Справа №588/2219/25 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/827/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Суми кримінальне провадження №0000252 від 14.10.2025 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 07.01.2026, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тростянець Сумської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 1) 24.06.2020 Тростянецьким районним судом Сумської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з випробуванням, з іспитовим строком на 1 рік; 2) 10.06.2021 Тростянецьким районним судом Сумської області за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 357, ст. 70, 71 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці; 3) 09.04.2025 Солом`янським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 17000 грн; 4) 07.10.2025 Тростянецьким районним судом Сумської області за ч. 4 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років та штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн; 5) 24.11.2025 Тростянецьким районним судом Сумської області за ч. 1 ст. 357, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців та штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_8 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 (в режимі ВКЗ),

захисника адвоката ОСОБА_9 (в режимі ВКЗ),

УСТАНОВИЛА:

Вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 07.01.2026 ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання за цим вироком, приєднано невідбуте покарання за вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 07.10.2025 у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, а також частково приєднано невідбуте покарання за вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 24.11.2025 у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років та у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, вирішено виконувати самостійно.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 вирішено відраховувати з моменту затримання, а саме з 23 жовтня 2025 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано у строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 23.10.2025 до набрання вироком законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили вирішено залишити у виді тримання під вартою.

Також вирішено питання про процесуальні витрати, скасування арешту на майно та долю речових доказів.

Суд першої інстанції установив, що ОСОБА_7 , у точно невстановлені в ході досудового розслідування місці і час, незаконно придбав з метою збуту чотири ручні осколкові гранати Ф-1 з п`ятьма запалами типу УЗРГМ, що відносяться до бойових припасів та вибухових пристроїв промислового виготовлення, які став незаконно носити та в подальшому зберігати, ховаючи в лісовому масиві під землею на виїзді з м. Тростянець у бік с. Люджа Охтирського району.

У подальшому, ОСОБА_7 , діючи з прямим умислом та з корисливою метою, 23.10.2025 близько 14:00 год поблизу озера «Червоне» в м. Тростянець Охтирського району Сумської області за попередньою домовленістю зустрівся зі своїм знайомим ОСОБА_10 та продав йому за 3200 грн чотири ручні осколкові гранати Ф-1 та п`ять запалів типу УЗРГМ.

Дії ОСОБА_7 суд кваліфікував за ч. 1 ст. 263 КК України як придбання, носіння, зберігання, а також збут бойових припасів та вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Не погодившись із указаним вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 07.01.2026, перший заступник керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_6 подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив скасувати його в частині призначення покарання, дослідити наявні у провадженні документи: характеристику, вимогу про судимість, попередні вироки. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань у виді позбавлення волі, призначених за цим вироком та попереднім від 24.11.2025, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років 6 місяців та штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги прокурор зазначив, що, не оспорюючи фактичні обставини, доведеність винуватості та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 , вважає, що вирок суду є незаконним і підлягає скасуванню у зв`язку із допущеним судом неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість. ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, 23.10.2025, тобто до ухвалення попереднього вироку Тростянецьким районним судом м. Суми від 24.11.2025. За таких обставин остаточне покарання йому має бути призначено на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень. Однак, суд першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання безпідставно застосував положення ст. 71 КК України, визначивши остаточне покарання за сукупністю вироків, приєднавши до призначеного за цим вироком невідбуте покарання за вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 07.10.2025 у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, та частково приєднавши невідбуте покарання у виді позбавлення волі за вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 24.11.2025.Але у вироці від 24.11.2025 зазначено про самостійне виконання призначеного ОСОБА_7 покарання за вироком від 07.10.2025 у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, хоча це покарання і не було враховано при призначенні остаточного покарання за сукупністю вироків на підставі ч. 1 ст. 71 КК України.При цьому, застосовуючи положення ч. 1 ст. 71 КК України, суд неправильно вказав про приєднання до призначеного за цим вироком невідбутого покарання за попереднім вироком у виді штрафу, тобто застосував складання покарань, що суперечить вимогам ч. 3 ст. 72 КК України.Вказує, що неврахування при призначенні покарання даних про особу обвинуваченого, зокрема щодо наявності у нього п`яти непогашених судимостей за скоєння умисних кримінальних правопорушень, що свідчить про системний характер його протиправної поведінки, небажання ставати на шлях виправлення, визначений судом першої інстанції розмір остаточного покарання не узгоджується з вимогами ст. 65 КК України.

Інші учасники провадження апеляційні скарги на вирок суду не подавали.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, прокурора ОСОБА_8 , яка підтримала апеляційну скаргу, обвинуваченого ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_9 , які проти задоволення апеляційної скарги не заперечували, вивчивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин справи, винуватості обвинуваченого, кваліфікації його дійза ч. 1 ст. 263 КК України в апеляційній скарзі прокурором не оспорюються, а тому відповідно до положень ст. 404 КПК України апеляційним судом не перевіряються.

Що стосується доводів апеляційної скарги прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, то колегія суддів уважає їх обґрунтованими, враховуючи таке.

Апеляційний суд установив, що вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 07.10.2025 ОСОБА_7 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України та йому призначено покарання із застосуванням ст. 71, 72 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років та штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. Визначено штраф виконувати самостійно.

Вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 24.11.2025 ОСОБА_7 засуджено за ч. 1 ст. 357 КК України та йому призначено покарання із застосуванням ст. 71, 72 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців. Також вирішено, що установлене вироком суду від 07.10.2025 покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн, слід виконувати самостійно.

Разом з тим, кримінальне правопорушення за вироком від 07.01.2026 вчинене ОСОБА_7 23.10.2025, тобто до ухвалення вироку Тростянецьким районним суду Сумської області від 24.11.2025.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в ч. 1-3 цієї статті, призначається покарання, якщо після постановлення вироку буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами передбаченими в ст. 72 КК.

За таких обставин, суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання, повинен був урахувати положення ч. 4 ст. 70 КК України та призначити йому остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим покаранням або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань за вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 24.11.2025, після чого у строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зарахувати відбуте повністю або частково покарання за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

Указаних вимог закону суд першої інстанції не дотримався, оскільки незважаючи на те, що кримінальне правопорушення за останнім вироком від 07.01.2026 ОСОБА_7 вчинив до постановлення вироку від 24.11.2025, не застосував положення ч. 4 ст. 70 КК України, при цьому безпідставно застосував положення ст. 71 КК України, якими установлені правила призначення покарання за сукупністю вироків.

В апеляційній скарзі прокурор просить призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 263 КК України таке ж покарання, яке було призначено судом першої інстанції, а саме у виді позбавлення волі на строк 3 роки. Колегія суддів також уважає це покарання таким, яке за видом і розміром відповідає вимогам ст. 65 КК України, а тому обвинуваченому за цим законом призначає покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Щодо доводів прокурора про невідповідність остаточного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, то колегія суддів зазначає таке.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Призначаючи покарання, суд повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень (ч. 1, 2 ст. 65 КК України).

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Враховуючи викладене, колегія суддів, при призначенні покарання за сукупністю кримінальних правопорушень за правилами ч. 4 ст. 70 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке належить до тяжких злочинів; дані про його особу, який раніше неодноразово судимий, за місцем проживання характеризується посередньо; обставини, що пом`якшують покарання відповідно до статті 66 КК України, а саме: щире каяття обвинуваченого, який висловив критичну оцінку своєї поведінки шляхом повного визнання вини,у зв`язку з чим розгляд справи проводився судом першої інстанції згідно з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України, та готовності нести кримінальну відповідальність, а також активне сприяння у розкритті злочину, оскільки він добровільно своїми активними діями надавав допомогу органам досудового розслідування та суду в з`ясуванні тих обставин вчинення кримінального правопорушення, що мають істотне значення для повного його розкриття; обставину, яка обтяжує покарання відповідно до статті 67 КК України, а саме рецидив злочинів та приходить до висновку, що необхідно застосувати принцип часткового складання призначених покарань за вироком від 07.01.2026 та попереднім вироком від 24.11.2025, остаточно визначивши обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років та штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу слід виконувати самостійно.

Отже, колегія суддів не погоджується з доводами прокурора в частині того, що призначене ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 6 років не відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та його особі через м`якість, та вважає, що саме таке покарання буде достатнім, необхідним для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи викладене, колегія суддів уважає за необхідне змінити вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність на підставі п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України.

Водночас, установивши доводи апеляційної скарги прокурора обгрунтованими лише в частині не застосування вимог ч. 4 ст. 70 КК України, колегія суддів вимоги апеляційної скарги задовольняє частково, оскільки вирок суду першої інстанції змінює, а не скасовує його з ухваленням нового вироку, як про те просив прокурор, бо апеляційний суд зобов`язаний постановити свій вирок у разі повного або часткового скасування вироку суду першої інстанції лише у випадках, передбачених ч. 1 ст. 420 КПК України. В інших випадках рішення про зміну вироку суду першої інстанції може бути постановлено у формі ухвали, що узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною ним в постанові від 24.02.2025 у справі № 356/2693/23.

За таких обставин апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 - зміні в частині призначення покарання.

Керуючись статтями 404, 407, 408, 413, 414, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Сумської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 07.01.2026 задовольнити частково.

Вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 07.01.2026 відносно ОСОБА_7 змінити у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 263 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк на 3 (три) роки.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань у виді позбавлення волі, призначених вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 07.01.2026 та вироком Тростянецького районного суду Сумської області від 24.11.2025, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років та штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн.

Згідно з ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

В іншій частині вирок Тростянецького районного суду Сумської області від 07.01.2026 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4