Справа № 606/2039/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

при секретарі судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0000230 від 03.11.2025 про обвинувачення:

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рудники Бережанського району Тернопільської області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з середньою освітою, працює комбайнером у ПАП «Богдан», одружений, на утриманні двоє малолітніх та двоє неповнолітніх дітей, раніше не судимого,

-- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

-- за участю: прокурора ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

За невстановленим обставин ОСОБА_4 , не маючи на те передбаченого п.2.3 Інструкції «Про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання та вогнепальної зброї, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими та аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС №622 від 21.08.1998, дозволу на носіння і зберігання бойових припасів, придбав гранату, яка є бойовим припасом, а саме : наступальною осколковою гранатою GHO -1 після чого зберігав даний бойовий припас в кімнаті житлового будинку, в якій проживав окремо від дружини до 03.11.2025.

03.11.2025 приблизно о 05 годині 40 хвилин ОСОБА_4 перебуваючи в приміщенні житлового будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , вступив у словесну суперечку з дружиною ОСОБА_7 . В ході словесного конфлікту ОСОБА_4 почав погрожувати ОСОБА_7 , що покінчить життя самогубством, шляхом підриву гранати, яка є бойовим припасом, а саме: наступальною осколковою гранатою GHO-1. Реалізовуючи свій злочинний умисел, тримаючи у лівій руці гранату, яку взяв із серванту з кімнати житлового будинку, в якій окремо проживав, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, здійснив висмикування запобіжної чеки. Після цього ОСОБА_4 усвідомлюючи, що він привів у готовність до дії вибухову гранату, перейшов в іншу кімнату будинку, кинув гранату, яка є бойовим припасом на підлогу, внаслідок чого остання вибухнула. Вилучені 03.11.2025 в ході огляду місця події в будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , об`єкти являються осколками гранати GHO-1, що є бойовим припасом, а саме: наступальною осколковою гранатою GHO-1.

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 1ст. 263 КК України, тобто носіння, зберігання, придбання бойового припасу без передбаченого законом дозволу.

27 листопада 2025 року між прокурором Теребовлянської окружної прокуратури ОСОБА_8 , обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника адвоката ОСОБА_6 , укладено угоду про визнання винуватості, згідно умов якої вони дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 263 КК України за встановлених у висунутому обвинуваченні обставин, істотних для даного кримінального провадження, ОСОБА_4 визнав свою винуватість у зазначеному діянні в обсязі пред`явленого обвинувачення. Також вказаною угодою визначено покарання, яке повинен понести ОСОБА_4 , а саме у виді позбавлення волі на строк три роки. Вказаною угодою передбачено можливість застосування ст. 75 КК України, звільнивши ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк з покладенням на нього судом на підставі ст. 76 КК України обов`язків. Також ОСОБА_4 зобов`язується перерахувати в добровільному порядку заставу на потреби Збройних Сил України на спеціальний рахунок, відкритий у НБУ.

В угоді передбачені наслідки її укладання та затвердження, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до п. 2 ст. 468 КПК України в кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, яке згідно ст. 12 КК України відносяться до тяжкого злочину.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 цілком розуміє відмову від здійснення прав, передбачених п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угод судом.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто, не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодами. Також судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам норм КПК України.

Враховуючи вищевикладене, заслухавши думку обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника, які просять затвердити угоду про визнання винуватості, позицію прокурора, який не заперечував проти затвердження угоди, вивчивши обвинувальний акт, перевіривши угоду про визнання винуватості, яка відповідає вимогам ч. 2 ст. 469, ст. 471 КПК України, з`ясувавши в обвинуваченого, що він розуміє викладені в ч. 4 ст. 474 КПК України обставини, зокрема, те, що він має право на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу; характер кожного обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, переконавшись, що укладення даної угоди сторонами є добровільним, суд вважає за необхідне ухвалити у даному провадженні вирок відносно ОСОБА_4 , яким затвердити угоду про визнання винуватості від 27.11.2025, укладену між прокурором Теребовлянської окружної прокуратури ОСОБА_5 , обвинувачений ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_6 та визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України за викладених в угоді обставин та з врахуванням пом`якшуючих обставин, а саме: визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, які суд розцінює в якості обставини, що пом`якшує покарання, відсутності обтяжуючих покарання обставин, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити узгоджену сторонами міру покарання, яка відповідає загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України.

Суд прходить до переконная про затвердження угоди.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Також з обвинуваченого в користь держави підлягають стягненню процесуальні витрати за проведення експертиз в розмірі 4902,70 грн.

Керуючись наведеним, а також ст.ст. 314, 370, 373, 374, 471, 473-475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити укладену 27 листопада 2025 року між прокурором Теребовлянської окружної прокуратури ОСОБА_5 , обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника адвоката ОСОБА_6 угоду про визнання винуватості.

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому за даним кримінальним правопорушенням узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 вважати звільненим від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 2 (два) роки.

Згідно п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки:

-- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

-- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

-- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно ч. 4 ст. 76 КК України нагляд за ОСОБА_4 в період дії іспитового строку покласти на орган пробації за місцем проживання.

Речові докази:

- піротехнічний виріб ПІРО -5М та попереднє упакування знищити;

- вирізну частину килима із слідами вибуху знищити;

- осколки гранати GHO -1 та попереднє упакування знищити

- аудіо записи, які зберігаються на оптичних дисках зберігати при матерілах провадження;

Стягнути з ОСОБА_4 в користь державного бюджету процесуальні витрати в сумі 4902,70 грн.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Тернопільського апеляційного суду через Теребовлянський районний суд Тернопільської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Копії вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддя ОСОБА_1