справа № 164/432/26
п/с 1-кп/164/168/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2026 року. Селище Маневичі.

Маневицький районний суд Волинської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

з участю:

прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференцзв`язку),

потерпілої ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в селище Маневичі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000101 від 12 вересня 2023 року, про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126, ч.5 ст. 407 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

На розгляді суду перебуває обвинувальний акт, із якого установлено, що відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Частиною 2 статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що у разі прийняття рішення щодо необхідності введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях Президент України видає указ про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях і негайно звертається до Верховної Ради України щодо його затвердження та подає одночасно відповідний проект закону.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» № 2102-ІХ від 24 лютого 2022 року, введено воєнний стан на всій території України строком на 30 діб,) який у передбаченому законом порядку неодноразово продовжено та який діє на час вчинення кримінального правопорушення.

Рішення про демобілізацію із внесенням його на затвердження Верховною радою України приймає Президент України. Відповідних рішень Президентом України не приймалось, таким чином, станом на березень 2023 року в Україні діяв правовий режим воєнного стану. І

Згідно з положеннями п. 3 ч. 9 ст. 1, п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу, а початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідного підрозділу Служби зовнішньої розвідки України.

Відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», Мобілізаційної директиви Головнокомандувача Збройних Сил України від 24 лютого 2022 року № 32/321/501/13т, солдата ОСОБА_5 , 22 липня 2022 року призвано Першим відділом ( ІНФОРМАЦІЯ_1 під час загальної мобілізації. Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 04 березня 2023 року №13 (по стройовій частині) ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення та призначено на посаду робітника підсобного інженерного відділення інженерного взводу інженерної роти військової частини НОМЕР_1 .

Згідно з вимогами ст. ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України, а громадяни України проходять військову службу відповідно до законодавства.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Таким чином, солдат ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1,4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний додержуватися Конституції та законів України, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, знати та виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Статті 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, а також необхідність забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності, проведення занять з бойової підготовки, підтримання внутрішнього порядку, військової дисципліни та виконання службових обов`язків, зобов`язують військовослужбовців у службовий час постійно знаходитись в розташуванні військової частини або місці служби і не залишати їх без дозволу командира (начальника).

Згідно з пунктами 1, 3 ч. 4 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять), чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

Однак, солдат ОСОБА_6 в порушення зазначених норм, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, не отримавши дозволу відповідного командира (начальника), о 1:00 годині 28 березня 2023 року, не маючи намір ухилитися від проходження військової служби, без поважних причин самовільно залишив розташування 3 інженерної роти військової частини НОМЕР_1 , що розташована в АДРЕСА_1 та усвідомлюючи, що він є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України і не звільнений з військової служби, без поважних причин по даний час відсутній на службі та не виконує свої службові обов`язки, а службовий час проводить на власний розсуд, постійно перебуваючи за місцем свого проживання в селище Маневичі Камінь-Каширського району Волинської області.

Таким чином, ОСОБА_5 під час проходження військової служби у Збройних Силах України, діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, не маючи наміру назавжди ухилитись від проходження військової служби, не отримавши дозволу відповідного командира (начальника), в порушення вимог ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, о 15 годині 00 хвилин 28 березня 2023 року залишив місце служби понад три доби, розташування 3 інженерної роти військової частини НОМЕР_1 , що розташована в АДРЕСА_1 , та, усвідомлюючи, що він є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України і не звільнений з військової служби, без поважних причин по даний час відсутній на службі та не виконує свої службові обов`язки, а службовий час проводить на власний розсуд, постійно перебуваючи за місцем свого проживання в селищі Маневичі Камінь- Каширського району Волинської області.

Такі дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.5 ст. 407 КК України самовільне залишення місця служби тривалістю понад три доби без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Окрім цього, ОСОБА_6 01 лютого 2026 року приблизно о 17 годині, перебуваючи за місцем свого постійного місця проживання в квартирі АДРЕСА_2 , умисно, в ході словесного конфлікту, який виник на ґрунті особистих неприязних стосунків із дружиною ОСОБА_4 (в розумінні п.3 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»), наніс останній один удар долонею правої руки в ділянку правого плеча, чим завдав їй фізичного болю та не спричинив тілесних ушкоджень.

Дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковані за ч.1 ст. 126 КК України умисне завдання удару, що завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень.

Потерпіла в судовому засіданні просила закрити кримінальне провадження відносно обвинуваченого, оскільки не має жодних претензій до нього, примирилися, на підтвердження чого надала відповідну заяву.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначив, що визнає винуватість у інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях, подав суду клопотання, у якому просив закрити щодо нього кримінальне провадження, оскільки із дружиною примирилися, просив у неї вибачення, а також визнає, що самовільно залишив військову частину за викладених у обвинувальному акті обставин, однак на сьогоднішній день повернувся для виконання свого військового обов`язку.

Прокурор не заперечував щодо задоволення клопотання та закриття кримінального провадження у зв`язку з примиренням винного з потерпілою на підставі ст. 46 КК України та на підставі ч.5 ст. 401 КК України у зв`язку з продовженням проходження ОСОБА_5 військової служби.

Заслухавши думку учасників судового провадження, кожного зокрема, суд приходить наступного висновку.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 407 КК України, тобто в самовільному залишенні місця служби тривалістю понад три доби без поважних причин військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Відповідно до частини 5 ст. 401 КК України особа, яка під час дії воєнного стану вперше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтями 407, 408 цього Кодексу, може бути звільнена від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, якщо вона добровільно звернулася із клопотанням до слідчого, прокурора, суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби та за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби.

Із письмової згоди ВЧ НОМЕР_2 від 14 березня 2025 року вбачається, що відповідно до алгоритму дій посадових осіб стосовну прийому військовослужбовців, які повернулись для проходження військової служби до Збройних Сил України, командування військової частини НОМЕР_2 дає згоду на продовження військової служби в ЗСУ солдату ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який скоїв самовільне залишення частини НОМЕР_1 .

Також ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 126 КК України умисне завдання удару, що завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень.

Відповідно до ст. 44 КК України, особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 46 КК України, особа, яка вперше вчинила кримінальний проступок або необережний нетяжкий злочин, крім корупційних кримінальних правопорушень, кримінальних правопорушень, пов`язаних з корупцією, порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, звільняється від кримінальної відповідальності, якщо вона примирилася з потерпілим та відшкодувала завдані нею збитки або усунула заподіяну шкоду.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності», звільнення особи від кримінальної відповідальності у випадку, передбаченому ст. 46 КК України є обов`язковим.

Згідно зі ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Судом установлено, що обвинувачений цілком розуміє свої права, визначені ч. 3 ст. 285 КПК України, підставу звільнення від кримінальної відповідальності за ст.ст 46, ч.5 ст. 401 КК України, а також наслідки закриття провадження з цих підстав, сторони наполягають на закритті провадження.

Таким чином, оскільки ОСОБА_5 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, відповідно до ст. 12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.126 КК України є проступком, не корупційним злочином, обвинувачений розкаюється у вчиненому, потерпіла вказує на те, що примирилися та не має жодних претензій, кримінальне правопорушення, передбачене ч.5 ст. 407 КК України є військовим кримінальним правопорушенням, за яке згідно з ч.5 ст. 401 КК України особа може бути звільнена від кримінальної відповідальності, а тому наявні всі умови та підстави, передбачені кримінальним законом, для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КК України на підставі ст. 46 КК України та за ч.5 ст. 407 КК України на підставі ч.5 ст. 401 КК України та закриття кримінального провадження.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого у кримінальному провадженні не обирався.

Речові докази, цивільний позов, витрати на залучення експертів відсутні.

На підставі ст. 46, ч.5 ст. 401 КК України, керуючись ст. ст. 284-286, 369, 372 КПК України,

П О С Т А Н О В И В :

Звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 126 КК України на підставі ст. 46 КК України у зв`язку з його примиренням із потерпілою ОСОБА_4 .

Звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 407 КК України на підставі ч.5 ст. 401 КК України у зв`язку з добровільним поверненням для продовження проходження військової служби.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000101 від 12 вересня 2023 року, про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 126, ч.5 ст. 407 КК України, - закрити.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого у кримінальному провадженні не обирався.

Речові докази, цивільний позов, витрати на залучення експертів відсутні.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом семи діб з дня її постановлення.

Суддя

Маневицького районного суду

Волинської області ОСОБА_1