Дата документу 12.03.2026Справа № 554/2575/26
Провадження № 1-кс/554/3506/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«12» березня 2026 року Шевченківський районний суд міста Полтави в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава заяву судді Шевченківського районного суду міста Полтави ОСОБА_3 про самовідвід у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.4 ст. 354 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадження судді Шевченківського районного суду міста Полтави ОСОБА_3 25.02.2026 надійшло кримінальне провадження за №0000733 від 20.08.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.4 ст. 354 КК України.

06.03.2026 року суддею ОСОБА_3 заявлено самовідвід у вказаному кримінальному провадженні з тих підстав, що під її головуванням 06.03.2026 року було ухвалено вирок у кримінальному провадженні №0000064 від 13.02.2026 відносно ОСОБА_5 , яким затверджено угоду про визнання винуватості від 13.02.2026, укладену між прокурором ОСОБА_6 та обвинуваченою ОСОБА_5 . Вказане кримінальне провадження 13.02.2026 року постановою прокурора було виділено з іншого кримінального провадження №0000722 від 20.08.2025 за ч.4 ст. 354 КК України. З матеріалів вказаного кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_7 за попередньою змовою із ОСОБА_4 вчинила пособництво в одержанні та вимаганні ОСОБА_5 , яка не є службовою особою, від ОСОБА_8 неправомірної вигоди за оформлення та видачу медичної документації, необхідної для продовження статусу особи з інвалідністю. Таким чином, головуючий у справі, ухвалюючи 06.03.2026 обвинувальний вирок відносно ОСОБА_5 надавала оцінку діям обвинуваченої, вчинених за попередньою змовою групою осіб, зокрема ОСОБА_4 , а отже в головуючого вже склалась певна думка щодо фактичних обставин справи, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні відносно іншої особи, зокрема ОСОБА_4 .

Відповідно до вимог ч.3 ст. 35, ч.1 ст. 81 КПК України заява про самовідвід надійшла на розгляд судді ОСОБА_1 .

Від процесуального прокурора по кримінальному провадженню ОСОБА_6 надійшла заява про розгляд вказаної заяви за його відсутності, просить вирішити заяву на розсуд суду.

Інші учасники кримінального провадження в судове засідання не з?явились, їх неявка не перешкоджає розгляду вказаної заяви.

Від головуючого у кримінальному провадженні судді ОСОБА_3 мається заява про розгляд самовідводу за її відсутності.

Суд, вивчивши доводи поданої заяви, дослідивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків.

В провадження судді Шевченківського районного суду міста Полтави ОСОБА_3 надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні за №0000733 від 20.08.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.4 ст. 354 КК України.

Зі змісту обвинувального акта у кримінальному провадженні №0000733 від 20.08.2025 2025 вбачається, що ОСОБА_4 обвинувачується у пособництві в наданні працівником підприємства, який не є службовою особою, неправомірної вигоди за вчинення дій з використанням становища, яке займає працівник на підприємстві, в інтересах того, хто надає таку вигоду, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з вимаганням неправомірної вигоди.

З постанови прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_6 від 13 лютого 2026 року вбачається, що у провадженні СУ ГУНП в Полтавській області перебувало кримінальне провадження №0000733 від 20.08.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 354 КК України.

Згідно вказаної постанови, ОСОБА_7 за попередньою змовою із ОСОБА_4 вчинила пособництво в одержанні та вимаганні ОСОБА_5 , яка не є службовою особою, від ОСОБА_8 неправомірної вигоди за оформлення та видачу медичної документації, необхідної для продовження статусу особи з інвалідністю.

Також даною постановою з матеріалів досудового розслідування №0000733 від 20.08.2025 виділено матеріали відносно ОСОБА_5 , які в подальшому отримали №0000064 від 13.02.2026.

06 березня 2026 року у виділеному кримінальному провадженні №0000064 від 13.02.2026 Шевченківський районний суд міста Полтави під головуванням судді ОСОБА_3 ухвалив обвинувальний вирок, яким затвердив угоду про визнання винуватості від 13 лютого 2026 року, укладену між прокуроромвідділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченою ОСОБА_9 .

Відповідно до частини 1 статті 21 КПК кожному гарантується право на справедливий розгляд та вирішення справи в розумні строки незалежним і неупередженим судом, створеним на підставі закону.

Перелік підстав, за наявності яких особами, які беруть участь в кримінальному провадженні, може бути заявлено відвід судді, визначений частиною 1 статті 75 КПК, а саме: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Крім того, частиною 1 статті 76 КПК визначено, що суддя, який брав участь у кримінальному провадженні під час досудового розслідування, не має права брати участі у цьому ж провадженні в суді першої, апеляційної і касаційної інстанцій, крім випадків перегляду ним в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, яка була постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Частиною 1 статті 80 КПК визначено, що за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов?язані заявити самовідвід.

Відповідно до частини 5 статті 80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим. При цьому, згідно з частиною 4 статті 80 КПК заяви про відвід під час досудового розслідування подаються одразу після встановлення підстав для такого відводу.

З вимог ч.1 ст. 81 КПК України вбачається, що у разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу. У разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду.

Згідно з частиною 3 статті 81 КПК, при розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні. Питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою слідчого судді, судді (суду). Заява про відвід, що розглядається судом колегіально, вирішується простою більшістю голосів.

Суд зазначає, що інститут відводу (самовідводу) є однією з найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Відвід (самовідвід) дає змогу виключити найменшу підозру в зацікавленості судді в результатах розгляду конкретної справи, навіть якщо насправді такої зацікавленості немає, оскільки пріоритетною тут є суспільна довіра до суду. Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета відводу (самовідводу) - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що «кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення».

Таким чином, право на розгляд справи незалежним і безстороннім судом є гарантією права на справедливий суд, як в процесі щодо прав та обов`язків цивільного характеру, так і щодо кримінального обвинувачення і неупередженість суду є однією із фундаментальних засад здійснення правосуддя, з метою дотримання якої учасники судового провадження наділені правом заявити відвід/самовідвід.

Як зазначив Європейський суд у справі «Мироненко і Мартенко проти України» (рішення від 10 грудня 2009 року), наявність безсторонності має визначатися, для цілей п. 1 ст. 6 Конвенції, за допомогою суб?єктивного та об?єктивного критеріїв. За суб?єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Стосовно суб?єктивного критерію, особиста безсторонність суду презумується, поки не надано доказів протилежного.

Відповідно до об?єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (див., зокрема, рішення у справах "Фей проти Австрії" (Fey v. Austria), рішення від 24 лютого 1993 року, серія А, № 255, с. 12, п. 27, 28 і 30, та "Веттштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), заява № 33958/96, п. 42, ЄСПЛ 2000-XII).

Аналогічно в пункті 66 рішення ЄСПЛ у справі «Бочан проти України» (заява №7577/02) від 03 травня 2007 року зазначено, що «безсторонність», в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції, має визначатися відповідно до суб?єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі, тобто, жоден з членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження та об?єктивного критерію, тобто, чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу. Застосовуючи об`єктивний критерій, слід з?ясувати, чи існують, окрім самої поведінки судді, певні факти, які можуть служити підставою для сумніву в його безсторонності. При чому позиція особи, про яку йдеться, має важливе, але не вирішальне значення. Вирішальне значення при цьому матиме можливість вважати такі сумніви об?єктивно обґрунтованими (рішення ЄСПЛ у справі Веттштайна (Wettstein), п. 44, та рішення ЄСПЛ у справі "Феррантеллі та Сантанджело проти Італії" (Ferrantelli and Santangelo v. Italy), п. 58). У цьому зв?язку навіть зовнішні ознаки мають певне значення. Ключовим питанням є довіра, яку суди в демократичному суспільстві мають вселяти суспільству і, перш за все, сторонам у процесі.

У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім (див. рішення у справі "Пуллар проти Сполученого Королівства" (Pullar v. the United Kingdom), рішення від 10 червня 1996 року, Reports 1996-III, с. 794, п. 38).

У Бангалорських принципах поведінки суддів від 19.05.2006, схвалених Резолюцією Економічної та Соціальної Ради ООН від 27.07.2006 № 2006/23, зазначено, що об?єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття.

Суддя дотримується незалежної позиції як щодо суспільства в цілому, так і щодо конкретних сторін судової справи, в якій він повинен винести рішення. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об?єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді (пункти 1.2, 2.5 Бангалорських принципів поведінки суддів).

Консультативна рада європейських суддів у п. 12 Висновку N 1 (2001) наголошує, що судовій владі повинні довіряти не лише сторони окремої судової справи, а й суспільство в цілому. Таким чином, суддя не просто повинен насправді бути вільним від будь-яких зв?язків, прихильностей, упередженості, він чи вона також повинні вважатися вільними від цього з точки зору розсудливого спостерігача. У протилежному випадку довіру до судової влади може бути підірвано.

Згідно з висновком Венеційської Комісії від 11.12.2020 № 1012/2020 для суддів важливим є не лише діяти неупереджено, а й доносити до громадськості сприйняття неупередженості.

Сумніви в незалежності відсутні, коли у "об?єктивного спостерігача" не виникне підстав для занепокоєння з цього питання в обставинах справи, що розглядається (рішення ЄСПЛ у справі "Кларк проти Сполученого Королівства"). Навіть самі лише сумніви "розсудливого спостерігача" в тому, що суд незалежний та неупереджений, можуть мати певне значення в розумінні забезпечення громадянам права на справедливий суд ("Ферантелі та Сантанджело проти Італії", "Хаусчілдт проти Данії", "Веттстейн проти Швейцарії"). Кожний суддя, у відношенні якого маються щонайменші сумніви в неупередженості, зобов?язаний вийти з процесу. Правила, що регулюють відвід суддів, є спробою забезпечення неупередженості судді шляхом усунення будь-яких сумнівів у учасників цивільного процесу. Ці правила направлені на усунення будь-яких ознак необ?єктивності судді та слугують зміцненню довіри, яку суди повинні асимілювати в демократичному суспільстві (справи "Микаллеф проти Мальти", "Мезнарич проти Хорватії").

ЄСПЛ у справі «DeCubber v. Belgium» зазначив, що «правосуддя має не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться». Важливим питанням є довіра, яку суди повинні вселяти в громадськість у демократичному суспільстві («Wettstein v. Switzerland», «CastilloAlgar v. Spain», «Білуха проти України»).

Відповідно до ч.8 ст. 469 КПК України у разі, якщо кримінальне провадження здійснюється щодо кількох осіб, які підозрюються чи обвинувачуються у вчиненні одного або кількох кримінальних правопорушень, і згода щодо укладення угоди досягнута не з усіма підозрюваними чи обвинуваченими, угода може бути укладена з одним (кількома) з підозрюваних чи обвинувачених. Кримінальне провадження щодо особи (осіб), з якими досягнуто згоди, підлягає виділенню в окреме провадження.

Тобто, необхідність виділення матеріалів кримінального провадження щодо особи, з якою досягнуто згоду про укладання угоди про визнання винуватості, у разі здійснення кримінального провадження щодо кількох обвинувачених, прямо передбачена кримінальним процесуальним законом, що і було здійснено постановою прокурора відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_6 від 13 лютого 2026 року, відповідно до якої, з матеріалів досудового розслідування №0000733 від 20.08.2025 за ч.4 ст. 354 КК України виділено 13.02.2026 матеріали відносно ОСОБА_5 , які в подальшому отримали №0000064.

У подальшому, 06.03.2026 Шевченківським районним судом міста Полтави під головуванням судді ОСОБА_3 відносно ОСОБА_10 ухвалено вирок, яким затверджено угоду про визнання винуватості від 13 лютого 2026 року, укладену між прокурором відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Полтавської обласної прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченою ОСОБА_9 .

При цьому відповідно до ч.7 ст. 474 КПК України, суд перевіряє угоду на відповідність вимогам КПК України та КК України і відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою зобов`язань; 6) відсутні фактичні підстави для визнання винуватості.

Таким чином, під час затвердження угоди суд переважно перевіряє відповідність угоди вимогам КПК України та КК України, а також добровільність та законність домовленостей сторін.

Отже, затверджуючи угоду між прокурором ОСОБА_6 та обвинуваченою ОСОБА_9 , суд не надавав оцінку фактичним обставинам кримінального провадження в межах висунутого обвинувачення,не досліджував обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні і не вирішував всіх інших питань, які підлягають вирішенню під час звичайного судового розгляду (ст. 368 КПК України), а не під час вирішення питання про затвердження угоди (ч.7 ст. 474 КПК України).

Крім того, жодних обмежень стосовно розгляду кримінального провадження відносно інших обвинувачених, з якими не досягнуто згоди про укладання угоди про визнання винуватості, тим же самим складом суду, з підстав виділення матеріалів кримінального провадження, чинним законодавством не передбачено.

Також, згідно з висновком Верховного Суду, викладеного у постанові від 12.08.2025 року у справі № 991/1710/22 (провадження № 51-677км25) правила, які виключають участь судді у розгляді того чи іншого кримінального провадження регламентовано ст. ст.75,76 КПК, однак ці статті не виключають участь судді у розгляді кримінального провадження, якщо він брав участь під час постановлення вироку про затвердження угоди про визнання винуватості в іншому кримінальному провадженні.

Таким чином, наведена суддею ОСОБА_3 обставина не є підставою для задоволення заяви про самовідвід.

Керуючись ст. ст. 75, 80, 81, 369-372, 376 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви судді Шевченківського районного суду міста Полтави ОСОБА_3 про самовідвід у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.4 ст. 354 КК України відмовити повністю.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили негайно з моменту її проголошення.

Суддя Шевченківського районного

суду міста Полтави: ОСОБА_11