Справа № 569/6089/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2026 року м. Рівне

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Рівному) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, ОСОБА_3 , яке погоджене прокурором Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий, у рамках кримінального провадження № 0000525 від 13 січня 2026 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 408, ч. 5 ст. 426-1 КК України, звернувся до суду із вказаним клопотанням, у якому просить суд накласти арешт на майно, яке вилучене 18.03.2026 під час обшуку у будинку, де проживає ОСОБА_5 , що за адресою: АДРЕСА_1 .

Своє клопотання обґрунтовує тим, що що група осіб до якої входять діючі та колишні військовослужбовці Збройних сил України спільно з цивільними особами в умовах воєнного стану, за грошову винагороду організували механізм самовільного залишення військових частин військовослужбовців Збройних сил України із НОМЕР_1 загальновійськового полігону, який розташований у АДРЕСА_2 .

Наявні у матеріалах кримінального провадження відомості дають достатні підстави вважати про те, що ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 ) не пізніше 01.02.2026 за попередньою домовленістю з невстановленими на даний час в ході досудового розслідування військовослужбовцями НОМЕР_1 загальновійськового полігону та цивільними особами за грошову винагороду організував дезертирство військовослужбовцю військової частини НОМЕР_2 солдату ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 ).

Разом з тим, ОСОБА_6 за грошову винагороду за попередньою домовленістю з невстановленими військовослужбовцями НОМЕР_1 загальновійськового полігону на даний час організовує дезертирство військовослужбовцю військової частини НОМЕР_3 ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), якому в період з 14.03.2026 по 18.03.2026 мають посприяти у безперешкодному залишенні території військової частини та в подальшому доставленні до місця проживання.

Таким чином ОСОБА_6 , діючи як організатор з метою особистого збагачення, організував схему протиправної діяльності, яка полягає в самовільному залишенні військових частин військовослужбовцями Збройних сил України із НОМЕР_1 загальновійськового полігону в умовах воєнного стану.

18.03.2026 на підставі ухвали слідчого судді Рівненського міського суду від 13.03.2026 проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , що на праві приватної власності належить ОСОБА_8 , у ході якого виявлено та вилучено: мобільний телефон «Oukitel WP18 Pro», IMEI НОМЕР_4 , серійний номер НОМЕР_5 із сім картою НОМЕР_6 .

Покликаючись на викладене, слідчий вказує на необхідність накладення арешту на майно, майно, яке було вилучене в ході проведення обшуку, та яке являється речовим доказом, що зберегло на собі сліди кримінального правопорушення та містить відомості, які можуть бути використані, як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також є об`єктом дослідження судових експертиз.

Дослідивши надані матеріали, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання слід задовольнити із наступних підстав.

З урахуванням заяви та неявки слідчого, відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Згідно ч. 2 ст. 172 КПК України з метою забезпечення арешту майна клопотання прокурора розглядається без повідомлення власника майна.

Судом встановлено, що слідчими третього СВ (з дислокацією у м. Рівному) ТУ ДБР у м. Хмельницькому проводиться досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000525 від 13 січня 2026 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 408, ч. 5 ст. 426-1 КК України.

18.03.2026 в ході проведення обшуку виявлено та вилучено вищевказане майно, яке визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження в якості речового доказу.

Відповідно до п. 8 глави 2.6. «Арешт майна» Узагальнення вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ судової практики щодо розгляду слідчим суддею клопотань про застосування заходів забезпечення кримінального провадження арешт може бути накладено на: нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права; майно у вигляді речей, документів, грошей, якщо вони відповідають критеріям, зазначеним у ч. 2 ст. 167 КПК, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та (або) є доходами від них, або на які було спрямоване кримінальне правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст.131 КПК України арешт майна є одним із видів забезпечення кримінального провадження. Пунктом 1 ч. 3 ст. 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до статей 94, 132, 173 КПК України при вирішення питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального правопорушення, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і в клопотанні слідчого (прокурора), який звертається з проханням про арешт майна, оскільки згідно зі статтею Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно з частиною першою статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною третьою статті 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті (збереження речових доказів), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

При цьому тільки у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України (збереження речових доказів,), арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям зазначеним у статті 98 цього Кодексу («матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення»), тобто має ознаки речового доказу.

У відповідності до положень ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Таким чином, вилучені під час проведення 18.03.2026 обшуку за вказаною адресою речі та предмети, зберегли на собі сліди вчиненого злочину та відповідають вимогам речових доказів, передбачених статтею 98 КПК України, а також є об`єктами дослідження судових експертиз.

Відповідно до ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Враховуючи, що слідчим доведено необхідність застосування арешту, з метою всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального правопорушення, для забезпечення збереження речових доказів, а також того, що вилучене майно, відповідає критеріям визначеним ст. 98 КПК України, яке зберегло на собі сліди злочину та містить інші відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а не накладення арешту може призвести до його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення або відчуження, слідчий суддя прийшов до висновку, про наявність достатніх підстав для задоволення клопотання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-173,395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задоволити.

Накласти арешт на майно, яке вилучене 18.03.2026 під час обшуку у будинку, в якому проживає ОСОБА_5 , що за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон «Oukitel WP18 Pro» IMEI НОМЕР_4 , серійний номер НОМЕР_5 із сім картою НОМЕР_6 .

Встановити заборону власнику чи будь якій іншій особі користуватися та розпоряджатися вказаним майном до прийняття кінцевого рішення у кримінальному провадженні.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Ухвала може бути скасована судом, що накладав арешт.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя