щодо них обвинувального вироку суду, який набрав законної сили.

При цьому, диспозиція інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення та формулювання висунутого йому обвинувачення не містять кваліфікуючої ознаки вчинення кримінального правопорушення за попередньою змовою групою осіб, тоді як у фактичних обставинах угоди наведено твердження про спільне вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , із розподілом ролей між ними, що свідчить про внутрішню неузгодженість та суперечливість викладених обставин.

Окрім цього, суд враховує, що у разі затвердження Білоцерківським міськрайонним судом Київської області угоди про визнання винуватості з ОСОБА_4 у справі № 357/6443/26 та ухвалення обвинувального вироку на підставі такої угоди, у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, буде прямо зазначено про конкретну ідентифікацію ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як осіб, якими нібито також вчинено кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.114-1 КК України, за спільної участі та попередньої змови групою осіб, а також наведено характер їх дій у вказаній співучасті.

На переконання суду, такі формулювання фактично сприймаються як ствердження про винуватість ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення без ухвалення щодо них обвинувального вироку суду, що набрав законної сили, а тому не лише суперечать вимогам КПК України, а й порушують загальні засади кримінального провадження, визначені ст.7 КПК України, зокрема принципи верховенства права, законності, презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 06.03.2018 у справі № 173/123/17, у якій зазначено, що судове рішення не може містити формулювань, які фактично констатують винуватість осіб, стосовно яких обвинувальний вирок не ухвалювався.

Окрім цього, в угоді при визначенні обов`язку підозрюваного ОСОБА_4 щодо співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншими особами, зазначено лише про його зобов`язання надати викривальні покази щодо себе, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у судовому засіданні.

Разом із тим, зміст такого обов`язку сформульований абстрактно та не містить конкретного процесуального механізму його виконання, оскільки в угоді не конкретизовано, у межах якого саме кримінального провадження та під час якого судового розгляду такі покази мають бути надані.

За відсутності конкретизації кримінального провадження, процесуального статусу відповідних осіб та стадії судового розгляду, в межах яких підозрюваний зобов`язаний надати викривальні покази, суд позбавлений можливості перевірити реальність, визначеність та фактичну можливість виконання такого зобов`язання, що свідчить про наявність обґрунтованих сумнівів щодо можливості виконання умов угоди.

За таких обставин суд дійшов висновку, що умови угоди суперечать вимогам КПК України, а також порушують права, свободи та інтереси інших осіб, що відповідно до ч.7 ст.474 КПК України є підставою для відмови у її затвердженні.

Керуючись ст.ст. 7, 17, 314, 372, 376, 468-474 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити в затвердженні угоди про визнання винуватості від 17.04.2026 по розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000181 від 30.01.2026, укладеної між прокурором Ставищенського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_4 за участі захисника ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали оголошено 26.05.2026 о 09:30.

Суддя: ОСОБА_1