Єдиний унікальний номер 205/8182/25
Номер провадження 1-кс/205/897/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.02.2026 м.Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі судді ОСОБА_1 за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , заявника обвинуваченого ОСОБА_3 , захисників адвоката ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Новокодацького районного суду міста Дніпра заяву ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В:

У заяві про відвід обвинувачений ОСОБА_3 зазначає, що під час судового розгляду ним судді ОСОБА_7 було подано клопотання №6-ОН-Т-2 про визнання очевидно недопустимими доказів, а саме карти пам`яті GOODRAM 32GB, назва якої не відповідає назві, зазначеній у протоколі огляду (KINGSTON 32GB), проте суддя ОСОБА_7 , незважаючи на очевидну розбіжність назв носіїв, не надала процесуальної оцінки встановленій невідповідності, не припинила дослідження такого доказу, не з`ясувала причин розбіжності, не ініціювала перевірку ланцюга збереження доказу, не поставила під сумнів допустимість носія. Те, що суддя ОСОБА_7 свідомо утрималась від застосування ч.2 ст.89 КПК України, викликає у заявника сумнів у неупередженості судді, безсторонності суду та створює враження зацікавленості судді у збереженні доказу сторони обвинувачення у матеріалах провадження.

Потерпілі ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , представники потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_13 в судове засідання не з`явились, надали заяви про розгляд заяви про відвід судді без їхньої участі, просили відмовити у її задоволенні.

Суддя ОСОБА_7 , якій заявлено відвід, в судове засідання не з`явилася, що не перешкоджає розгляду справи без її участі.

Враховуючи, що клопотань на адресу суду про відкладення розгляду справи не надходило, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися до зали судового засідання, оскільки їх неявка не перешкоджає судовому розгляду.

В судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав заяву про відвід судді ОСОБА_7 та просив її задовольнити з підстав, викладених у своїй заяві.

Захисники адвокати ОСОБА_5 та ОСОБА_4 підтримали заяву про відвід, наголосили на обов`язок судді ОСОБА_7 за встановлених в судовому засіданні обставин припинити дослідження доказу та визнати його очевидно недопустимим на підставі ч.2 ст.89 КПК України, та невчинення таких дій вважали доказом її упередженості.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення заяви про відвід, вважає, що суддя ОСОБА_7 діяла в порядку, встановленому законом, обґрунтовано відмовила у задоволенні клопотання сторони захисту та не визнала оспорюваний доказ очевидно недопустимим, зауважила, що оцінку йому буде надано судом у нарадчій кімнаті. Також наголосив на усталену практику Верховного Суду, згідно якої не кожний недолік доказу тягне за собою його недопустимість, та навіть у разі втрати носія протокол огляду не може бути визнано недопустимим доказом.

У заяві ОСОБА_3 просив витребувати всі матеріали судової справи №205/8182/25 та вивчити запис судового засідання, під час якого було заявлено клопотання №6-ОН-Т-2.

Також захисник ОСОБА_5 в судовому засіданні заявив клопотання про дослідження доказів, що містяться у т.2 на а.с.19-21 справи №205/8182/25, а саме протоколу огляду від 03.12.2024 та електронного носія, які, на думку сторони захисту, суддя ОСОБА_7 зобов`язана була визнати очевидно недопустимими під час судового розгляду.

Вирішуючи вказані клопотання заявника, суд ухвалив рішення про часткову відмову в їх задоволенні, оскільки мотивування заявника та його захисників зводилось до необхідності дослідження та визнання судом конкретного доказу очевидно недопустимим під час розгляду заяви про відвід, що призвело б до оцінки доказів судом у іншому кримінальному провадженні. Проте такі дії перебувають поза межами повноважень судді, що розглядає заяву про відвід. Рішення ж судді ОСОБА_7 про відмову у задоволенні клопотання сторони захисту у визнанні доказу очевидно недопустимим не оспорюється учасниками провадження, тому підстави для дослідження запису судового засідання відсутні. Проте за клопотанням ОСОБА_3 суд дослідив його клопотання №6-ОН-Т-2, що міститься на а.с.61 т.8 судової справи №205/8182/25, у якому останній наголошує на очевидну недопустимість протоколу огляду від 03.12.2024 та додатку до нього електронного носія карти пам`яті GOODRAM 32GB, назва якої не відповідає назві, зазначеній у протоколі огляду (KINGSTON 32GB), та просить не використовувати зазначені докази та похідні від них матеріали під час судового розгляду.

Вирішуючи питання про наявність підстав для відводу судді, суд виходить з такого.

Частиною 1 статті 129 Конституції України встановлено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права.

Статтями 75, 76 КПК України встановлено обставини, що виключають участь судді в кримінальному провадженні.

Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді під час розгляду справи. Сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

У своїй заяві заявник посилається на наявність обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді.

Дослідивши викладені в заяві обставини, заслухавши заявника обвинуваченого ОСОБА_3 , його захисників та прокурора, суд встановив, що у судді Новокодацького районного суду міста Дніпра ОСОБА_7 перебуває на розгляді обвинувальний акт відносно ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України у кримінальному провадженні №0001459 (справа №205/8182/25).

Під час судового розгляду у вказаному провадженні стороною захисту заявлено клопотання №6-ОН-Т-2 про визнання доказу очевидно недопустимим на підставі невідповідності назви карти пам`яті GOODRAM 32GB назві носія, зазначеній у протоколі огляду (KINGSTON 32GB), із вимогою припинити його дослідження.

Суддею ОСОБА_7 у задоволенні вказаного клопотання відмовлено.

Аналізуючи зазначені у заяві доводи обвинуваченого ОСОБА_3 , а також пояснення останнього та його захисників, суд зазначає про таке.

Верховний Суд у постанові від 17.07.2020 у справі №826/11409/17 звертає увагу на те, що стандарт безсторонності ґрунтується насамперед на тому, що судді мають розглядати справи на основі фактів та згідно з законом, без жодних обмежень, неналежного впливу, спонукання, тиску, погроз чи втручань, прямих чи непрямих, з будь-чийого боку або з будь-якої причини. Також неупередженість стосується способу мислення або ставлення суду до питань і сторін у конкретній справі. Тож слово «неупереджений» передбачає виключення (усунення) розумних та обґрунтованих сумнівів щодо упередженості судді, як реальної, так і суб`єктивної.

Варто зауважити, що жодна норма національного права не визначає зміст нормативної конструкції «неупередженість» («безсторонність») судді», а тому під час з`ясування основних критеріїв неупередженості суд вважає за потрібне керуватися джерелами міжнародного права, зокрема принципами, сформульованими у практиці Європейського суду з прав людини.

Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини обґрунтованість підстав для надання висновку щодо безсторонності суду для мети пункту 1 статті 6 Конвенції має встановлюватися згідно з:

«об`єктивним критерієм», який передбачає, що встановлення наявності упередженості суду (суддів) має бути визначено окремо від поведінки судді, тобто має бути з`ясовано, чи є очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність. Своєю чергою вирішальне значення має саме наявність відповідних обставин, підтверджених належними та допустимими доказами, які свідчать про обґрунтованість сумніву в неупередженості суду, а позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною;

«суб`єктивним критерієм», який вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і тільки після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Разом з цим, Верховний Суд (ухвала від 26.04.2024 у справі № 380/2696/21) зазначає, що суб`єктивний критерій вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи і лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна кваліфікувати як прояв упередженості, можливо поставити під сумнів його безсторонність.

Отже, для підтвердження порушення (або можливого порушення) суддею принципу неупередженості, заявнику потрібно довести наявність відповідних зазначених вище суб`єктивних та/або об`єктивних елементів стандарту неупередженості (зокрема, але не винятково, йдеться про такі ознаки, як особисте переконання та поведінка конкретного судді, що вказують на його безпосередню зацікавленість у результатах розв`язання справи, неналежне забезпечення конкретним судом та його складом, визначеним для розгляду справи, дотримання процесуальних прав і свобод сторін та осіб, які беруть участь у справі, тощо).

Верховний Суд підкреслює, що не можуть бути підставою для відводу суддів заява, яка містить тільки припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними, достатніми, достовірними і допустимими доказами. Тому відвід має бути вмотивований, тобто в ньому неодмінно мають бути наведені аргументи, а до самої заяви долучені відповідні докази, які підтверджують наявність підстав для відводу.

Суд зауважує, що доводи заявника щодо упередженості судді ОСОБА_7 в цілому зводяться лише до суб`єктивної оцінки вчинених суддею дій та прийнятого рішення за результатом розгляду клопотання під час судового розгляду, що само по собі не може вказувати на упередженість та заінтересованість судді у результатах розгляду справи, та бути єдиною об`єктивною підставою для вирішення питання про упередженість суду з точки зору «стороннього спостерігача».

По суті, у своїй заяві про відвід судді ОСОБА_3 вказує на допущені, на його думку, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону при розгляді кримінального провадження, що згідно положень статті 409 КПК України може бути предметом розгляду судом апеляційної інстанції під час перегляду судового рішення суду першої інстанції, проте не є підставою для відводу судді.

При цьому суд звертає увагу на те, що внаслідок відмови у задоволенні клопотання сторони захисту суддя ОСОБА_7 в судовому засіданні не визнала оспорюваний доказ ані допустимим, ані недопустимим, та повідомила учасникам провадження, що оцінку доказу буде надано судом у нарадчій кімнаті. Такі обставини спростовують доводи заявника про зацікавленість судді у збереженні доказів обвинувачення.

Суд не вдається до оцінки процесуальних рішень судді, оскільки такі дії також перебувають поза межами його повноважень та є прерогативою суду вищої інстанції.

Зважаючи на те, що заявником не доведено факту вчинення суддею ОСОБА_7 умисних або необережних дій чи висловлювань, які б свідчили про пряму чи опосередковану особисту зацікавленість у вирішенні справи або іншим чином давали б підстави сумніватися в її неупередженості, та можуть стати приводом для позбавлення її права брати участь у судовому засіданні та приймати рішення у справі №205/8182/25, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про її відвід.

На підставі викладеного, керуючись статтями 75, 76, 80, 81, 82, 371, 372 Кримінального процесуального кодексу України,

У Х В А Л И В:

У задоволені заяви ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_7 від розгляду обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у кримінальному провадженні №0001459 (справа №205/8182/25), відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили з моменту її оголошення.

Суддя ОСОБА_1