Справа №592/997/26 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/187/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - тримання під вартою
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання -

ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Суми апеляційні скарги захисників підозрюваного ОСОБА_6 ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.01.2026 року, якою до ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави,

за участю сторін кримінального провадження:

підозрюваного ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

прокурора ОСОБА_9 ,

у с т а н о в и л а:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.01.2026 задоволено частково клопотання слідчого та застосовано до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 20.03.2026 до 24:00 включно. На підставі положень абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України не визначено розмір застави у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_6 підозри за ч. 4 ст. 402 КК України, встановив ризики, передбачені п. 1, 3, 5, ч.1 статті 177 КПК України та дійшов висновку, що більш м`які запобіжні заходи, передбачені ч. 1 ст. 176 КПК України: цілодобовий, а також нічний домашній арешт, навіть із застосуванням електронних засобів контролю, з урахуванням відомостей про особу не будуть запобігати ризикам ухилення від слідства та суду, не забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним судовим рішення захисники підозрюваного ОСОБА_6 ОСОБА_7 та ОСОБА_8 звернулися з апеляційними скаргами і просили: ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову хвалу, якою у задоволенні клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити, звільнити ОСОБА_6 з-під варти.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги захисник ОСОБА_7 посилався на відсутність в діях ОСОБА_6 складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України з підстав наявності у нього громадянства Республіки Польща і того, що він не є військовозобов`язаним у розумінні ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» та не може нести кримінальну відповідальність як військовослужбовець. Зазначав про відсутність доказів повідомлення консульської установи Республіки Польща, відсутність доказів прийняття присяги, проходження базової загальновійськової підготовки для виконання конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України. Призов на військову службу під час мобілізації був здійснений з грубим порушенням законодавства, він не може нести відповідальність як військовослужбовець. Ризики вважав необґрунтованими, оскільки сама тяжкість покарання не може бути єдиною підставою для застосування запобіжного заходу у в вигляді тримання під вартою. Свідки були допитані та перебувають у зоні бойових дій, що унеможливлює вплив підозрюваного на них. Ризики, передбачені п. 5 ч.1 ст.177 КПК України, є юридично неможливими, оскільки ОСОБА_10 не може бути суб`єктом військових злочинів через відсутність українського громадянства.

Судом першої інстанції було проігноровано низку клопотань сторони захисту, зокрема відмовлено у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи через нещодавне укладення контракту та перебування на лікарняному захисника.

Вважає незаконним затриманням ОСОБА_6 , який є іноземцем та не підлягає мобілізації.

Захисник ОСОБА_8 в апеляційній скарзі вказувала на неврахування слідчим суддею наявності у ОСОБА_6 паспорту громадянина Польщі, його мобілізацію під психологічним і фізичним примусом, не проходження медичної комісії на придатність до військової служби; не складання присяги військовослужбовця відповідно до Статуту. Зазначала, що покладені в основу ухвали суду ризики носять характер припущень. Ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України спростовується відсутністю у підозрюваного намірів переховуватися від органів досудового розслідування та суду; ризик, передбачений п. 3 ч.1 ст. 177 КПК України спростовується тим, що свідками виступають військові, місце дислокації яких ОСОБА_10 не відоме; п.5 ч.1 ст.177 КПК України має загальний характер.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_7 у судове засідання не прибув, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності, на підставі наявних у справі письмових матеріалів.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційних скарг, просили ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого.

ОСОБА_6 вказував на необхідність застосування до нього запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, з носінням електронного засобу контролю або домашнього арешту за місцем проживання батьків, або у м. Київ чи застави. Зазначав, що був незаконно мобілізований, ВЛК не проходив, пройшов неповний строк базової загальновійськової підготовки, а тому не повинен нести відповідальність за ст. 402 КК України.

Прокурор просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини.

Четвертий слідчий відділ (з дислокацією у м. Сумах) ТУ ДБР, розташованого у місті Полтава здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000685, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.01.2026 за ч. 4 ст. 402 КК України.

21.01.2026 у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_6 затримано у порядку ст. 208 КПК України та цього ж дня повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.402 КК України - у непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненій в умовах воєнного стану, що мало місце 21.01.2026 в населеному пункті Степанівка Сумського району Сумської області. Внаслідок чого відкрита відмова солдата ОСОБА_6 виконати письмовий наказ потягла за собою підрив дисципліни підрозділу, зниження рівня бойової готовності, невиконання завдань за призначенням.

22.01.2026 слідчий звернувся до слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком 60 днів без визначення розміру застави, вказавши на наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які не зможуть бути забезпечені іншими більш м`якими запобіжними заходами.

Мотиви суду.

Заслухавши суддю доповідача щодо суті оскаржуваного рішення та поданої апеляційної скарги, вислухавши доводи та заперечення учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що на даній стадії досудового розслідування повідомлена ОСОБА_6 підозра є обґрунтованою, підтверджується наданими стороною кримінального провадження з боку обвинувачення доказами, які об`єктивно зв`язують підозрюваного із кримінальним правопорушенням: військовим квитком серії НОМЕР_1 , виданим 16.12.2025, довідкою ВЛК від 15.12.2025; витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 18.12.2025 № 358; витягом з бойового розпорядження командира БТГр « ІНФОРМАЦІЯ_1 » 21 омбр № 06/1/20/3 гриф БТГр ЗАПСІЛЛЯ від 20.01.2026; протоколами допитів свідків військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 ; протоколом затримання ОСОБА_6 .

Доводи сторони захисту про необґрунтованість підозри, з підстав наявності у ОСОБА_6 громадянства республіки Польща, відсутності статусу військовослужбовця, не проходження ВЛК, фотографування під примусом на військовий квиток, колегія суддів вважає необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до наданих до клопотання документів ОСОБА_6 мав зареєстроване місце поважання в України, 02.07.2019 отримував паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дійсний до 02.07.2029, 30.09.2019 отримав ID карту НОМЕР_3 у Республіці Польща.

Згідно наданого захисником документа, перекладеного з польської мови, 14.05.2024 ОСОБА_6 видано консулом у Львові закордонний паспорт Республіки Польща.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 2 Закону України «Про громадянство України» якщо громадянин України набув громадянство (підданство) іншої держави або держав, то у правових відносинах з Україною він визнається лише громадянином України.

Доказів припинення громадянства України ОСОБА_6 , тобто відповідного указу Президента України суду не надано, тому на даній стадії досудового розслідування стороною обвинувачення надано докази, які вказують на наявність у підозрюваного громадянства України.

Згідно статті 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» закон не пов`язує факт прийняття військової присяги з початком проходження військової служби.

Для ОСОБА_6 , як для громадянина, призваного на військову службу під час мобілізації, на особливий період початком військової служби є день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 15.01.2025 у справі № 233/2667/23 (провадження № 51-4715км24).

Відсутність у матеріалах клопотання контракту з ОСОБА_6 , як з іноземцем, доказів прийняття присяги, доказів проходження базової загальновійськової підготовки, на даній стадії досудового розслідування не спростовують обґрунтованість підозри.

Зазначені ОСОБА_6 обставини, щодо незаконної, на його думку мобілізації, неповного терміну базової загальновійськової підготовки, проходження ВЛК - підлягають перевірці під час досудового розслідування.

Колегія суддів дійшла висновку, що долучені до клопотання матеріали вказують на те, що солдат ОСОБА_6 , являючись військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, проходячи її в умовах воєнного стану 21.01.2026 під час доведення бойового розпорядження командира БТГр « ІНФОРМАЦІЯ_1 » 21 омбр від 21.01.2026 про заступання на добове чергування до окремого розпорядження в район зосередження бронегрупи відкрито відмовився виконувати наказ начальника, посилаючись на незаконну мобілізацію до лав Збройних Сил України, що свідчить про обґрунтованість підозри.

Фактичні обставини кримінального провадження, на які посилається сторона захисту, винуватість чи не винуватість у вчиненні кримінального правопорушення вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції. Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, у яких повідомлено про підозру є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід.

За змістом статті 177 КПК України для застосування запобіжного заходу у кримінальному провадженні, окрім наявності обґрунтованої підозри, необхідно встановити наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Слідчий суддя, суд відмовляє у застосуванні запобіжного заходу, якщо слідчий, прокурор не доведе, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжних заходів обставини, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених частиною першою цієї статті, не може запобігти доведеним під час розгляду ризику або ризикам (частина 3 статті 176 КПК України).

Відповідно до частини 1, пункту 4 частини 2 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу і не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді про наявність у кримінальному провадженні ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України ухилення від органу досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Доводи апеляційних скарг про протилежне на увагу не заслуговують, оскільки ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може вчинити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності здійснення обвинуваченим зазначених дій. Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Так, на ризик передбачений пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України вказує те, що усвідомлюючи міру покарання, яка може загрожувати у випадку визнання винуватим ОСОБА_6 може вдатися до переховування від органу досудового розслідування та суду.

Відповідно до принципу безпосередності показань, проголошеного у статті 23 КПК України, на стадії судового розгляду суд досліджує докази безпосередньо. Показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. Тому існує ймовірність незаконного впливу ОСОБА_6 на свідків у кримінальному провадженні, що вказує на ризик, передбачений пунктом 3 частини 1 статті 177 КПК України.

На ризик вчинити інше кримінальне правопорушення, передбачений пунктом 5 частини 1 статті 177 КПК України вказує те, що ОСОБА_6 є військовослужбовцем військової служби, йому повідомлено про підозру у непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, а тому наявні підстави припускати, що останній може вчинити інші військові злочини, пов`язані з ухиленням від виконання військових обов`язків.

За наведеного доводи апеляційних скарг сторони захисту про відсутність вказаних ризиків на увагу не заслуговують.

При обранні запобіжного заходу слідчим суддею враховано обставини, визначені у статті 178 КПК України, зокрема вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_6 у разі визнання винуватим у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення .

У кримінальному провадженні прокурором доведено, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу обставини щодо вчинення злочину, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт, не може запобігти встановленими ризикам.

ОСОБА_6 був затриманий у порядку статті 208 КПК України після вчинення інкримінованого правопорушення, а вказані захисником ОСОБА_7 доводи про незаконність затримання з підстав наявності у нього громадянства іншої держави, у зв`язку з чим не підлягав мобілізації, на увагу не заслуговують, оскільки як вже зазначено матеріали клопотання місять докази про наявність у підозрюваного громадянства України.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 на порушення слідчим суддею процедури розгляду, з підстав не задоволення його клопотань.

З матеріалів справи встановлено, що за заявою захисника ОСОБА_7 22.01.2026 розгляд клопотання відкладено на 23.01.2026, проте захисник у судове засідання не прибув, подав клопотання про відкладення судового розгляду на іншу дату після закінчення періоду непрацездатності, який у нього розпочався 12.01.2026.

Розгляд клопотання проведено 23.12.2026 у строк, визначений статтею 186 КПК України, за участі захисника ОСОБА_8 , яка була залучена під час затримання ОСОБА_6 на підставі Доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги особі, яка відповідно до положень кримінального процесуального законодавства вважається затриманою та /або стосовно якої обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою від 21.01.2026.

Колегія суддів звертає увагу, що частиною 6 статті 42 КПК України передбачено право підозрюваного, який є іноземцем і тримається під вартою, на зустріч з представником дипломатичної чи консульської установи своєї держави, яку йому зобов`язана забезпечити адміністрація місця ув`язнення. КПК України не покладено обов`язку на слідчого суддю, суд повідомляти консульську установу, а відтак доводи апеляційної скарги захисника в цій частині на увагу не заслуговують.

ОСОБА_6 народився і проживав в України, є громадянином України, має вищу освіту, на протоколі допиту підозрюваного власноручно держаною мовою виклав свою незгоду з підозрою. Сторона захисту не надала доказів, що рідна мова для ОСОБА_6 є інша, ніж державна.

Відтак доводи апеляційної скарги про порушення права на захист під час розгляду клопотання слідчим суддею не знайшли свого підтвердження.

Доводи сторони захисту про незаконність затримання ОСОБА_6 у порядку статті 208 КПК України зводяться до того, що він є іноземцем і не підлягає мобілізації, його подальше утримання є актом незаконного позбавлення волі.

Статтею 206 КПК України встановлено загальні обов`язки судді щодо захисту прав людини, які в частині перевірки підстав позбавлення особи свободи реалізуються виключно у передбачений цією статтею спосіб. Положення статті 206 КПК України мають на меті забезпечення процесуального механізму звільнення слідчим суддею будь-якої особи, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, та застосовуються саме в таких випадках. Разом з тим, вказаний механізм не включає процедур оскарження рішень, дій чи бездіяльності працівників правоохоронних органів, пов`язаних із затриманням особи в порядку, передбаченому статтею 208 КПК України, post factum, оскільки відповідні заперечення особа може висловити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу та/або під час підготовчого судового засідання й судового розгляду кримінального провадження по суті.

Слідчим суддею розглянуто клопотання адвоката ОСОБА_7 , подане у порядку статті 206 КПК України, визнано його безпідставним та необґрунтованим.

Судом апеляційної інстанції надано оцінку доводам сторони захисту щодо наявності у ОСОБА_6 громадянства іншої держави.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 та відсутності підстав для скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги захисника.

Вимоги до ухвал слідчого судді про застосування запобіжного заходу та значення їх висновків регламентовано статями 196, 198 КПК України, а тому під час розгляду клопотання не підлягають встановленню вказані захисником факти, які на його думку, мають значення для кримінального провадження (факт належності ОСОБА_6 до громадянства Республіки Польща; факт відсутності добровільної згоди (контракту на проходження військової служби); факт не проходження базової загальновійськової підготовки, військової служби в ЗСУ, факт незаконного перебування особи у статусі військовослужбовця).

У даному кримінальному провадженні прокурором доведено, що встановлені під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу обставини щодо вчинення злочину, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт , не можуть запобігти встановленими ризикам.

Слідчим суддею враховано, що відповідно до вимог частини 8 статті 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема статтею 402 КК України застосовується виключно запобіжний захід - тримання під вартою.

З огляду на повідомлену підозру ОСОБА_6 , як військовослужбовцю військової служби за мобілізацією під час дії воєнного стану, врахувавши абзац 8 частини 4 статті 183 КПК України, колегія суддів не вбачає підстав для застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Зважаючи на значимі для даного провадження обставини, слідчий суддя постановив рішення на основі всебічно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж той, який зазначений у клопотання слідчого.

За встановлених обставин суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвала слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 є законною, обґрунтованою, постановленою на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими слідчим суддею.

Слідчим суддею при розгляді клопотання не було допущено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли вплинути на правильність прийнятого ним рішення.

Підстав для скасування судового рішення за доводами апеляційної скарги захисника не встановлено, а тому на підставі пункту 1 частини 3 статті 407 КПК України ухвалу слідчого судді слід залишити без змін.

Керуючись статтями 309, 376, 392, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 424, 532 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_6 - ОСОБА_7 та ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 23.01.2026, якою до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4