Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
Надіслано судом: 10.04.2026. Зареєстровано: 11.04.2026. Забезпечено надання загального доступу: 13.04.2026.
Дата набрання законної сили: 09.04.2026
Номер судового провадження: 11-сс/813/917/26
Номер провадження: 11-сс/813/917/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 20 березня 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000484 від 29.01.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України,

установив:

Зміст оскарженого судового рішення

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) ТУ ДБР, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_9 , погоджене прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_10 , та застосовано до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 17.05.2026 р., включно, з утриманням його в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», з визначенням розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, - 1559 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що ставить 5188352грн., із покладенням обов`язків, у разі внесення застави, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що стороною обвинувачення надано матеріали (докази), якими обґрунтовується підозра та які є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, не може запобігти доведеним під час розгляду клопотання ризикам.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка їх подала.

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 ,подала апеляційну скаргу, в якій вважає зазначену ухвалу суду необґрунтованою з огляду на наступне:

-органом досудового розслідування не доведено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, на які слідчий посилається у своєму клопотанні, вони є абстрактними та не підтвердженими доказами;

-слідчим суддею не взято до уваги, що ОСОБА_8 має міцні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, одружений, має малолітню дитину на утриманні, працює лікарем -анестезіологом та позитивно характеризується, співпрацює зі слідством;

-слідчий суддя ухилився від оцінки можливості застосування до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою;

-визначений слідчим суддею розмір застави є непомірним для ОСОБА_8 та його родини і фактично перетворює тримання під вартою на безальтернативний запобіжний захід.

На підставі наведеного захисник просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою або переглянути розмір застави та визначити його в межах від 20 до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Крім того, захисник ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження з огляду на те, що первинна апеляційна скарга була подана у передбачений КПК строк та була повернута ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.03.2026 року, на її думку, з формальних підстав, у зв`язку з відсутністю у додатках до апеляційної скарги копії свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю. Вказана ухвала надійшла до електронного кабінету адвоката у підсистемі «Електронний суд» 28.03.2026 року, після чого 31.03.2026 року захисник звернулась на адресу апеляційного суду з апеляційною скаргою після усунення недоліків.

Позиції учасників судового розгляду.

У судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_7 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_11 просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржену ухвалу слідчого судді без змін.

Мотиви апеляційного суду.

Щодо клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Частина 1 ст. 24 КПК України передбачає, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КПК України поновленню, за клопотанням заінтересованої особи, підлягає строк, пропущений із поважних причин.

Статтею 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» гарантується право кожного на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до положень ст. 395 КПК України, апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскаржена ухвала слідчого судді постановлена 20.03.2026 року за участі захисника та підозрюваного.

24.03.2026 року адвокатом подано апеляційну скаргу у передбачений законом строк.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.03.2026 року апеляційна скарга повернута, у зв`язку з тим, що захисником не було долучено копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.

31.03.2026 року адвокатом ОСОБА_7 подано повторну апеляційну скаргу, яка відповідає вимогам ст.396 КПК, з клопотанням про поновлення строку на апеляційне оскарження.

Приймаючи до уваги, встановлені апеляційним судом обставини, доводи клопотання захисника ОСОБА_7 про поновлення строку на апеляційне оскарження заслуговують на увагу, а тому з метою забезпечення права доступу до суду, апеляційний суд вважає за необхідне поновити строк на апеляційне оскарження.

Щодо законності та обґрунтованості ухвали слідчого судді.

Згідно з ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції, переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Слід зазначити, що найбільш значущою гарантією прав людини, встановленою ст.29 Конституції України, є право на свободу та особисту недоторканність. Відповідно до цієї статті передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суддя-доповідач апеляційного суду вважає за необхідне застосувати Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до ст.5 Конвенції, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури встановленої законом: п.с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчинені нею правопорушення, або обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Згідно з положеннями ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст.176 цього Кодексу.

Згідно із п.4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Статтею 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В рішенні «Єлоєв проти України» Європейський суд з прав людини вказує на те, що пункт 4 статті 5 забезпечує заарештованим чи затриманим особам право на перегляд матеріально-правових і процесуальних умов, які з погляду Конвенції, є суттєвими для забезпечення «законності» позбавлення свободи. Це означає, що компетентний суд має перевірити не лише дотримання процесуальних вимог національного законодавства, а й обґрунтованість підозри, яка стала підставою для затримання, а також мети, з якою застосовувалося затримання (також справа «Буткевічюс проти Литви»).

Вирішуючи питання про наявність обґрунтованої підозри, поняття якої не міститься в національному законодавстві, слід виходити з його визначення наведеного в практиці Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчиненні правопорушення передбачає «наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла-таки вчинити злочин». Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Так, органами досудового розслідування встановлено, що 30.06.2025р., о 15 год. 10 хв. ОСОБА_8 перебуваючи у громадському закладі «Logovo bar», що в м. Одеса, по вул. Семена Палія,66/1, діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, спільно із невстановленими на даний час особами, виказав ОСОБА_12 обіцянку здійснити вплив за умови надання для нього та третіх осіб неправомірної вигоди у сумі 12 000 доларів США на прийняття рішення особами, уповноважені на виконання функції держави, а саме Голову експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» Одеської обласної ради ОСОБА_13 , щодо розгляду документів та встановлення зазначеної комісією ОСОБА_12 третьої групи інвалідності та на начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_14 , щодо прийняття на опрацювання документів та надання ОСОБА_12 відстрочки від призову за мобілізацією на підставі п. 2 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», поєднуючи свої дії з вимаганням, а в наступному, 07.07.2025 року о 15:45 годині, перебуваючи у приміщенні громадського закладу «Logovo bar», за адресою: м. Одеса, вул. Семена Палія 66/1, одержав від ОСОБА_12 визначену ним особисто першу частину неправомірної вигоди у розмірі 1000 доларів США, після чого, 12.11.2025 року близько 14 год. 00 хв. перебуваючи за адресою: м. Одеса, вул. Люстдорфська дорога поблизу будинку № 152/5 у салоні автомобіля марки «BMW», д.н.з. « НОМЕР_1 », одержав від ОСОБА_12 визначену ним особисто другу частину неправомірної вигоди у розмірі 8000 доларів США.

19.03.2026 року ОСОБА_8 затримано в порядку ст. 208 КПК України та в той же день останньому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч3 ст.369-2 КК України.

Апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про те, що підозра ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, обґрунтована долученими до клопотання слідчого доказами, зокрема: заявою ОСОБА_12 від 02.07.2025р.; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 03.07.2025р.; протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_12 від 10.11.2025р.; протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_12 від 17.11.2025р.; протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_12 від 27.11.2025р.; протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_12 від 03.12.2025р.; протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_12 від 08.01.2026р.; протоколом проведення негласно слідчої дії від 09.07.2025р.; протоколом про проведення результатів контролю за вчинення злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 08.07.2025р.; протоколом проведення негласно слідчої дії від 09.07.2025р.; протоколом проведення негласно слідчої дії від 16.08.2025р.; протоколом проведення негласно слідчої дії від 10.11.2025р.; протоколом про проведення результатів контролю за вчинення злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 13.11.2025р.; протоколом проведення негласно слідчої дії від 17.11.2025р.; протоколом проведення негласно слідчої дії від 24.11.2025р.; протоколом проведення негласно слідчої дії від 24.11.2025р.; протоколом про проведення результатів контролю за вчинення злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 28.11.2025р.; іншими зібраними у кримінальному провадженні доказами у своїй сукупності.

Відповідно до п. 175 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.07.2011 року, термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі досудового розслідування вказані докази є вагомими та достатніми для обґрунтування підозри ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину. При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини підозрюваного у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Враховуючи наведене, ОСОБА_15 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.369-2 КК України, за який передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років з конфіскацією майна.

Таким чином, враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_8 , у разі доведеності його вини, існує ризик того, що підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути кримінальної відповідальності.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

При цьому, оскільки ризик переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений, серед іншого, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями), зокрема і суворістю передбаченого покарання, та обставинами вчинення інкримінованого ОСОБА_8 злочину, на переконання колегії суддів слідчий суддя обґрунтовано допустив наявність даного ризику.

Крім того, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про існування ризику незаконного впливу підозрюваним на свідків, з метою змінити їх показання, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Ризик незаконного впливу на свідків об`єктивізується з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме, спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

З огляду на те, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні перебуває на початковій стадії, підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, та ще не були віднайдені стороною обвинувачення.

Відтак, апеляційний суд погоджується із висновками слідчого судді щодо існування ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про наявність ризику перешкоджання ОСОБА_8 кримінальному провадженню іншим чином, оскільки у підозрюваного є службовий досвід та він має велике коло спілкування осіб, що дає можливість останньому перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, наприклад спотворювати обставини вчинення кримінального правопорушення, вживати заходи для уникнення відповідальності іншими особами, які на даний час встановлюються в ході проведення досудового розслідування.

Обставини, передбачені ч.2 ст.183 КПК України, які могли бути перешкодою для застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею встановлені не були.

Вищенаведене в сукупності з встановленими ризиками свідчить про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим слідчим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_8 , який у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно може вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 про недоведеність існування ризиків, які передбачають необхідність застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є непереконливими, адже при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч.1 ст.177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження.

Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Апеляційний суд ураховує, що ОСОБА_8 раніше не судимий, одружений, має постійне місце реєстрації та проживання, а також малолітню дитину 2023 року народження, працює лікарем анестезіологом Пологового будинку № 1 м. Одеси, однак вважає, що зазначені соціальні фактори не спростовують викладені в ухвалі висновки слідчого судді та не дають достатніх підстав вважати, що вони можуть мати стримуючу дію та сприятимуть зменшенню існуючих ризиків.

Серед іншого колегія суддів враховує обставини інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, а саме те, що він, за версією органу досудового розслідування, одержав неправомірну вигоду для себе та третіх осіб за вплив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане з вимаганням такої вигоди.

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про те, що на теперішній час існують ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, та на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставин провадження дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування щодо ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Вищенаведене в сукупності з встановленими ризиками свідчить про те, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів аніж тримання під вартою на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим слідчим ризикам та не дозволить контролювати місце перебування ОСОБА_8 , який у випадку застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу цілком ймовірно може вдатись до спроб зникнути з поля зору правоохоронного органу.

Посилання захисника на незадовільний стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_8 , що унеможливлює його перебування під вартою, апеляційний суд визнає необґрунтованими, оскільки стороною захисту на підтвердження вказаних обставин не надано жодного документального доказу.

Відносно доводів апеляційної скарги про визначення підозрюваному непомірного розміру застави, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до вимог п.2) ч.5 ст.182 КПК України, розмір застави для особи, що підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, в силу вимог ст.12 КК України, може бути визначений в сумі від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому, положення ч.5 ст.182 КПК України чітко регламентують те, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Так, апеляційний суд вважає, що при постановленні оскарженої ухвали слідчим суддею були належним чином виконанні вимоги ч.5 ст.182 КПК України, щодо наявності виключності випадку, який виправдовує застосування до підозрюваного ОСОБА_8 застави в розмірі, що перевищує 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд вважає, що слідчий суддя з урахуванням наявності обґрунтованої підозри ОСОБА_8 у вчиненні тяжкого злочину з корисливих мотивів, обставин інкримінованого злочину, а саме того факту, що останній підозрюється в обіцянці здійснити вплив за надання неправомірної вигоди та одержанні неправомірної вигоди для себе та третіх осіб за влив на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, поєднане із вимаганням такої вигоди, з огляду на майновий стан підозрюваного, початкової стадії досудового розслідування, встановлені ризики, обґрунтовано визначив заставу у розмірі 1559 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки саме такий розмір застави, у разі його внесення, буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку та запобігти заявленим у клопотанні слідчого ризикам.

На думку апеляційного суду, слідчий суддя обґрунтовано констатував, що застава застосовується не з метою, щоб її не змогли внести, а навпаки, з метою, щоб її могли внести і вказана сума була здатна забезпечити належну поведінку обвинуваченого (або підозрюваного) та повинна бути такою, яку здатний внести обвинувачений (підозрюваний) і яка б могла його стримувати від всіх можливих та імовірних ризиків, що можуть перешкоджати кримінальному провадженню. Сума, яку необхідно обрати для підозрюваного, повинна бути як великою з точки зору відношення власності так і помірною для внесення. Значна сума, буде стримуючою силою для розумної поведінки підозрюваного і недопущення порушень в майбутньому, оскільки це призведе до втрати суми застави. Людина, вносячи на депозитний рахунок держави значну суму коштів, повинна задуматись про їх повну втрату у випадку недобропорядної поведінки. Тобто застава є економічним заходом контролю поведінки обвинуваченого (підозрюваного), який при сьогоднішніх умовах життя є одним із життєво необхідних для кожної людини.

Разом з тим, відхиляючи доводи апеляційної скарги про необґрунтованість розміру застави, визначеної ОСОБА_8 , апеляційний суд наголошує на тому, що він обґрунтовано підозрюється у вчинені тяжкого, корупційного кримінального правопорушення, пов`язаного зі здійсненням впливу на прийняття рішення особою, уповноваженою на виконання функцій держави, а саме на Голову експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи КНП «Одеська обласна клінічна лікарня» ОМР, щодо розгляду документів та встановлення зазначеної комісією ОСОБА_12 третьої групи інвалідності та на начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_14 , щодо прийняття на опрацювання документів та надання ОСОБА_12 відстрочки від призову за мобілізацією на підставі п. 2 ч. 1 ст. 23 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», поєднуючи свої дії з вимаганням, що в умовах запровадженого на території України воєнного стану свідчить про наявність значного суспільного інтересу у цьому кримінальному провадженні, оскільки, вчинення злочинів, які кваліфікуються за статтею 369-2 КК України, має стабільну динаміку зростання та несе реальні ризики для національної безпеки нашої держави.

Щодо інших доводів апеляційної скарги захисника про незаконність оскарженої ухвали апеляційний суд враховує практику Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).

За таких обставин, доводи захисника ОСОБА_7 про наявність підстав для застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою та зменшення розміру застави, є необґрунтованими, а слідчий суддя дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не виявив перешкод для застосування такого запобіжного заходу, передбачених ч.2 ст.183 КПК України, а визначений розмір застави є необхідним та достатнім для забезпечення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Частиною 3 ст.407 КПК України встановлено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право:

1) залишити ухвалу без змін;

2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , у зв`язку з чим вважає за необхідне залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Задовольнити клопотання захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , та поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 20 березня 2026 року.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 20 березня 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у кримінальному провадженні № 0000484 від 29.01.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 369-2 КК України, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...