ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1317/26 Справа № 180/718/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 (в режимі відеоконференції),

ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дніпровського апеляційного суду в порядку дистанційного судового провадження апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_15 , захисника ОСОБА_9 подані в інтересах обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_7 , поданої інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_16 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_17 та апеляційні скарги з доповненнями захисника ОСОБА_8 , подані в інтересах обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , на ухвалу Чечелівського районного суду м. Дніпра від 13 лютого 2026 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,-

ВСТАНОВИВ:

Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини.

В провадженні Чечелівського районного суду м. Дніпра перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_17 за ч. 1 ст. 255, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_15 за ч. 1 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_14 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_10 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_13 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_12 за ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України.

Ухвалою Чечелівського районного суду м. Дніпра від 13 лютого 2026 року, зокрема, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_15 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_18 , строком до 13 квітня 2026 року включно.

Одночасно обвинуваченим ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 встановлено заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 266 240,00 грн. Також судом визначено, що у разі внесення обвинуваченими ОСОБА_15 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 ОСОБА_12 застави, у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України, на них будуть покладені процесуальні обов`язки.

Одночасно обвинуваченому ОСОБА_17 встановлено заставу у розмірі 130 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 432 640,00 грн. Також судом визначено, що у разі внесення обвинуваченим ОСОБА_19 , застави, у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України, на них будуть покладені процесуальні обов`язки.

Цим же рішенням суду відмовлено у задоволенні клопотань сторони захисту про зміну запобіжного заходу на інший, не пов`язаний з триманням під вартою, а також зменшення розміру застави.

В апеляційній скарзі, поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_15 , захисник ОСОБА_6 порушує питання про скасування рішення суду у зв`язку з незаконністю та необґрунтованістю.

Вважає, що на даний час відсутні і не доведені ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК, на які посилався суд в оскаржуваній ухвалі, та суд безпідставно не прийняв до уваги посилання сторони захисту щодо їх відсутності, натомість взяв до уваги твердження сторони обвинувачення, які мають характер припущень.

З огляду на викладене апелянт стверджує, що тримання обвинуваченого ОСОБА_15 в повній мірі не відповідає меті, з якою застосовується такий вид запобіжного заходу, суперечить практиці ЄСПЛ, вимогам Конвенції про захист прав людини та порушує право на свободу та особисту недоторканість. Зазначив, що обвинувачений перебуває під вартою понад 2 роки.

Тому захисник просить апеляційний суд скасувати ухвалу Чечелівського районного суду м.Дніпра від 13 лютого 2026 року та змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

В апеляційних скаргах та доповненнях до них захисник ОСОБА_8 в інтересах обвинувачених ОСОБА_13 та ОСОБА_10 просить ухвалу суду скасувати як незаконну, постановити нову ухвалу, якою змінити обвинуваченим ОСОБА_13 та ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вказує, що ОСОБА_13 мешкає у м.Марганець разом з бабусею, раніше не судимий.

Також стверджує, що обвинувачений ОСОБА_10 має дитину, цивільну дружину та батьків.

В апеляційних скаргах захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинувачених ОСОБА_14 та ОСОБА_11 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою обрати обвинуваченим ОСОБА_14 та ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з використанням електронного засобу.

Обґрунтовуючи заявлені в апеляційній скарзі вимоги захисник посилається на те, що клопотання про продовження строку запобіжного заходу не відповідає вимогам норм ст. 199 КПК України. Наголошує на тому, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що сторона обвинувачення безпідставно застосувала посилання на висновки, які викладені у рішеннях ЄСПЛ, та не навів жодної ознаки наявності суспільного інтересу у зазначеній справі. Вказує на низьку імовірність настання ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_14 мають міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризуються за місцем проживання та роботи, є раніше не судимими особами. Обвинувачений ОСОБА_14 страждає на ряд хронічних захворювань. Обвинувачений ОСОБА_11 проходив службу в рядах ЗСУ.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або зменшити розмір застави обвинуваченому.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що прокурором не доведено наявність ризиків та неможливість застосування до обвинуваченого більш м`яких запобіжних заходів.

Зазначає, що обвинувачений має постійне місце проживання, раніше не судимий.

Визначений розмір застави є непомірним для обвинуваченого.

В апеляційних скаргах захисник ОСОБА_16 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_17 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою зменшити розмір застави обвинуваченому.

Вказує, що обраний розмір застави є непомірним для обвинуваченого.

Будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи прокурор у судове засідання не з`явився, клопотання про його участь у розгляді провадження під час апеляційного перегляду не надавав, у зв`язку з чим відповідно до ст. 422-1 КПК України розгляд апеляційної скарги проведено за відсутності прокурора, проти чого не заперечували обвинувачені та захисники.

Заслухавши доповідь судді, думки обвинувачених та захисників, які підтримали апеляційні скарги сторони захисту та наполягали на їх задоволенні, перевіривши надані матеріали та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що вимоги апеляційних скарг сторони захисту не підлягають задоволенню з таких підстав.

Так, ухвала суду від 13 лютого 2026 року в частині, що стосується інших обвинувачених, в апеляційному порядку не оскаржена, у зв`язку із чим у цій частині колегією суддів не переглядається.

Аналізуючи ухвалу в оскарженій частині з урахуванням доводів апеляційних скарг, колегія суддів зважає на те, що згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язані встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий або прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних засобів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із вимогами ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою окрім відомостей, зазначених у ст. 184 КПК України, має містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції при продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_17 під вартою цих вимог закону дотримався.

Відповідно до матеріалів провадження, на розгляді Чечелівського районного суду м. Дніпра перебуває обвинувальний акт № 0000085 щодо ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_20 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28, ч. 3 ст. 307 КК України.

З Єдиного державного реєстру судових рішень вбачається, що у цьому кримінальному провадженні ухвалами слідчого судді від 18.09.2023 року до обвинувачених ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 та ОСОБА_15 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

Прокурором в судовому засіданні суду першої інстанції 13.02.2026 року було заявлено клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_17 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 та ОСОБА_15 з підстав наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Розглядаючи вказане клопотання прокурора, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. ст. 199, 331 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави та умови, за яких продовження строку тримання під вартою є можливим.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи клопотання про продовження тримання обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 та ОСОБА_15 під вартою, суд правильно встановив наявність ризиків того, що обвинувачені, перебуваючи на свободі, можуть:

- переховуватись від суду, оскільки вони обвинувачуються у вчиненні тяжких та особливо тяжких злочинів, при цьому враховано тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винними, та особи обвинувачених, які мають постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки та стаж роботи на певних спеціальностях. Окрім того ґрунтовно прийнято до уваги, що ризик переховування від суду об`єктивно збільшується з урахуванням введення в Україні воєнного стану, який суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту;

- незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, які ще не допитані, оскільки відповідно до ст. 23 КПК України показання учасників кримінального провадження суд отримує безпосередньо;

- вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачуються, оскільки обвинуваченим інкриміновано участь в злочинній організації та те, що вони тривалий час займалися незаконним збутом наркотичних засобів та психотропних речовин у складі злочинної організації.

З огляду на викладене колегія суддів відхиляє доводи апеляційних скарг захисників щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та приходить до переконання, що зазначені ризики, встановлені судом першої інстанції, продовжують існувати та зберігають достатню вагомість, у зв`язку із чим для запобігання ним необхідно продовжити запобіжний захід у вигляді тримання обвинувачених під вартою.

При вирішенні питання про достатність застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд апеляційної інстанції виходить з того, що домашній арешт, з огляду на сутність та фактичні обставини інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, не зможе стати дієвим запобіжним заходом, оскільки обвинувачені не мають постійного місця роботи та законного джерела доходу, небезпідставно обвинувачуються у системному, вчиненому у складі групи осіб, збуті за грошові кошти наркотичного засобу та психотропної речовини.

З огляду на викладене апеляційні доводи захисників щодо відсутності та/або недостатньої вагомості ризиків з числа передбачених ст. 177 КПК України, встановлених судом щодо обвинувачених, не можуть бути прийняті до уваги.

Аналізуючи решту апеляційних доводів захисника ОСОБА_9 , колегія суддів приходить до наступного.

Так, посилання цього апелянта на безпідставність обвинувачення ОСОБА_11 та ОСОБА_14 за ч. 1 ст. 255, ч. 2 ст. 255 КК України суд апеляційної інстанції вважає передчасними з огляду на те, що, враховуючи стадію кримінального провадження, апеляційний суд не має повноважень входити у перевірку обвинувачення та надавати оцінку його обґрунтованості, оскільки в такому випадку неминуче увійде у вирішення тих питань, які на цій стадії відносяться до повноважень суду першої інстанції, який розглядає кримінальне провадження по суті.

Апеляційний перегляд ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з одного боку має забезпечити судовий контроль та перевірку законності судового рішення про обмеження права обвинуваченого на свободу, а з іншого боку обмежений кримінальним процесуальним законом у можливості дослідження доказів та фактичних обставин, витребування у суді першої інстанції інших матеріалів кримінального провадження ніж ті, які регламентовані ч. 2 ст. 422-1 КПК України, перевірці та оцінці на цій стадії показань потерпілих, свідків, які вони надали суду, перевірці обсягу вже досліджених судом доказів тощо. У випадку недотримання цих обмежень апеляційний суд візьме на себе функцію судового розгляду по суті того обвинувачення, яке ще не розглянуто судом першої інстанції, що є неприпустимим.

З огляду на викладене колегія суддів не приймає до уваги апеляційні доводи захисника щодо необґрунтованості й недоведеності обвинувачення та у цій частині обмежується висновком про те, що висунуте ОСОБА_11 та ОСОБА_14 обвинувачення не є вочевидь безпідставним, а остаточна оцінка йому буде надана судом першої інстанції при ухваленні рішення по суті справи.

Посилання захисника на невідповідність клопотання прокурора вимогам ч. 3 ст. 199 КПК України та неправильне тлумачення судом змісту відповідних рішень ЄСПЛ колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони не спростовують наявності підстав для продовження тримання обвинувачених під вартою, а відтак і правильності оскарженої ухвали суду.

Доводи захисника щодо відомостей про особи обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_14 , які вказують на достатність застосування до них більш м`яких запобіжних заходів, колегія суддів відхиляє, оскільки вони полягають у суб`єктивні оцінці захисником вказаних відомостей які, на переконання суду апеляційної інстанції, не зменшують достатньою мірою вагомість встановлених щодо цих обвинувачених ризиків.

Доводи захисника щодо тривалості тримання обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_14 під вартою суд апеляційної інстанції приймає до уваги, втім вважає за необхідне зазначити, що таці обставини самі по собі не вказують на відсутність підстав для продовження тримання їх під вартою.

Разом із тим, колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків судового розгляду та якнайшвидшого вирішення по суті обвинувачення у цьому кримінальному провадженні.

Аналізуючи решту апеляційних доводів захисника ОСОБА_8 , які зводяться до посилання на те, що відомості про особи обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_13 вказують на достатність застосування до них більш м`яких запобіжних заходів або зменшення розміру альтернативної застави, колегія суддів не може із ним погодитись, оскільки вони полягають у суб`єктивній оцінці захисником вказаних відомостей які, на переконання суду апеляційної інстанції, не зменшують достатньою мірою вагомість встановлених щодо цих обвинувачених ризиків.

Одночасно належить зазначити, що на даний час до обвинувачених ОСОБА_10 та ОСОБА_13 , кожного окремо, застосована альтернативна застава у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що з урахуванням обвинувачення їх у вчиненні особливо тяжких злочинів є мінімально допустимим розміром застави відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Аналізуючи решту доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 , колегія суддів вважає їх такими, що не обґрунтовують апеляційні вимоги, оскільки вони полягають у суб`єктивній оцінці захисником відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_15 , які, на переконання суду апеляційної інстанції, не зменшують достатньою мірою вагомість встановлених щодо цих обвинувачених ризиків.

Доводи захисника щодо тривалості тримання ОСОБА_15 під вартою є аналогічними доводами захисника ОСОБА_9 , які проаналізовані вище, та не можуть бути прийняті до уваги з тих самих підстав.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 , які зводяться до посилання на те, що відомості про особи обвинуваченого ОСОБА_12 вказують на достатність застосування до нього більш м`яких запобіжних заходів або зменшення розміру альтернативної застави, колегія суддів не може із ним погодитись, оскільки вони полягають у суб`єктивній оцінці захисником вказаних відомостей які, на переконання суду апеляційної інстанції, не зменшують достатньою мірою вагомість встановлених щодо цих обвинуваченого ризиків. Крім того, посилання захисника про необхідність зменшення обвинуваченому розміру застави, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки на даний час до обвинуваченого ОСОБА_12 , застосована альтернативна застава у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що з урахуванням обвинувачення його у вчиненні особливо тяжких злочинів є мінімально допустимим розміром застави відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Аналізуючи решту доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_16 , колегія суддів вважає їх такими, що не обґрунтовують апеляційні вимоги, оскільки вони полягають у суб`єктивній оцінці захисником відомостей про особу обвинуваченого ОСОБА_17 , які, на переконання суду апеляційної інстанції, не зменшують достатньою мірою вагомість встановлених щодо цих обвинувачених ризиків.

Враховуючи наведене, підстав для застосування до ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 та ОСОБА_15 більш м`яких запобіжних заходів колегія суддів не вбачає.

На переконання апеляційного суду, суд першої інстанції, приймаючи рішення про продовження цим обвинуваченим строку тримання під вартою, повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження такого виняткового запобіжного заходу, врахував ступінь тяжкості інкримінованих обвинуваченим кримінальних правопорушень, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, при цьому дослідив належним чином матеріали провадження та навів в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, а тому за наслідками апеляційного розгляду колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги захисників залишити без задоволення, а ухвалу суду щодо ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 та ОСОБА_15 - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_6 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_15 , захисника ОСОБА_9 подані в інтересах обвинувачених ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , захисника ОСОБА_7 , поданої інтересах обвинуваченого ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_16 , поданої в інтересах обвинуваченого ОСОБА_17 та апеляційні скарги з доповненнями захисника ОСОБА_8 , подані в інтересах обвинувачених ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , залишити без задоволення.

Ухвалу Чечелівського районного суду м. Дніпра від 13 лютого 2026 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинувачених ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_17 , ОСОБА_13 , ОСОБА_10 , - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4