Справа № 629/1089/26
Провадження № 1-кс/629/320/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2026 року слідчий суддя Лозівського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 , за участю:

секретаря судових засідань - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

підозрюваного - ОСОБА_5 ,

розглянувши клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000074 від 21.01.2026 за ч. 4 ст. 189 КК України відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нова Іванівка, Лозівського району, Харківської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

в с т а н о в и в:

Старший слідчий СВ Лозівського РВП ГУНП в Харківській області капітан поліції ОСОБА_6 звернувся до суду з зазначеним клопотанням, в обґрунтування якого зазначено наступне.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлені в ході досудового розслідування дату, час та місці ОСОБА_7 спільно з ОСОБА_5 , не маючи законних джерел доходів, розробивши злочинний план, маючи злочинний умисел на вчинення особливо тяжного злочину, керуючись корисливим мотивом, вступили в злочинну змову та як об`єкт своїх посягань обрали потерпілого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

При цьому ОСОБА_7 та ОСОБА_5 достовірно було відомо, що ОСОБА_8 є організатором інтернет-магазину з продажу психотропних речовин та займається їх незаконним збутом.

Реалізуючи спільний злочинний умисел групи, спрямований на незаконне заволодіння грошовими коштами потерпілого шляхом вимагання, ОСОБА_7 за попередньою змовою групою осіб з ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою наживи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи про те, що згідно з Указом Призидента України № 64/2022 від 24.02.2022 введено воєнний стан на всій території України та в подальшому його дію продовжено, в листопаді 2025 року, більш точні дата та час в ході досудового розслідування не встановлені, зустрів ОСОБА_8 в центральній частині міста. Після чого, ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_8 , що йому потрібно співпрацювати з ним, а ОСОБА_7 в свою чергу буде захищати його від представників органів влади, поліції, прокуратури, так як має там зв`язки, а потерпілий повинен йому платити по 100 доларів США на початку кожного місяця. ОСОБА_8 , розуміючи, що у нього немає іншого виходу, знаючи від інших наркозалежних що ОСОБА_7 може спричинити йому тілесні ушкодження, погодився. Після чого, протягом 2 тижнів ОСОБА_8 передав ОСОБА_7 3000 гривень.

Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу групи, спрямованого на незаконне заволодіння грошовими коштами потерпілого шляхом вимагання, в грудні 2025 року, більш точні дата та час в ході досудового розслідування не встановлені, ОСОБА_7 зателефонував ОСОБА_8 і повідомив, що потерпілий повинен віддати йому 10000 - 15000 гривень, так як він нібито закрив питання з правоохоронними органами. ОСОБА_8 зрозумів, що ОСОБА_7 нічого не робив, і тому вирішив не платити, після чого припинив спілкування з ним, ігнорував та ховався вдома.

В подальшому, у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, ОСОБА_7 , через спільного знайомого, хитрістю вивів ОСОБА_8 з його квартири АДРЕСА_2 , на сходинковий майданчик, де його чекали ОСОБА_7 та ОСОБА_5 .

Реалізуючи спільний злочинний умисел групи, ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливого мотиву, з метою наживи, почав психологічно тиснути на ОСОБА_8 , повідомив, що потерпілий винен їм 2000 долларів США. В свою чергу ОСОБА_7 повідомив, що ОСОБА_5 є кримінальним авторитетом і почав йому погрожувати за переховування від них, супроводжуючи це нібито відомою їм інформацію про місце проживання його батьків.

Продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу групи, спрямованого на незаконне заволодіння грошовими коштами потерпілого шляхом вимагання, ОСОБА_7 , 19.12.2025, більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, прийшов до квартири потерпілого за адресою: АДРЕСА_3 , та попросив ОСОБА_8 вийти до нього. Далі, ОСОБА_7 разом з потерпілим пройшли до приміщення кухні, яка є місцем загального користування у вказаному вище будинку. Перебуваючи в зазначеному місці, ОСОБА_7 , демонструючи предмет схожий на ніж, почав психологічно тиснути на потерпілого погрожуючи розправою. ОСОБА_8 , розуміючи фізичну перевагу ОСОБА_7 , боячись застосування до нього насильства, небезпечного для життя та здоров`я, був вимушений погодитись на вимогу та повідомив, що готовий переказати їм 1500 гривень, які є в ньго на банківській карті, на що ОСОБА_7 повідомив, що вказане питання необхідно узгодити з ОСОБА_5 .

Далі ОСОБА_7 , використовуючи мобільний телефон потерпілого, здійснив телефонний дзвінок ОСОБА_5 за мобільним номером НОМЕР_1 , яким користується останній та повідомив йому, що ОСОБА_8 на даний час може віддати 1500 гривень, на що ОСОБА_5 погодився та сказав, щоб останній цьогож дня знайшов, ще 3000 гривень. Після чого, ОСОБА_7 , використовуючи свій мобільний телефон відправив в додаток «Телеграм» в листування з ОСОБА_8 номер банківської картки на яку потрібно зробити переказ. В свою чергу ОСОБА_8 , розуміючи фізичну перевагу ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , боячись застосування до нього насильства, небезпечного для життя та здоров`я, з боку останніх, надав свою згоду віддати грошові кошти, що знаходились у нього на банківському рахунку.

Після чого ОСОБА_7 , перебуваючи з потерпілим ОСОБА_8 у вказаному вище місці, продовжував психологічно тиснути на останнього. У звязку з чим, ОСОБА_8 вимушено переказав грошові кошти в сумі 1500 гривень зі свого банківського рахунку на банківську картку № НОМЕР_2 .

В подальшому 10.02.2026, приблизно о 16:30, ОСОБА_8 проходив неподалік підземного переходу через залізнодорожнє полотно з центральної частини міста до м-ну 5 в м. Лозова Харківської області, де зустрів ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу групи, здійснюючи психологічний тиск на потерпілого, продовжив вимагати у ОСОБА_8 3000 гривень та з`ясовувати у останнього чому він їх до цього часу не передав.

ОСОБА_8 пояснив, що на даний час грошових коштів не має. Після чого, ОСОБА_5 наніс потерпілому удар кулаком в область грудної клітини та повідомив, що ввечері йому зателефонує. Далі, ОСОБА_5 зателефонував ОСОБА_7 та розповів про вказану ситуацію.

17.02.2026, в обідній час, більш точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_8 зустрів ОСОБА_7 біля магазину «Водафон» на м-ні 1 в м. Лозова Харківської області. При зустрічі ОСОБА_7 повідомив потерпілому, що той повинен віддати їм половину визначеної суми, а саме 1000 долларів США до 15:00. ОСОБА_8 , розуміючи фізичну перевагу ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , боячись застосування до нього насильства, небезпечного для життя та здоров`я, з боку останніх, вимушено погодився, але грошові кошти не передав, так як вони з ним не зв`язувалися.

За даним фактом внесено відомості до ЄРДР за №0000074 від 21.01.2026 за ч. 4 ст. 189 КК України.

03.03.2026 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Прокурор у судовому засіданні наполягав на задоволенні клопотання, враховуючи встановленим існування ризиків, передбачених п. 1,3,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Підозрюваний заперечував проти застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Захисник заперечувала проти клопотання прокурора, вказувала на існування у підозрюваного сталих соціальних зв`язків, постійного місця проживання, за яким він зареєстрований, просила застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Слідчий суддя, вислухавши думку учасників справи, дослідивши докази, надані в обґрунтування клопотання, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 194 КПК України визначено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Так, у п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду справи по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності, належності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, тому слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначив, що причетність ОСОБА_9 до вчинення злочину, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для обрання щодо нього запобіжного заходу.

Слідчий суддя враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, зокрема, згідно якої тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини.

Окрім цього, для запобігання вищевказаним ризикам необхідно враховувати суспільний інтерес, що полягає у виконанні завдань, які передбачені ст. 2 КПК України, зокрема, у захисті особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Вирішуючи питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу, слідчий суддя приходить до висновку про наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 4, 5 ст. 177 КПК України, враховуючи те, що:

- ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у скоєнні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, за який законом визначене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 12 років, з конфіскацією майна, офіційно не працевлаштований, не одружений, дітей на утриманні не має, а тому не має соціально-сталих зв`язків, та знаходячись на волі, усвідомлюючи можливість отримання реального покарання у вигляді позбавлення волі на значний термін, може переховуватись від слідства та суду;

-підозрюваному відомі анкетні дані, місце мешкання потерпілого, оскільки він має право ознайомлюватись з матеріалами кримінального провадження, може робити копії відповідних документів та йому надано копії документів, які долучаються до клопотання про застосування запобіжного заходу, в тому числі і протоколи допитів свідків, а тому, з метою уникнення кримінального покарання, перебуваючи на свободі, ОСОБА_5 може впливати на них, застосовуючи фізичне або психологічне насильство, схиляючи їх надати необхідні йому покази;

-підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, шляхом не з`явлення за викликом до слідчого, прокурора, суду та необґрунтовано затягувати строк досудового слідства;

- ОСОБА_5 може продовжити свою злочинну діяльність, пов`язану зі вимаганням грошей у інших осіб, так як має зв`язки з особами, які можуть сприяти його протиправній діяльності, а також аналіз попередніх дій ОСОБА_5 свідчить про те, що останній демонструє кримінально-протиправну поведінку, тому ОСОБА_5 може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Враховуючи викладене, а також те, що застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів буде недостатнє для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, слідчий суддя задовольняє клопотання слідчого та обирає запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою.

При цьому враховується, що підозрюваний не є особою, щодо якої не може бути застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою, відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд вважає доцільним не визначати розмір застави, оскільки підозрюваним вчинено злочин із застосуванням насильства.

Керуючись ст. 177,182,183,194,369-372,395 КПК України, слідчий суддя -

постановив:

Клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком на шістдесят днів включно, а саме до 01.05.2026 року без визначення розміру застави.

Копію даної ухвали негайно вручити підозрюваному та його захиснику.

Копію даної ухвали негайно направити начальнику Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» для виконання, слідчому та прокурору для відома.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня оголошення ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_10