Справа № 462/5228/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1039/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року у м. Львові Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Залізничного районного суду м. Львова від 16 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_6 ,

з участю: прокурора ОСОБА_8

захисника-адвоката ОСОБА_7

встановила:

вироком Залізничного районного суду м. Львова від 16 жовтня 2025 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 3000 (три тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 (п`ятдесят одну тисячу) гривень.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 , будучи заступником директора ДП «Мостиське військове лісництво», діючи в порушення вимог ст. ст. 19, 68 Конституції України, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, тобто діючи із прямим умислом, 11.09.2023, близько 15.08 год., під час зустрічі з старшим оперуповноваженим на особливо важливих об`єктах 1 сектору 3 відділу 1 головного відділу 6 управління Департаменту військової контррозвідки СБ України ОСОБА_9 , який відповідно до наказу ДВКР №40-ДСК від 16.04.2021 перебував на вказаній посаді та являвся службовою особою, що відбулась па автомобільній заправній станції «ОККО» за адресою: вул. Городоцька 284/1, м. Львів, висловив останньому пропозицію надати неправомірну вигоду службовій особі у вигляді грошових коштів, зокрема системного, щомісячного надання ОСОБА_9 неправомірної винагороди в загальній в сумі 20 тисяч гривень, по 10 тисяч гривень з кожної із двох майстерських дільниць, що являються структурним елементом лісництва, та які перебувають під безпосереднім керівництвом заступника директора ДП «Мостиське військове лісництво» ОСОБА_6 , за не вчинення ОСОБА_9 та іншими службовими особами Департаменту військової контррозвідки СБ України, дій щодо виявлення в подальшому кримінальних правопорушень з боку ОСОБА_6 та не притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні №0000047 від 20.04.2022. Крім цього, під час цієї ж зустрічі, ОСОБА_6 розуміючи незаконність зазначених умов та усвідомлюючи, що надання неправомірної вигоди є кримінально-караним діянням, не бажаючи бути притягненим до кримінальної відповідальності, усвідомлюючи протиправність своїх дій, висловив пропозицію надання неправомірної вигоди ОСОБА_9 за закриття кримінального провадження №0000047 від 20.04.2022, по якому проводилися слідчі дії.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив пропозицію надання неправомірної вигоди службовій особі за невчинення службовою особою в інтересах того, хто пропонує, таку вигоду, будь-яких дій з використанням наданого службового становища. Такі дії ОСОБА_6 кваліфіковано за ч. 1 ст. 369 КК України.

Не погоджуючись з цим вироком захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Залізничного районного суду м. Львова від 16.10.2025 щодо ОСОБА_6 скасувати, а кримінальне провадження закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України. Також просить дослідити письмові докази.

Апеляційні доводи мотивовані тим, що висновки суду викладені у вироку щодо фактичних обставин справи, що ОСОБА_6 висловив ОСОБА_9 пропозицію надати неправомірну вигоду службовій особі у вигляді грошових коштів, зокрема системного, щомісячного надання ОСОБА_9 неправомірної винагороди в загальній сумі 20 000 грн, по 10 000 грн з кожної із двох майстерських дільниць , ґрунтуються не на об`єктивних даних, а виключно на суб`єктивній думці оперуповноваженого працівника СБ України ОСОБА_9 , а не на об`єктивних доказах, тобто обвинувачення ґрунтується виключно на його припущеннях і не підтверджуються жодними доказами.

Зазначає, що покази свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 не підтверджують вину обвинуваченого, оскільки вони в ході допиту не могли пояснити коли проводились обшуки в лісгоспі, коли і кому мав передати ОСОБА_6 гроші.

Стверджує, що рапорт працівника УСБУ ОСОБА_12 №9/12-1212 від 05.09.2023 та рапорт ОСОБА_9 є недопустимими доказами, оскільки складені за відсутності на це правових підстав, тобто з порушенням процесуального порядку. Вважає, що залишилось не дослідженим питання на підставі якої саме інформації, отриманої в ході проведення оперативно-розшукових заходів, ОСОБА_12 склав рапорт, який став підставою для внесення відомостей до ЄРДР.

Також зазначає, що вирішуючи питання щодо наявності в діях працівника правоохоронного органу ОСОБА_9 ознак провокації, суд не взяв до уваги наступні докази, а саме подані стороною захисту копії скріншотів із месенджеру вайбер, які відображають вхідні виклики на телефон ОСОБА_6 , покази ОСОБА_6 , що саме ОСОБА_9 наполегливо ініціював їх зустріч 11.09.2023 мотивуючи розслідуванням справи.

Крім цього, судом не надано оцінку того, що в рамках даного провадження не приймалося рішення про проведення контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту, що є грубим порушенням вимог ст.271 КПК України.

На апеляційну скаргу прокурор подав заперечення, в яких, наводячи доводи на обґрунтування законності вироку, просить його залишити без зміни, а заявлені стороною захисту вимоги - без задоволення.

В судове засідання апеляційного суду обвинувачений ОСОБА_6 не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. При цьому учасники провадження не заперечили про розгляд справи без його участі.

При апеляційному розгляді справи захисник підтримав подану апеляційну скаргу, з наведених у них мотивів, та просив таку задоволити.

Прокурор заперечив апеляційну скаргу, з огляду на безпідставність та необґрунтованість такої, зазначивши про законність, обґрунтованість та вмотивованість оскаржуваного судового рішення.

Заслухавши доповідача, пояснення присутніх учасників судового провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу, та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок суду ухвалений на підставі об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом першої інстанції відповідно до ст.94 КПК України в їх сукупності, з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. У вироку суду наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На переконання колегії суддів місцевий суд правильно встановив фактичні обставини кримінального провадження, навівши такі у вироку, та прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у діях обвинуваченого ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України.

Такі висновки суду підтверджуються сукупність досліджених та належно оцінених місцевим судом доказів, які наведено в оскаржуваному вироку, а саме: показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Поряд з цим, вина обвинуваченого ОСОБА_6 підтверджується ще дослідженими у суді письмовими доказами, зокрема: рапортом старшого оперуповноваженого на ОВО 1 сектору 3 відділу 1 ГВ 6 управління ДВКР СБ України ОСОБА_9 від 05.09.2023р.; рапортом старшого оперуповноваженого ПВБ у Львівській області 2 управління ГУ ВБ СБ України від 05.09.2023р. №9/12-1212 ОСОБА_12 ; протоколом за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а саме відеоконтролю ОСОБА_6 від 07.11.2023р., проведеного на підставі ухвали слідчого судді Львівського апеляційного суду від 06.09.2023р.; протоколом за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а саме відеоконтролю ОСОБА_13 від 07.11.2023р., проведеного на підставі ухвали слідчого судді Львівського апеляційного суду від 06.09.2023р.; протоколом за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а саме візуального спостереження ОСОБА_9 від 07.11.2023р., проведеного на підставі ухвали слідчого судді Львівського апеляційного суду від 06.09.2023р.; протоколом за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а саме візуального спостереження за ОСОБА_6 від 07.11.2023р.; відео та аудіо записами даних негласних слідчих розшукових дій; висновком експерта за результатами проведення криміналістичної експертизи відеозвукозапису №1250-Е від 01.04.2024р.; висновком експерта №54/1516-365 від 07.05.2024р., за результатами дослідження об`єктивного змісту розмов ОСОБА_6 зі ОСОБА_9 , які зафіксовані у протоколах НСРД від 07.1.2023р., та ін. зміст яких детально відтворено у вироку.

Дослідивши наявні у справі документи, місцевий суд умотивовано визнав, що вони згідно зі ст. 84 КПК України є процесуальними джерелами доказів, а тому правомірно поклав їх в основу вироку, а їх сукупність дала суду обґрунтовані підстави визнати доведеною винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину та правильно кваліфікувати його дії за ч.1 ст. 369 КК України

Переконливих аргументів про протилежне в поданій стороною захисту апеляційній скарзі не міститься.

З приводу доводів апеляційної скарги захисника про те, що судом першої інстанції нібито неправильно оцінено показання свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , колегія суддів зазначає наступне.

Під час судового розгляду свідок ОСОБА_9 пояснив, що у 2023-2024р. працював старшим оперуповноваженим СБУ у Львівській області, в його посадові обов`язки входило контррозвідувальне забезпечення ДП «Мостиське військове лісництво», він здійснював нагляд за ДП близько року. В цей період він познайомився з ОСОБА_6 та його безпосереднім керівником. В серпні 2024р. здійснював оперативний супровід в межах кримінального провадження щодо незаконної рубки лісу, в процесі якого за дорученням слідчого здійснював обшуки у ДП «Мостиське військове лісництво» та безпосередньо у ОСОБА_6 вдома. Після завершення обшуку до свідка підійшов ОСОБА_6 поговорити у неформальній обстановці та запропонував зустрітись. Про даний факт ОСОБА_9 доповів своєму керівництву та в подальшому написав рапорт від 05.09.2023р. Вони ще кілька разів зідзвонювались з ОСОБА_6 та спілкувалась в межах кримінального провадження щодо незаконної рубки лісу та домовились зустрітись у Львові на заправці «Окко» по вул. Городоцькій. 11.09.2023р. ОСОБА_9 , перебуваючи під контролем правоохоронних органів, які за його участі проводили негласні слідчі розшукові дії, зустрівся з ОСОБА_6 в обумовленому місці, вони сиділи в машині свідка, де під час їхньої розмови ОСОБА_6 питав у свідка як можна вирішити питання щодо закриття кримінального провадження щодо незаконної рубки лісу, повідомив, що готовий давати ОСОБА_9 по 10 000 грн з кожної дільниці лісгоспу щомісяця, щоб в подальшому не проводились обшуки та кримінальне провадження було закрите. Вказана зустріч тривала приблизно 20 хв, про що в подальшому свідок доповів своєму керівництву.

Оцінюючи показання свідка ОСОБА_9 , суд першої інстанції дійшов висновку про їх належність та допустимість в частині встановлення місця, часу та способу вчинення кримінального правопорушення. Суд зазначив, що ці показання є послідовними, логічними та узгоджуються з іншими доказами у справі, зокрема матеріалами негласних слідчих (розшукових) дій, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи сторони захисту про те, що висновки суду базуються лише на суб`єктивному сприйнятті свідка ОСОБА_9 , а також твердження про те, що під час розмови обвинувачений ОСОБА_6 не говорив слова гроші, гривні, по своїй суті зводяться до не згоди з оцінкою доказів, наданою судом.

Разом із тим суд чітко описує показання свідка ОСОБА_9 узгоджує їх з іншими доказами та встановлює які саме факти та обставини підтверджують винуватість обвинуваченого.

Судом було враховано висновок експерта №54/1516-365 від 07.05.2024р., який підтверджує факт наявності у мовленні ОСОБА_6 пропозиції щодо системного, щомісячного надання ОСОБА_9 винагороди, що кількісно озвучується як «десятка» (грошових одиниць) з кожного із двох дільниць (один із структурних елементів лісництва, та на що вони поділяються) за невчинення ОСОБА_9 та іншими службовими особами дій щодо виявлення в подальшому кримінальних правопорушень з боку ОСОБА_6 та притягнення ОСОБА_6 до кримінальної відповідальності; надання ОСОБА_6 грошових коштів за закриття відкритого станом на момент мовлення кримінального провадження у сумі, яку ОСОБА_6 просить ОСОБА_9 узгодити з прокурором та слідчою.

Допитаний в судовому засіданні експерт ОСОБА_14 підтвердила свій висновок та пояснила, що із об`єктивного змісту розмов ОСОБА_6 та ОСОБА_9 випливало, що він хотів запобігти притягненню його до кримінальної відповідальності безпідставно, вважав себе невинуватим, а тому у фразі ОСОБА_6 «з одної десятку і з другої десятку» - йшлося саме про грошові кошти, а не послуги.

Також під час судового розгляду були допитані свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які повідомили, що обвинувачений після проведених обшуків в лісі звернувся до них із вимогою надати грошові кошти у гривнях.

Незважаючи на те, що такі показання мають непрямий характер, у сукупності з іншими доказами вони підтверджують намір обвинуваченого надати неправомірну вигоду службовим особам з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності.

Щодо доводів сторони захисту про незаконність внесення відомостей до ЄРДР і неправильну попередню кваліфікацію дій, колегія суддів зазначає наступне.

Зі змісту апеляційної скарги убачається, що сторона захисту аргументує це твердження тим, що свідок ОСОБА_9 заперечив факт що в ході проведення слідчих дій в рамках цього кримінального провадження ОСОБА_6 запропонував йому певну грошову винагороду за вирішення питань щодо закриття зазначеного кримінального провадження, а також грошову винагороду кожного місяця для вирішення питань щодо не притягнення його та директора ДП до відповідальності за проведення незаконних рубок лісу на ввіреному підприємстві.

Однак такі твердження не відповідають показанням самого свідка ОСОБА_9 , який чітко вказав, що « в серпні 2024 року здійснював оперативний супровід в межах кримінального провадження щодо незаконної рубки лісу, в процесі якого за дорученням слідчого здійснював обшуки у ДП «Мостиське військове лісництво» та безпосередньо у ОСОБА_6 вдома. Після завершення обшуку до свідка підійшов ОСОБА_6 поговорити у неформальній обстановці та запропонував зустрітись. Про даний факт ОСОБА_9 доповів своєму керівництву та в подальшому написав рапорт від 05.09.2023».

Крім того, судом були досліджені матеріали кримінального провадження щодо реєстрації кримінального провадження, зокрема: витяги ЄРДР від 05.09.2025; супровідний лист №9/12-1212 від 05.09.2023; рапорт про виявлення кримінального правопорушення №9/12-1215 від 05.09.2023; супровідний лист №17/6/1/3-2306 від 05.09.2023; рапорт про виявлення кримінального правопорушення від 05.09.2023.

Зазначені документи підтверджують факт належної реєстрації кримінально провадження відповідно до вимог ст.214 КПК України. Також дані документи встановлюють факт, що свідок ОСОБА_9 є службовою особою, зокрема з рапорту про виявлення кримінального правопорушення від 05.09.2023 убачається, що останній перебуває на посаді старшого оперуповноваженого на ОВО 1 сектору 3 відділу 1 ГВ 6 управління ДВКР СБ України, у званні майор, що відповідно до п.1 примітки до ст.364 КК України є службовою особою , також з даного документа випливає що в рамках кримінального провадження №0000047 від 20.04.2022 по факту вчинення службовими особами ДП «Мостиське військове лісництво» кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.191, ч.1 ст.246, ч.1, ч.2 ст.327 КК України проводилися слідчі дії та в ході них до свідка ОСОБА_9 звернувся ОСОБА_6 з пропозицією надати йому неправомірну вигоду за закриття вищезазначеного кримінального провадження та не притягнення останнього до кримінальної відповідальності.

Оскільки підставою внесення відомостей до ЄРДР були відповідні рапорти, тому, слідчий (дізнавач, прокурор), зазначив відомості щодо короткого викладу обставин і попередньої кваліфікації, виходячи із інформації, якою володів на момент реєстрації. З матеріалів справи вбачається, що в подальшому слідчим було винесено постанову про перекваліфікацію діяння з ч. 3 ст. 369 на ч. 1 ст. 369 КК України. Саме тому законодавець, у ст. 214 КПК використав терміни «можуть» свідчити про вчинення кримінального правопорушення, «попередня» кваліфікація. Таким чином, ведення ЄРДР не визначає належність і допустимість доказів у провадженні, зібраних органом досудового розслідування, за наявності у провадженні процесуальних документів, які підтверджують законність вчинення процесуальних дій.

При цьому сторона захисту в апеляційній скарзі не обґрунтувала, з яких саме підстав відповідні рапорти слід вважати недопустимими доказами.

Що стосується доводів апеляційної скарги про наявність з боку працівників правоохоронних органів провокації відносно ОСОБА_6 , то колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про їх безпідставність, оскільки вони не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами.

Місцевий суд обґрунтовано вказав, що з матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_6 не вбачається ознак притаманних провокації злочину правоохоронними органами, а саме спонукання обвинуваченого до вчинення вказаного злочину працівниками поліції. Більш того, дослідженими судом першої інстанції доказами встановлено, що кримінальне провадження за ознаками ч. 3 ст. 191, ч. 1 ст. 246, ч. 2 ст. 367 КК України за фактом службової недбалості посадових осіб ДП «Мостиське військове лісництво» існувало з 2022р. 04.09.2023р. в межах цього ж кримінального провадження були проведені обшуки як на підприємстві, так і у обвинуваченого вдома. З показів свідка ОСОБА_9 вбачається, що відразу після закінчення обшуку ОСОБА_6 до нього підійшов поговорити у неофіційній обстановці та запропонував зустрітись, про що в подальшому свідок доповів своєму керівництву, написавши відповідний рапорт від 05.09.2023р. Окрім того, із зафіксованих під час проведення НСРД розмов чітко вбачається, що ОСОБА_6 першим ставив ОСОБА_9 запитання, цікавився ходом досудового розслідування, був обізнаний про імена та прізвища слідчого та прокурора, які брали участь у кримінальному провадженні та здійснювали процесуальне керівництво, питав у ОСОБА_9 з «ким можна переговорити по такому». Також, з наявної в матеріалах справи письмової згоди на залучення конфіденційного співробітництва та проведення НСРД від 05.09.2023р. (а.с.180 т. 1) вбачається, що ОСОБА_9 було роз`яснено заборону провокувати осіб до вчинення злочину. Дані факти свідчать про відсутність зловживань чи провокації зі сторони ОСОБА_9 та підтверджують наявність умислу у ОСОБА_6 саме на пропозицію надання неправомірної вигоди.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні клопотання захисника про допит ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , та ОСОБА_16 , оскільки захисник не навів обґрунтування, які саме обставини ці особи могли б підтвердити або спростувати. Водночас, жоден з заявлених свідків, не був учасником інкримінованих подій, при цьому ОСОБА_12 та ОСОБА_16 виконували свої службові обов`язки в даному кримінальному провадженні.

Всі інші доводи апеляційної скарги судом апеляційної інстанції оцінюються критично, оскільки такі не спростовують вини обвинуваченого, мають формальний характер, при цьому, апелянт оцінює ці докази вибірково, ігноруючи при цьому їх сукупність.

Підстав для повторного дослідження доказів у справі, згідно з клопотанням захисника, колегія суддів не вбачає, оскільки такі судом першої інстанції досліджено повно та із дотриманням вимог закону. Підстави для надання цим доказам іншої оцінки, відмінної від оцінки, наданої судом першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів приходить до переконання, що всупереч апеляційним доводам обвинуваченої, суд першої інстанції, відповідно до ст. 94 КПК України всебічно, повно та неупереджено дослідив всі обставини кримінального провадження, керуючись законом оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, та дійшов до правильного висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би підставою для скасування судового рішення чи його зміни, не встановлено.

За таких обставин, апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376,404, 405, 407,419 КПК України, колегія суддів,

постановила:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення, а вирок Залізничного районного суду м. Львова від 16 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_6 без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий

Судді: