Справа № 991/7146/24
Провадження № 11-сс/991/46/26
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року м. Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

представника ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 13 серпня 2024 року, якою накладено арешт на майно, яке зареєстроване за ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , із забороною відчуження та розпорядження ним, а саме на садовий будинок, площею 310,6 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 27, у межах кримінального провадження N 0000167 від 01 квітня 2021 року,

УСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 13.08.2024 задоволено клопотання та накладено арешт на майно, яке фактично належить ОСОБА_8 та право власності на яке зареєстроване на ОСОБА_7 , РНОКПП НОМЕР_1 , із забороною відчуження та розпорядження ним, а саме - садовий будинок, площею 310,6 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 27.

Не погодившись із указаним рішенням, представник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_7 звернувся до суду з апеляційною скаргою, у якій просить поновити строк на апеляційне оскарження, скасувати ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 13.08.2024 та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на майно.

Посилається на такі обставини.

1. ОСОБА_7 не брав участі у розгляді клопотання про арешт майна, до отримання копії ухвали - 18.12.2025 був позбавлений можливості реалізувати право на апеляційне оскарження. Тому строк пропущений із поважної причини та підлягає поновленню.

2. Ухвала в частині накладення арешту на майно, що належить ОСОБА_7 , є незаконною, необґрунтованою, постановленою з істотним порушенням вимог ст. 170-173, 370, 372 КПК України, конституційних гарантій права власності.

ОСОБА_7 не є підозрюваним, обвинуваченим чи особою, щодо якої здійснюється кримінальне провадження, відтак, конфіскація його майна як виду покарання є юридично неможливою за своєю правовою природою.

Слідчий суддя не врахувала положення ч. 5 ст. 170 КПК України та неправомірно застосував до третьої особи захід забезпечення кримінального провадження.

Позиція, зазначена в ухвалі Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 28.02.2025 у справі № 991/661/25, є релевантною та підлягає застосуванню.

Слідчий суддя обмежилася формальним відтворенням позиції сторони обвинувачення без аналізу правового статусу ОСОБА_7 , обґрунтування можливості обмеження його права власності, оцінки наслідків арешту для особи, яка не є учасником провадження, та принципу пропорційності втручання.

Таке втручання у право власності ОСОБА_7 є непропорційним та не відповідає завданням кримінального провадження.

Правомірність набуття ОСОБА_7 права власності на спірне майно презюмується та не була спростована стороною обвинувачення у порядку, встановленому законом.

У судове засідання з`явились представник ОСОБА_5 та прокурор САП ОСОБА_6 , які просили здійснити розгляд за наявного складу учасників. ОСОБА_7 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду, у судове засідання не прибув, про поважність причин неявки суд не повідомив. Згідно із ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття. У зв`язку з чим, колегія суддів вважала за можливе розглянути апеляційну скаргу за наявного складу учасників.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представника ОСОБА_5 , який підтримав апеляційну скаргу, просив задовольнити її у повному обсязі, прокурора САП ОСОБА_6 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги та просив відмовити у задоволенні її вимог, дослідивши матеріали провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до таких висновків.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга, якщо інше не передбачено цим Кодексом, може бути подана на ухвалу слідчого судді - протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно з абз. 2 ч. 3 зазначеної статті, якщо ухвалу суду або слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, або якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку, передбаченому статтею 382 цього Кодексу, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 04.11.2019 у справі № 760/12179/16-к дійшла до висновку, що за змістом абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвала слідчого судді постановлена без виклику особи, інтересів якої вона стосується та яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи має обчислюватись з дня отримання копії судового рішення, незалежно від наявності інших джерел інформування про прийняте рішення.

Як вбачається із ч. 3, 5 ст. 115 КПК України, при обчисленні строку днями строк закінчується о двадцять четвертій годині останнього дня строку. При обчисленні строків днями та місяцями не береться до уваги той день, від якого починається строк, за винятком строків тримання під вартою, проведення стаціонарної психіатричної експертизи, до яких зараховується неробочий час та які обчислюються з моменту фактичного затримання, взяття під варту чи поміщення до відповідного медичного закладу.

Слідчий суддя постановила оскаржувану ухвалу 13.08.2024 у закритому судовому засіданні без повідомлення власників майна. 22.08.2024 на поштову адресу ОСОБА_7 направлено копію зазначеного судового рішення, тобто суд вжив відповідних заходів, передбачених законом. Однак, поштове відправлення повернулося назад за закінченням терміну зберігання. 17.12.2025 представник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_5 звернувся до Вищого антикорупційного суду із заявою про видачу копії ухвали слідчого судді. Відповідну копію надіслано на його електронну адресу лише 18.12.2025.

Згідно із ч. 1 ст. 117, п. 4 ч. 3 ст. 399 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений, якщо суд апеляційної інстанції за заявою особи знайде підстави для його поновлення. Враховуючи відсутність у матеріалах провадження доказів отримання копії оскаржуваної ухвали саме ОСОБА_7 , колегія суддів вважає за можливе поновити його представнику строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, вважаючи такий пропущеним із поважних причин. А тому відповідне клопотання слід задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає ухвалу слідчого судді в межах апеляційної скарги представника.

Частиною 1 ст. 370 КПК України визначено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Однак, вказаних вимог закону слідчим суддею дотримано не було.

Як вбачається з тексту клопотання, детектив НАБУ просив накласти арешт на майно, право власності на яке зареєстроване на ОСОБА_7 , із забороною відчуження та розпорядження ним, а саме - садовий будинок, площею 310,6 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна: 27, із метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання. При цьому обґрунтування вимог органу досудового розслідування фактично зводилося до того, що зазначене майно було здобуто кримінально-протиправним шляхом, тобто стосується підстав, характерних для спеціальної конфіскації.

Слідчий суддя задовольнила клопотання у повному обсязі та наклав арешт на майно з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, фактично погодившись у своїй ухвалі з наведеними детективом мотивами та обґрунтуванням.

Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положеннями п. 2, 3 ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт на майно може бути накладено, зокрема, із метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, а також спеціальної конфіскації. Тобто кримінальним процесуальним законом виокремлено такі правові підстави для накладення арешту на майно, як конфіскація як вид покарання та спеціальна конфіскація.

Частиною 1 ст. 59 КК України передбачено, що покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

Відповідно до ч. 1 ст. 96-1 КПК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а так само передбаченого частиною першою статті 150, статтею 154, частинами другою і третьою статті 159-1, частиною першою статті 190, статтею 192, частиною першою статей 204, 209-1, 210, частинами першою і другою статей 212, 212-1, частиною першою статей 222, 229, 239-1, 239-2, частиною другою статті 244, частиною першою статей 248, 249, частинами першою і другою статті 300, частиною першою статей 301, 302, 310, 311, 313, 318, 319, 362, статтею 363, частиною першою статей 363-1, 364-1, 365-2 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 96-2 КПК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Наведені інститути є різними за своєю правовою природою, передбачають відмінні підстави, умови та коло суб`єктів для застосування. Конфіскація майна - це вид додаткового покарання, а спеціальна конфіскація майна - це самостійний вид інших заходів кримінально-правового характеру. Відтак, невизначеність конкретної підстави накладення арешту на майно чи ототожнення цих правових інститутів свідчить про недотримання вимог ч. 2 ст. 170 КПК України.

Із огляду на зазначене, колегія суддів приходить до переконання, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання детектива НАБУ, яке містить вищевказані суперечності, допустила істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Тому слід визнати обґрунтованими доводи апеляційної скарги представника у цій частині.

За таких обставин апеляційну скаргу необхідно задовольнити, ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання детектива НАБУ про арешт майна.

Разом із цим, враховуючи, що ухвала слідчого судді підлягає безумовному скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, дослідження інших тверджень апеляційної скарги не є доцільним.

Керуючись ст. 376, 404, 409, 418, 419, 422, 424, 532 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 13 серпня 2024 року задовольнити. Строк поновити.

Апеляційну скаргу задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 13 серпня 2024 року про накладення арешту на майно скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_9