Справа № 642/767/26
Провадження № 1-кс/642/182/26
УХВАЛА

Іменем України

06 лютого 2026 року м. Харків

Холодногірський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Холодногірського районного суду м. Харкова клопотання старшого слідчого ВП № 2 Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 , яке погоджене з прокурором Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 у кримінальному провадженню № 0000140 від 05.02.2026 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Новомосковськ, Дніпропетровської області, українця, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, не одруженого, малолітніх дітей на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимий,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,-

встановив:

Старший слідчий ВП № 2 Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 за погодженням з прокурором Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 звернулась до Холодногірського районного суду з клопотанням у кримінальному провадженні № 0000140 від 05.02.2026 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що У провадженні слідчого відділення ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000140 від 05.02.2026, за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи достеменно обізнаним про введення військового стану починаючи з 05 год. 30 хв., 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента №573/2022 від 12.08.2022, строк дії якого неодноразово продовжувався, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" від 12.05.2015, вчинив умисний корисливий злочин на території Холодногірського району м. Харкова при наступних обставинах.

Так, 04.02.2026 приблизно о 20 год. 00 хв. ОСОБА_5 знаходився з дозволу ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у її будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_3 , де разом з іншими свідками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та потерпілим ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , розпивав алкогольні напої.

В ході розпиття алкогольних напоїв у ОСОБА_5 раптово виник злочинний умисел, направлений на викрадення чужого майна.

Діючи по раптово виниклому злочинному умислу, направленому на викрадення чужого майна, діючи умисно, відкрито, з корисливого мотиву, в умовах воєнного стану, з метою особистого незаконного збагачення за рахунок чужого майна, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, ОСОБА_5 попросив у потерпілого ОСОБА_10 дати йому свій мобільний телефон з метою здійснення дзвінка. Потерпілий, виходячи з довіри до останнього і помилкової впевненості, що ОСОБА_5 необхідно здійснити дзвінок, передав йому свій мобільний телефон марки «Xiaomi Hyper OC Redmi 108 MP», imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на викрадення чужого майна, переслідуючи корисливі цілі, з метою незаконного збагачення, суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх дій, бажаючи діяти саме таким чином та довести свій злочинний умисел до кінця, ОСОБА_5 взяв у руки вказаний мобільний телефон та вийшов в іншу кімнату.

Повернувшись у кімнату, де знаходився потерпілий та свідки, ОСОБА_5 продовжив розпивати алкогольні напої. На прохання потерпілого ОСОБА_10 повернути йому його мобільний телефон, ОСОБА_5 відповів відмовою.

В цей момент, потерпілий, оцінюючи дії ОСОБА_5 як викрадення його майна, почав закликати повернути викрадений мобільний телефон.

Однак, ОСОБА_5 , розуміючи, що його дії викриті, усвідомлюючи, що потерпілий та свідки оцінюють їх як викрадення, не реагуючи на прохання потерпілого повернути йому мобільний телефон, діючи умисно, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, із застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя і здоров`я особи,а саме наніс один удар по голові потерпілого дерев`яним табуретом, та потім виштовхав потерпілого ОСОБА_10 з приміщення будинку, тим самим відкрито викравши мобільний телефон марки «Xiaomi Hyper OC Redmi 108 MP», imei 1: НОМЕР_1 , imei 2: НОМЕР_2 , спричинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду.

05.02.2026 ОСОБА_5 затримано в порядку ст.ст. 208, 615 КПК України та цього ж дня повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а саме відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений в умовах воєнного стану.

Підозра, висунута ОСОБА_5 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: рапортом співробітника поліції, зареєстрованому за № 2422 від 04.02.2026; протоколом огляду місця події від 04.02.2026 за адресою: АДРЕСА_4 ;протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 від 05.02.202 6; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілого від 05.02.2026; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 05.02.2026; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 05.02.2026; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 05.02.2026.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а саме відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану, яке карається позбавленням волі на строк від семи до десяти років.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, які визначені цією статтею.

Така потреба обумовлена наявністю в ході досудового розслідування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України:

1. п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України - переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, що підтверджується тим, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого законом передбачене суворе покарання у виді позбавлення волі строком від 7 до 10 років. Крім того, підозрюваний ОСОБА_5 не має законних джерел отримання заробітку, стійких соціальних зв`язків, через що за місцем фактичного проживання його нічого не утримує. Також, підозрюваний ОСОБА_5 , усвідомлюючи незворотність настання покарання, може намагатися уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочини.

2. п. 3 ч. 1 ст.177 КПК України - незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що ОСОБА_5 , розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, може самостійно або заручившись підтримкою інших осіб, здійснити вплив на свідків, понятих, експертів, щоб вони відмовилися від своїх показів, які вони надали на досудовому розслідуванні та в подальшому будуть надавати при судовому розгляді з метою уникнути покарання за вчинений злочин. Даний ризик підтверджується тим, що свідками у даному кримінальному провадженні є, зокрема, рідний брат підозрюваного, а також дівчина підозрюваного, яких, будучі на волі, ОСОБА_5 вмовляннями може змусити змінити надані ними покази з метою уникнення відповідальності за вчинений злочин;

3. п. 4 ч. 1 ст.177 КПК України перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що підтверджується тим, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, з метою ухилитися від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового слідства;

4. п. 5 ч. 1 ст.177 КПК України вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, що підтверджується тим, що обставини інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення свідчить про його схильність до зловживання алкогольними напоями, що в результаті може призвести до вчинення інших аналогічних кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене, у органу досудового розслідування є обґрунтовані підстави вважати, що до підозрюваного ОСОБА_5 не може бути застосований більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Захисник підозрюваного та сам підозрюваний у судовому засіданні заперечили проти задоволення клопотання прокурора, вказавши на його необґрунтованість. Зокрема, зазначили, що наведені стороною обвинувачення ризики не підтверджені належними та допустимими доказами, у випадку, якщо слідчий суддя прийде до висновку про необхідність обрання запобіжного заходу просили застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, який на їх думку забезпечить належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку про таке.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч.1 цієї статті.

З матеріалів доданих до клопотання вбачається, що у провадженні слідчого відділення ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000140 від 05.02.2026, за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

05.02.2026 ОСОБА_5 затримано в порядку ст.ст. 208, 615 КПК України та цього ж дня повідомлено про підозру у вчиненні ним кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а саме відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинений в умовах воєнного стану.

В обґрунтування клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу слідчий посилається на наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України; наявність ризиків, передбачених п. 1,3, 4 та 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Суд зазначає, що наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, підтверджується наданими суду доказами: протоколом огляду місця події від 04.02.2026 за адресою: м. Харків, вул. Курилівська, б. 38; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 від 05.02.2026; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілого від 05.02.2026; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 05.02.2026; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 05.02.2026; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 05.02.2026.

Оскільки КПК України не містить визначення обґрунтованої підозри, за роз`ясненням вказаного поняття слід звернутися до практики ЄСПЛ. За загальною практикою Європейського суду з прав людини, що склалась з рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom) від 30.08.1990 року, п. 32, Series A, № 182, термін «обґрунтована підозра» у вчиненні правопорушення передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин. Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

У справі «Ердагоз проти Туреччини» висловлено позицію, що факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тим, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи.

Окрім того, на підтвердження обґрунтованості підозри, наявні фактичні обставини кримінального провадження дають можливість об`єктивно пов`язати обвинуваченого із вчиненням кримінального правопорушення (Рішення ЄСПЛ «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року).

У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 року Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою.

Крім того, у п. 48 рішення «Чеботар проти Молдови» №35615/06 від 13.11.2007 Європейський суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддані суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій підозрюваного , а виходячи лише з фактичних даних, що містяться в долучених до клопотання матеріалах кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку про наявність обґрунтованої підозри про причетність останнього до вчинення злочинів за викладених у клопотанні обставин.

Відповідно до дослідженого у судовому засіданні протоколу ОСОБА_5 05.02.2026 затриманий в порядку ст. 208, 615 КПК України.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за яке законом передбачене покарання у виді позбавлення волі до десяти років, який відповідно до ст. 12 КК відноситься до категорії тяжких злочинів.

Отже, очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховування від органів досудового розслідування та суду. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою переховуватися від органів досудового слідства та суду. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини суворість покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»). Ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58).

Відповідно до висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, у постановах Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі №674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012, усвідомлення ймовірності визнання вини особи з висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та є підставою для тримання особи під вартою.

Вивченням відомостей про особу підозрюваного встановлено, що підозрюваний ОСОБА_5 неодружений, на його утриманні неповнолітні та малолітні діти, а також непрацездатні особи відсутні, отже міцних соціальних зв`язків не має, тому суд вважає доведеним наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя зазначає про наявність ризиків передбачених п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, так як у кримінальному провадженні наявний потерпілий та свідки. Крім того, свідки є друзями та родичами підозрюваного, що вказує на високу ймовірність здійснення впливу з боку ОСОБА_5 на зазначених осіб задля зміни показань або відмови від своїх показів, які вони надавали на досудовому розслідуванні та в подальшому будуть надавати при судовому розгляді з метою уникнути покарання.

Суд зазначає, що прокурором в судовому засіданні не доведено наявність ризику передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Також суд вважає, недоведеним існування ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки доводи прокурора про зловживання алкогольними напоями внаслідок чого підозрюваний схильний до вчинення кримінальних правопорушень не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Слідчим суддею враховується, що відповідно до положень ч. 1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

З огляду на викладене, слідчий суддя вважає, що прокурором на виконання вищезазначеної норми, доведено, що застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя враховує наявність ризиків, передбачених п.п. 1 та 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також оцінюючи сукупність обставин, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, наявність свідків на яких підозрюваний може вчинити вплив з метою зміни ними показань наданих на досудовому слідстві та відмови від давання показань, вважає, що застосування відносно ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів недостатнє для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а тому обирає йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати її буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Тобто застосування запобіжного заходу тримання під вартою як безальтернативного не забезпечує балансу між метою його застосування у кримінальному провадженні та правом особи на свободу та особисту недоторканність. Адже метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Крім цього, суддя позбавлений можливості винести вмотивоване судове рішення щодо обмеження, оскільки фактично це рішення вже завчасно врегулювало безальтернативне обмеження права на свободу без розгляду всіх необхідних обставин конкретної ситуації.

Окрім того, приймаючи рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді застави та визначення її розміру, на одному важелі терезів суд має покласти достатню міру гарантування виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а на інший неможливість завідомої непомірності застави для особи.

У випадку ігнорування факту завідомої непомірності застави для особи судом спотворюється сутність запобіжного заходу, яка призводить до безальтернативності тримання під вартою через реальну неможливість внесення особою застави і може свідчити про елементи тиску на нього з боку сторони обвинувачення для досягнення результату, протилежного від легального об`єктивного встановлення істини змагальними процесуальними засобами.

Призначення застави це не спосіб покарання особи (підозрюваного, обвинуваченого), а всього лише забезпечення виконання покладених на цю особу обов`язків. Слідчий суддя має тільки переконатися, що застава здатна примусити особу з`являтися в засідання і не перешкоджати розслідуванню.

Задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховуючи обставини справи, вік та стан його здоров`я, вважає за необхідне визначити підозрюваному розмір застави.

Відповідно до вимог ст. 182 КПК України, суд з урахуванням викладених обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, визначає заставу достатню для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених КПК України - в розмірі 20 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 66560 гривень.

Окрім цього, застосовуючи щодо підозрюваного альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, вважаю за необхідне покласти на нього обов`язки відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України.

Враховуючи викладене, клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 183, 369, 371, 372 КПК України, слідчий суддя,-

постановив:

клопотання старшого слідчого ВП № 2 Харківського РУП №3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_6 , яке погоджене з прокурором Новобаварської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 у кримінальному провадженню № 0000140 від 05.02.2026 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовольнити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в умовах Державної установи "Харківський слідчий ізолятор" строком до 06.04.2026.

Встановити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу у розмірі 20 (двадцять) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, а саме у розмірі 66560 (шістдесят шість тисяч п`ятсот шістдесят) грн., яку може бути внесено як самим підозрюваним, так і іншою фізичною особою.

В разі внесення застави уповноваженій службовій особі місця ув`язнення необхідно негайно звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти та повідомити про це слідчого, прокурора та слідчого суддю, або суд.

З моменту звільнення ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти у зв`язку з внесенням застави він буде вважатися такою особою, до якої застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

В разі внесення застави покласти на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

1. прибувати до слідчого Харківського районного управління поліції №3 Головного управління Національної поліції в Харківської області із встановленою ним періодичністю чи за викликом;

2. повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

3. здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Вказані обов`язки в разі внесення застави покладаються на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на строк не більше двох місяців.

В разі невиконання вище перелічених обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складений 11.02.2026.

Слідчий суддя ОСОБА_1