У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.03.2026 Справа №607/3188/26 Провадження №1-кп/607/1214/2026

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі с/з ОСОБА_2 ,

у підготовчому судовому засіданні, проведеному у приміщенні суду в м.Тернополі, у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000147 від 28.10.2025 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_5 , -

ВСТАНОВИВ:

На розгляді в Тернопільському міськрайонному суді Тернопільської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000147 від 28.10.2025 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заявив клопотання про повернення обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000147 прокурору, оскільки він не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України.

Окрім того, адвокат ОСОБА_5 подав скаргу №1, у якій просив визнати незаконними рішення та дії начальника відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_6 , який 28.10.2025 при винесенні відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що стали підставою для початку досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000147 штучно завищив попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Також адвокат ОСОБА_5 подав скаргу №2, у якій просив визнати незаконним рішення першого заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_7 про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000147, до складу якої включені прокурори Тернопільської окружної прокуратури Тернопільської області ОСОБА_4 та ОСОБА_8 .

Крім того адвокат ОСОБА_5 подав скаргу №3, у якій просив визнати незаконним рішення заступника керівника Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_9 про визначення групи прокурорів у кримінальному провадженні № 0000147 від 04.12.2025, оскільки воно суперечить частині першій статті 36, статті 37 К ГУК України та незаконно замінило старшого прокурора групи прокурорів.

Також адвокат ОСОБА_5 подав скаргу №4, у якій просив визнати незаконними рішення заступника начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_10 від 28.10.2025, яка у порушення вимог частини сьомої статті 214 КПК України без наявних для цього повноважень прийняла рішення про доручення проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000147 слідчому управлінню ГУ Національної поліції в Тернопільській області.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 вимоги клопотання та скарги №1, №2, №3, №4 підтримав.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 заперечила стосовно задоволення вказаних скарг прокурора.

В обґрунтування своєї позиції зазначила, що завищення попередньої правової кваліфікації при внесенні відомостей до ЄРДР, що згідно ст. 214 КПК передбачено поняття «попередня правова кваліфікація». На початку досудового розслідування наявний лише обмежений обсяг відомостей про події. У ході досудового розслідування кількість, обсяг та якість виявлених відомостей збільшуються, і на момент завершення досудового розслідування справи відповідний суб`єкт кваліфікації повинен володіти всіма суттєвими, необхідними й достатніми даними про скоєне діяння (поведінку). У даному кримінальному провадженні первинна правова кваліфікація була визначена за ч. 3 ст. 369-2 КК України з урахуванням наявних на той момент відомостей, у тому числі щодо ознак вимагання неправомірної вигоди. Водночас після отримання повного обсягу фактичних даних, правова кваліфікація була обґрунтовано уточнена та викладена в обвинувальному акті за ч. 2 ст. 369-2 КК України без ознак вимагання.

Стосовно інших скарг адвоката, то прокурор зазначила, що оскаржувані рішення мають організаційний характер, не порушують прав сторони захисту та не впливають на допустимість доказів чи можливість призначення кримінального провадження до судового розгляду. Відтак заявлені вимоги про визнання постанов незаконними не входять до предмета розгляду під час підготовчого судового засідання відповідно до ст. 314 КПК України та не свідчать про наявність істотних порушень вимог КПК України

Окрім того вважає, що обвинувальний акт у вказаному кримінальному провадженні складений відповідно до вимог ст. 291 КПК України, оскільки за змістом п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України всі необхідні реквізити обвинувального акту, направленого до суду у цьому кримінальному провадженні, у його тексті зазначені, включаючи, виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважав встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення за нормами КК України та формулювання самого обвинувачення.

Питання доведеності кримінального правопорушення, правильності його кваліфікації, в тому числі щодо його об`єктивної та суб`єктивної сторони, суд має вирішувати під час розгляду справи по суті та постановлення вироку в нарадчій кімнаті. За змістом кримінально-процесуального закону під час підготовчого судового засідання суд не дає оцінки фактичним обставинам, доказам та правовій кваліфікації кримінального правопорушення, визначеного обвинувальним актом, оскільки ці питання вирішуються на стадії судового розгляду та оформлюються відповідним судовим рішенням. Тому просила у задоволенні захисника про повернення обвинувального акту також відмовити та призначити вказаний обвинувальний акт до судового розгляду.

Суд, заслухавши думку учасників судового засідання, дослідивши обвинувальний акт із додатками, клопотання та скарги захисника, дійшов до таких висновків.

У відповідності до п. 3 ч. 3 ст.314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу.

Словосполучення «не відповідає вимогам цього Кодексу», означає, що обвинувальний акт не тільки повинен формально узгоджуватись з вимогами ст. 291 КПК України, а й відповідати іншим вимогам КПК України та загальним засадам кримінального провадження, до яких за ст.7 КПК України відносяться: верховенство права, законність, презумпція невинуватості, змагальність.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 62 Конституції України, ч. 1 ст.17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини презумпція невинуватості вважається порушеною, якщо судове рішення відображає думку про винуватість особи у вчиненні злочину до того, як її вину буде доведено відповідно до закону. При цьому навіть за відсутності офіційних висновків достатньо деякого припущення, що суд розглядає особу як винувату («Мінеллі проти Швейцарії» (Minelli v. Switzerland), п. 37; «Нераттіні проти Греції» (Nerattini v. Greece), п. 23; «Діду проти Румунії» (Didu v. Romania), п. 41). Попереднє висловлення судом такої думки неминуче порушує презумпцію невинуватості («Нестак проти Словаччини» (Nestak v. Slovakia), п. 88; «Гарицкі проти Польщі» (Garycki v. Poland), п. 66).

Одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» від 24.10.2003р. №8, суди повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому.

Вказаний принцип закріплений у ст. 6 «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», де зазначено, що кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

Як вбачається із обвинувального акту №0000147 від 28.10.2025, органом досудового розслідування сформовано обвинувачення ОСОБА_3 таким чином:

«Досудовим розслідуванням встановлено, що 23.10.2025 в ході особистої зустрічі, більш точних обставин на даний час досудовим розслідуванням не встановлено, військовозобов`язаний ОСОБА_11 повідомив знайомому ОСОБА_3 про неможливість свого працевлаштування у зв`язку із перебуванням в розшуку за ст. 210 КУпАП в системі «ОБЕРІГ».

В цей час у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, направлений на одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_11 за вплив на прийняття рішення посадовими військовими особами щодо зняття останнього з розшуку за ст.210 КУпАП в системі «ОБЕРІГ», що дозволить ОСОБА_11 ухилитись від призову на військову службу за мобілізацією.

З метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_3 в ході розмови повідомив ОСОБА_11 , що має можливість через знайомих вирішити питання про його зняття з розшуку за ст.210 КУпАП в системі «ОБЕРІГ» та для цього йому необхідно надати персональні дані та витяг з додатку «Резерв+». Також, ОСОБА_3 з метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на особисте збагачення, переслідуючи корисливий мотив, повідомив ОСОБА_11 про те, що для вирішення питання щодо зняття останнього з розшуку за ст.210 КУпАП в системі «ОБЕРІГ» йому ( ОСОБА_3 ) необхідно надати неправомірну вигоду в сумі 4000 доларів США.

ОСОБА_11 , розуміючи незаконність зазначених вимог та усвідомлюючи, що надання неправомірної вигоди є кримінально-караним діянням, не бажаючи бути притягненим до кримінальної відповідальності та бажаючи викрити незаконні дії ОСОБА_3 , звернувся з відповідною заявою до правоохоронних органів та почав діяти під їхнім контролем.

В подальшому, 02.11.2025 близько 19 год. 00 хв. згідно попередньої домовленості ОСОБА_11 під час особистої зустрічі із ОСОБА_3 , що мала місце поблизу будинку №37 по вул. Збаразька в м. Тернополі, передав останньому копії документів із своїми персональними даними. У свою чергу, ОСОБА_3 підтвердив свій намір та готовність здійснити вплив на прийняття рішення посадовими військовими особами щодо зняття ОСОБА_11 з розшуку за ст. 210 КУпАП, що дозволить останньому безперешкодно працевлаштуватись та, продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, зазначив про необхідність надання йому 03.11.2025 неправомірної вигоди в сумі 4000 доларів США.

03.11.2025 близько 13 год. 20 хв. ОСОБА_3 з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_11 , згідно попередньої домовленості, перебуваючи у автомобілі марки "Hyundai", д.н.з. НОМЕР_1 , поблизу будинку №37 по вул.Збаразька у м.Тернополі в ході особистої зустрічі та спілкування із ОСОБА_11 , одержав від останнього грошові кошти в сумі 4000 доларів США, що згідно з офіційним курсом Національного Банку України станом на 03.11.2025 становить 167 569,6 гривень, як неправомірну вигоду для себе за вплив на прийняття рішення посадовими військовими особами щодо зняття ОСОБА_11 з розшуку за ст.210 КУпАП в системі «ОБЕРІГ».

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується в одержанні неправомірної вигоди для себе за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України».

Не вдаючись в оцінку доказів та фактичних обставин вказаного кримінального провадження, суд вважає, що обвинувачення, викладене у обвинувальному акті №0000147, не конкретно.

Згідно частини четвертої статті 110 КПК України обвинувальним актом є процесуальне рішення, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим статтею 291 КПК України.

Згідно пункту 5 частини другої статті 291 КПК України обвинувальний акт повинен містити: 1) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, 2) правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, 3) формулювання обвинувачення.

У постанові від 24.11.2016 при розгляді справи № 5-328 кс16 Верховний Суд України зробив висновок, що в доктрині кримінального процесу під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Обвинувальний акт - це підсумковий процесуальний документ, яким визнається достатність доказів, зібраних під час досудового розслідування, засвідчується його завершення й надання доступу до матеріалів стороні захисту. Далі обвинувальний акт затверджується прокурором й одночасно з його переданням до суду вручається учасникам кримінального провадження під розписку (стаття 293 КПК). Для суду цей процесуальний документ є правовою підставою для призначення підготовчого судового засідання, судового розгляду, визначення його меж.

У міжнародних джерелах права, зокрема в Конвенції, йдеться про те, що однією із гарантій права на справедливий суд, відповідно до пункту «а» частини третьої статті б, є негайна і детальна поінформованість зрозумілою для обвинуваченого мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього».

Одним із висновків, який можна зробити з тверджень Верховного Суду України, є те, що обвинувачення буде конкретним, якщо воно дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою.

Також Пленум Верховного Суду України у Постанові «Про застосування законодавства, яке забезпечує право на захист в кримінальному судочинстві» № 8 від 24.10.2003 орієнтував суди на те, що вони повинні вимагати від органів досудового слідства, щоб пред`явлене особі обвинувачення було конкретним за змістом. Зокрема, воно повинно містити данні про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, час, місце та інші обставини його вчинення, наскільки вони відомі слідчому (пункт 10).

Такий принцип закріплений і у статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, яка передбачає, що кожен обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має бути негайно й детально проінформований зрозумілою для нього мовою про характер і причини висунутого проти нього обвинувачення.

Обвинувачення має бути викладене в чіткій, категоричній формі та не може допускати двоякого трактування. Інакше суд буде позбавлений можливості належним чином встановити фактичні обставини провадження та правильність кваліфікації дій.

При цьому обвинувачення повинно узгоджуватись із викладом фактичних обставин, які прокурор вважає встановленими, та правовою кваліфікацією кримінального правопорушення.

Нерозкриття у формулюванні обвинувачення всіх елементів складу інкримінованого кримінального правопорушення, зокрема не зазначення часу, місця, способу вчинення злочину тощо, свідчить про неконкретність обвинувачення.

Суть висунутого ОСОБА_3 обвинувачення зводиться до того, що 23.10.2025 у нього виник злочинний умисел, направлений на «одержання неправомірної вигоди від ОСОБА_11 за вплив на прийняття рішення посадовими військовими особами щодо зняття останнього з розшуку за ст.210 КУпАП в системі «ОБЕРІГ», що дозволить ОСОБА_11 ухилитись від призову на військову службу за мобілізацією».

У результаті реалізації цього злочинного умислу, 03.11.2025 близько 13:20 ОСОБА_3 одержав від ОСОБА_11 грошові кошти в сумі 4000 доларів США як неправомірну вигоду для себе за вплив на прийняття рішення посадовими військовими особами щодо зняття ОСОБА_11 з розшуку за ст.210 КУпАП в системі «ОБЕРІГ».

З обвинувачення не зрозуміло, на кого саме здійснювався вплив (адресат протиправного впливу) і які саме дії мали вчинити такі особи.

Згідно сформульованого обвинувачення ОСОБА_3 вплинув на посадових військових осіб.

Визначення терміну «посадові військові особи» є у частині дванадцятій статті 6 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». Це військовослужбовці, які обіймають штатні посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських обов`язків, або які спеціально уповноважені на виконання таких обов`язків згідно із законодавством.

Однак для правильного розуміння обвинувачення необхідно знати хоча б посади посадових осіб, на яких здійснювався вплив.

Це пов`язано з тим, що вплив не на кожну особу, уповноважену на виконання функцій держави, становить склад злочину, визначений статтею 369-2 КК України. Про це йдеться у примітці до такої статті і адресатами протиправного впливу є особи, визначені у пункті 1, підпункті «а» пункту 2 частини першої статті 3 Закону України "Про запобігання корупції", а також службові особи, визначені у частині четвертій статті 18 КК України.

Із сформульованого обвинувачення неможливо зрозуміти, чи підпадають особи, на яких за версією сторони обвинувачення вплинув ОСОБА_3 , під критерії, встановленні приміткою до статті 369 - 2 КК України.

Також, із сформульованого обвинувачення не зрозуміло, чи відбулось отримання неправомірної вигоди до впливу на прийняття рішення. Ця обставина не лише впливає на правильність кваліфікації діянь обвинуваченого, але й позбавляє можливості визначити момент закінчення інкримінованого злочину.

Відповідно до статті 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Натомість незрозумілість викладу, неконкретність та суперечливість рішення прокурора у виді обвинувального акту щодо діянь обвинувачених перешкоджають належному виконанню судом завдань кримінального провадження, затягують, а за певних обставин блокують судовий розгляд.

Наявність вказаних суперечностей в обвинувальному акті, не конкретність та непослідовність викладу рішення прокурора порушує один з основних конституційних принципів - право на захист, оскільки позбавляє обвинувачених можливості знати, у яких конкретних діяннях їх обвинувачують та за якими фактичними обставинами, подальшій можливості викладення своїх показань, заперечень, в тому числі щодо прийнятих рішень, а суд - належним чином встановити істину у кримінальному провадженні.

Тому, суд прийшов до висновку, що неконкретність обвинувачення порушує права обвинуваченого на захист та позбавляє суд можливості проводити судовий розгляд на підставі такого обвинувачення і такі недоліки повинні бути усунуті після повернення судом обвинувального акту прокурору.

Тому, єдиним процесуальним шляхом виправлення недоліків обвинувального акту, передбаченим КПК України є його повернення прокурору.

Вирішуючи скарги №1, №2, №3, №4 захисника ОСОБА_5 , суд погоджується із аргументами прокурора на їх спростування, котрі були викладені вище, а тому вважає, що у задоволенні скарг слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 314, 369-372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000147 від 28.10.2025 року про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України - повернути прокурору відділу Тернопільської обласної прокуратури ОСОБА_4 .

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області протягом 7 днів з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_1