ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 686/2755/25

провадження № 51-4390км25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

у режимі відеоконференції:

захисника ОСОБА_6 ,

засудженого ОСОБА_7 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника

засудженого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 , на вирок Хмельницького апеляційного суду від 18 серпня 2025 року

у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000008, за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця

м. Запоріжжя, жителя АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

За вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від

10 червня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 3 роки і покладено на нього низку обов`язків, згідно з приписами ст. 76 КК.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат.

За встановлених у вироку обставин ОСОБА_7 визнано винуватим

у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненому повторно в умовах воєнного стану (ч. 4 ст. 185 КК).

Так, 15 грудня 2024 року приблизно о 15:27 ОСОБА_7 , перебуваючи

у магазині мережі ТОВ «АТБ-маркет», що за адресою: м. Хмельницький,

вул. Вінницька, 1/3, розуміючи, що в державі діє воєнний стан, який введений

на території України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (зі змінами), умисно, таємно, з корисливих мотивів, повторно викрав 10 консервних банок з ікрою, вартістю 382, 90 грн за 1 шт., чим спричинив ТОВ «АТБ-маркет» майнову шкоду на загальну суму 3829 грн.

Вироком Хмельницького апеляційного суду від 18 серпня 2025 року вирок міськрайонного суду щодо ОСОБА_7 скасовано в частині призначення покарання та застосування приписів статей 75, 76 КК.

Ухвалено новий вирок, яким ОСОБА_7 призначено покарання за ч. 4

ст. 185 КК у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 ухвалено рахувати з дня його затримання.

У решті вирок суду залишено без змін.

Вимоги та узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Захисник, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного засудженому покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість, просить вирок апеляційного суду змінити, на підставі ст. 75 КК звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 2 роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 цього Кодексу.

На обґрунтування вимог касаційної скарги зазначає, що суд апеляційної інстанції

не навів належних мотивів та підстав, за яких визнав обґрунтованою апеляційну скаргу прокурора.

Стверджує, що рішення апеляційного суду обґрунтовано лише суспільною небезпекою вчиненого засудженим кримінального правопорушення, попередніми судимостями ОСОБА_7 й досудовою доповіддю органу пробації.

Водночас стверджує, що цей суд не у повній мірі врахував визнання засудженим винуватості у скоєному, сприяння у досудовому розслідуванні, щирого каяття, позитивної процесуальної поведінки під час розгляду справи в судах, усунення ОСОБА_7 негативних наслідків вчиненого ним протиправного діяння,

а також того, що він став на шлях виправлення, про що свідчить його добровільне звернення та проходження реабілітації від наркотичної залежності.

На переконання захисника, це призвело до ухвалення необґрунтованого

рішення щодо відсутності підстав для звільнення від відбування покарання

з випробуванням.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 , надавши відповідні пояснення,

та засуджений ОСОБА_7 підтримали касаційну скаргу в повному обсязі.

Прокурор ОСОБА_5 просив залишити касаційну скаргу без задоволення,

а вирок апеляційного суду - без зміни.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши доводи в касаційній скарзі захисника, матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального

та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. За частиною 2 цієї статті колегія суддів касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Захисник в касаційній скарзі не оспорює висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК, правильності кваліфікації його діяння, а тому вирок апеляційного суду в цій частині Суд не перевіряє.

Однак, порушуючи питання про зміну вироку апеляційного суду, захисник стверджує про наявність підстав для застосування положень ст. 75 КК. Ці доводи колегія суддів уважає неспроможними.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 50 КК покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно зі ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

З огляду на мету й принципи справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності

та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують, відповідно до положень статей 66, 67 КК.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винуватій особі необхідного й доцільного заходу примусу, який би ґрунтувався на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяв досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Згідно з приписами ст. 75 КК, якщо суд, крім випадків передбачених цим Кодексом, під час призначення покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

За ч. 1 ст. 420 КПК суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції

і ухвалює свій вирок, зокрема, у разі неправильного звільнення обвинуваченого від відбування покарання.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 421 КПКобвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Відповідно до статей 404, 407 КПКапеляційний суд переглядає судові рішення

в межах апеляційної скарги і за наслідками її розгляду має право скасувати вирок суду першої інстанції повністю або частково та ухвалити новий, у якому зобов`язаний навести належні й достатні мотиви та підстави прийнятого рішення

з урахуванням вимог ст. 409 КПК.

Під час перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено,

що апеляційний суд дотримався цих вимог закону та переглянув кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора в межах, установлених

ст. 404 КПК, і у визначеному ст. 405 цього Кодексу порядку.

Водночас дискреційні повноваження суду щодо призначення покарання або ухвалення рішення про звільнення від його відбування мають межі, визначені статтями 414, 438 КПК, які передбачають повноваження суду касаційної інстанції скасувати або змінити судове рішення у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, зокрема коли покарання за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість, а також у разі неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, зокрема положень ст. 75 КК.

Повертаючись до обставин цієї справи, колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції під час призначення ОСОБА_7 покарання врахував характер

і ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно

до ст. 12 КК, належить до тяжкого злочину, особу засудженого, який на обліку

у психіатра не перебуває, однак перебуває на обліку у нарколога, за місцем проживання характеризується посередньо, проте за місцем тимчасового мешкання у реабілітаційному центрі «ХЕЛП Плюс» - позитивно, сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся у скоєному, відшкодував завдану шкоду, що визнано обставинами, які пом`якшують покарання. Також, враховано відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Окремо місцевий суд зауважив, що з висновку органу пробації вбачається участь ОСОБА_7 у підготовці досудової доповіді, комунікація з працівниками органу пробації, що свідчить про зміну його поведінки на краще й намір стати

на шлях виправлення.

Крім того, міськрайонний суд, пославшись на наявність чотирьох пом`якшуючих покарання обставин (щире каяття, сприяння слідству, відшкодування завданої шкоди, позитивна посткримінальна поведінка засудженого - проходить курс

у реабілітаційному центрі «ХЕЛП Плюс»), особу ОСОБА_7 , який,

на переконання цього суду, під час судового розгляду довів, що здатен стати

на шлях виправлення, наразі є соціально адаптованою особою, а також вказавши про врахування ризиків вчинення засудженим повторного кримінального правопорушення та ризиків небезпеки його для суспільства, вважав, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, у зв`язку з чим застосував положення статей 75, 76 КК, звільнив його від відбування призначеного покарання з випробуванням зі встановленням іспитового строку на 3 роки.

Прокурор не погодився з вироком міськрайонного суду і подав апеляційну скаргу.

У ній, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі засудженого ОСОБА_7 через м`якість, просив скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий, яким призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Апеляційний суд погодився з доводами сторони обвинувачення і скасував вирок місцевого суду в частині визначення заходу примусу, обравши такий, що належить відбувати реально. Призначив ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

В обґрунтування такого рішення суд апеляційної інстанції зазначив, що, відповідно

до приписів ст. 12 КК, ОСОБА_7 скоїв тяжкий умисний злочин в умовах воєнного стану, раніше неодноразово був засуджений за вчинення аналогічних умисних корисливих злочинів до покарання у виді позбавлення волі (вироками Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 листопада

2022 року та від 27 грудня 2022 року), однак, маючи незняту та непогашену судимість, через короткий проміжок часу після звільнення з місць позбавлення волі за попереднім вироком продовжив займатися протиправною діяльністю та вчинив аналогічне умисне корисливе кримінальне правопорушення.

Колегія суддів також врахувала досудову доповідь органу пробації, складену стосовно ОСОБА_7 , відповідно до якої його виправлення без позбавлення або обмеження волі на певний строк неможливе та може становити середній рівень небезпеки для суспільства, а також високий ризик вчинення ним повторних кримінальних правопорушень.

З урахуванням наведеного Верховний Суд вважає, що суд апеляційної інстанції

не порушив загальних засад призначення покарання, установлених КК, і дійшов обґрунтованого висновку про те, що під час призначення засудженому покарання суд першої інстанції неправильно застосував положення ст. 75 КК про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Водночас, вирішуючи питання про вид та розмір покарання, яке необхідно призначити ОСОБА_7 , колегія суддів, крім наведених обставин, врахувала також обставини, які пом`якшують покарання - сприяння розкриттю злочину, щире каяття у вчиненому та добровільне відшкодування завданої шкоди.

Крім того, апеляційний суд взяв до уваги та надав ретельну оцінку обставинам, які характеризують особу засудженого, зокрема: за місцем проживання характеризується посередньо (не підтримує стосунків з сусідами, не приймає

участі у громадському житті, за останній рік неодноразово притягувався

до адміністративної відповідальності за скоєння дрібного викрадення чужого майна); перебуває під профілактичним наглядом у нарколога; з 16 березня 2025 року та станом на час апеляційного розгляду перебував у реабілітаційному центрі,

де отримував соціальну послугу із соціально-психологічної реабілітації осіб

із залежністю від наркотичних засобів чи психотропних речовин; є особою молодого віку; не надав відомостей про працевлаштування; не має легального джерела доходу.

З огляду на викладене колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку щодо відсутності будь-яких обставин, які би свідчили про можливість виправлення ОСОБА_7 без реального відбування покарання.

Верховний Суд вважає, що в аспекті реалізації приписів статей 50, 65 КК призначене апеляційним судом ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк

5 років є необхідним і достатнім для досягнення його мети. Явної несправедливості покарання, яке призначено засудженому у виді позбавлення волі в мінімальному розмірі, визначеному санкцією ч. 4 ст. 185 КК, касаційний суд не вбачає. Переконливих доводів, які би спростовували або ставили під сумнів правильність висновків суду апеляційної інстанції щодо виду та розміру призначеного покарання, захисником не наведено. Усі обставини, на які захисник звертає увагу в касаційній скарзі, суд уже врахував під час визначення виду і розміру покарання.

Так, суд касаційної інстанції звертає увагу, що форма реалізації кримінальної відповідальності, зокрема і та, що пов`язана зі звільненням від відбування покарання, в кожному конкретному випадку визначається судом з огляду на суспільну небезпечність і характер кримінального правопорушення, обставини справи та обставини, що пом`якшують або обтяжують покарання, дані про винувату особу. Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен із урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання, а за наявності підстав, установлених законом, вирішити питання про звільнення особи від покарання чи його відбування.

Підставою для звільнення особи від відбування покарання з випробуванням

є переконання суду, викладене в мотивованому висновку, про можливість

її виправлення без відбування покарання, який має ґрунтуватися на відповідних відомостях про вчинене особою кримінальне правопорушення, форму вини,

зміст мети й мотивів протиправної поведінки, тривалість та інтенсивність протиправної діяльності, кількість вчинених кримінальних правопорушень, про особистісні прояви винуватої особи в головних сферах життєдіяльності, її спосіб життя, соціальні зв`язки, посткримінальну поведінку, наявність джерел правомірного отримання доходів для забезпечення власних потреб та осіб, які перебувають на її утриманні, наскільки її ціннісні орієнтири співпадають із загальнопоширеними в суспільстві нормами моралі, соціально-психологічну характеристику винуватого тощо.

Оскаржений вирок апеляційного суду містить переконливе обґрунтування того,

що встановлені місцевим судом обставини у своїй сукупності не дають підстав

для висновку про можливість звільнення ОСОБА_7 від призначеного покарання з випробуванням, оскільки у цьому конкретному випадку неможливо буде забезпечити реалізацію цілей покарання, зокрема запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

До того ж дані про особу засудженого, на яких акцентує захисник у касаційній скарзі, а також наявність низки пом`якшуючих покарання обставин та відсутність обставин, що його обтяжують, не є безумовними і достатніми для зміни чи скасування вироку апеляційного суду, який обґрунтовано врахував їх під час призначення покарання за інкриміноване ОСОБА_7 діяння та призначив покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

З огляду на викладене, покарання, призначене ОСОБА_7 за результатами апеляційного розгляду, є справедливим, співмірним характеру вчиненого діяння, необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Доводи ж захисника, наведені в касаційній скарзі, не спростовують правильності висновків, викладених в оскарженому судовому рішенні, і не містять вагомих аргументів про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого унаслідок суворості чи про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим немає підстав для сумнівів у законності й обґрунтованості вироку апеляційного суду.

Отже, вирок суду апеляційної інстанції достатньо вмотивований та відповідає вимогам ст. 420 КПК.

Оскільки істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність

чи невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість, які були би підставою для скасування чи зміни вироку апеляційного суду, колегією суддів не встановлено, вирок апеляційного суду необхідно залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника - без задоволення.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Хмельницького апеляційного суду від 18 серпня 2025 року стосовно ОСОБА_7 - без зміни.

Постанова Верховного Суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3