Справа №592/6876/25 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/408/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника засудженого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 травня 2025 року, якою клопотання засудженого ОСОБА_7 про вирішення питання під час виконання вироку залишено без задоволення,

ВСТАНОВИЛА:

До Ковпаківського районного суду м. Суми звернувся засуджений ОСОБА_7 із клопотанням про заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, призначеним вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 листопада 2022 року, за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, у виді 01 року 06 місяців позбавлення волі. Згідно ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 листопада 2020 року, та призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 03 років 06 місяців позбавлення волі.

Ухвалою Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 травня 2025 року, клопотання засудженого ОСОБА_7 про вирішення питання під час виконання вироку, залишено без задоволення.

Своє рішення суд обґрунтував тим, що ДУ «Сумський слідчий ізолятор», згідно ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення», слідчий ізолятор не є місцем відбування покарання для засудженого ОСОБА_7 , де він лише перебуває тимчасово.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, захисник засудженого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу, відповідно якої просить ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання засудженого ОСОБА_7 , замінивши йому не відбуту частину покарання більш м`яким.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги, захисник зазначає про те, що у відповідності до п. 1 ч. 4 ст. 82 КК України, засуджений ОСОБА_7 має право на заміну невідбутої частини покарання більш м`яким, так як ним відбута третина строку покарання призначеного судом за кримінальний проступок.

Заслухавши доповідь головуючого судді, засудженого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які підтримали подану апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора ОСОБА_6 , який вважав рішення суду законним та обґрунтованим, просив залишити ухвалу суду без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення, перевіривши матеріали даного кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).

Порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, КПК та інших законів України (ст. 1 КПК України), а завданнями кримінального провадження, крім іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

Належна правова процедура це форма здійснення правосуддя, яку утворюють сукупність гарантій прав людини процесуального характеру, спрямовані на досягнення процедурної справедливості правосуддя, а застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права; застосування закону про кримінальну відповідальність за аналогією заборонено; зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до КК та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (ч. 1, 4, 6 ст. 3 КК).

Відповідно до загальних засад кримінального провадження, викладених у ч. 1 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати, крім іншого, такій засаді судочинства як законність (п. 2 ч. 1 ст. 7 і ст. 9 КПК України), згідно якої під час кримінального провадження суддя/суд зобов`язаний неухильно додержуватися вимог Конституції України, КПК, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства; закони та інші нормативно - правові акти України, положення яких стосуються кримінального провадження, повинні відповідати КПК; при здійсненні кримінального провадження не може застосовуватися закон, який суперечить КПК.

Конституційний Суд України в своєму рішенні від 29.06.2010 у справі за конституційним поданням Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини зазначив, що «одним із елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлених такими обмеженнями» (абз. 3 пп. 3.1 п. 3), а у рішенні від 22.09.2005 № 5-рп/2005 той же Високий Суд вказав, що із конституційних принципів рівності і справедливості випливає вимога визначеності, ясності і недвозначності правової норми, оскільки інше не може забезпечити її однакове застосування, не виключає необмеженості трактування у правозастосовній практиці і неминуче призводить до сваволі (абз. 2 п.п. 5.4 п. 5).

Так, вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 листопада 2022 року ОСОБА_7 був визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України і йому було призначено покарання у виді одного року шести місяців позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України, за сукупності вироків, до покарання, призначеного за новим вироком, частково приєднано не відбуту частину покарання за вироком Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 05 листопада 2020 року та остаточно призначено ОСОБА_7 до відбування покарання у виді трьох років шести місц2ів позбавлення волі.

26 березня 2025 року ухвалою Сумського апеляційного суду вирок Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 листопада 2022 року залишено без змін.

Тобто, станом на момент звернення ОСОБА_7 з відповідним клопотанням зазначений вирок набрав законної сили, однак як встановив суд першої інстанції місце відбування покарання за ним не було визначено.

Під час виконання вироків суд, визначений ч. 2 ст. 539 КПК, має право вирішувати, серед іншого, питання про заміну невідбутої частини покарання або покарання у виді довічного позбавлення волі більш м`яким (п. 3 ч. 1 ст. 537 КПК України).

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, вирішується судом за місцем відбування покарання - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 7-1, 13-1, 13-4, 14 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Засуджені до позбавлення волі особи відбувають покарання у колоніях (ст. 86 КВК України).

Тимчасово перебуваючи в слідчому ізоляторі ОСОБА_7 самостійно звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми із клопотанням про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким.

Розглянувши вказане клопотання та відмовивши у його задоволенні, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що клопотання про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України має розглядатись виключно за місцем відбування засудженим покарання, що є цілком обґрунтованим та відповідає вимогам кримінального процесуального закону, зокрема ч. 2 ст. 539 КПК України, оскільки розгляд клопотання ОСОБА_7 не віднесено до територіальної юрисдикції Ковпаківського районного суду м. Суми, засуджений не відбуває покарання на території, що віднесена до юрисдикції цього суду, а лише тимчасово перебуває в ДУ «Сумський слідчий ізолятор», утримання в якому відбуванням покарання не є.

Тобто, у разі необхідності вирішення питання про заміну не відбутої частини покарання більш м`яким на підставі ст. 82 КК України, клопотання про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, повинно подаватись до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, тобто за місцем знаходження відповідного місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого перебуває відповідна державна установа виконання покарань, визначена засудженому компетентним органом, як місце відбування призначеного судом покарання.

Іншого порядку вирішення цього питання кримінальним процесуальним законом не передбачено.

На підставі викладеного, враховуючи положення ст. 2, 9 КПК України щодо обов`язку суду неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є належним чином обґрунтованою та вмотивованою, внаслідок чого це судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 412, 415, 419, 537, 539 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Ковпаківського районного суду м. Суми від 02 травня 2025 року, якою залишено без задоволення клопотання засудженого ОСОБА_7 про вирішення питання під час виконання вироку залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4