Справа № 344/4104/26
Провадження № 1-кс/344/1887/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2026 року м.Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши в судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в рамках кримінального провадження № 0000116 від 28.02.2026,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся з вказаним клопотанням, яке погоджене з прокурором, в обґрунтування якого зазначив, що 28.02.2025, близько 17 год 50 хв водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки Volkswagen Jetta, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався проїзною частиною автодороги Н-10 сполученням «Стрий-Чернівці-Мамалига», на відрізку 103км + 500 м, поза межами населеного пункту с. Драгомирчани, Івано-Франківської територіальної громади, Івано-Франківської області, у напрямку м. Чернівці. У вказаному місці ділянка дороги призначена для двох напрямків руху, має по одній смузі для руху в кожному напрямку, що розділені між собою осьовою лінією дорожньої розмітки 1.5 ПДР України. В салоні автомобіля ОСОБА_4 перевозив пасажирів ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та малолітню ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . По напрямку руху автомобіля Volkswagen Jetta, реєстраційний номер НОМЕР_1 на вищевказаному відрізку дороги, на одному рівні ліворуч прилягає заїзд до ресторану «Едельвейс».

У цей час позаду в попутному напрямку з автомобілем марки Volkswagen Jetta, реєстраційний номер НОМЕР_1 , керуючи автомобілем марки Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 рухався водій ОСОБА_8 , а в зустрічному напрямку керуючи автомобілем марки Volvo S60, реєстраційний номер НОМЕР_3 рухався водій ОСОБА_9 , який в салоні автомобіля перевозив пасажира ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

При під`їзді до ресторану «Едельвейс», водій автомобіля марки Volkswagen Jetta, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_4 маючи на меті виконати маневр повороту ліворуч до ресторанного комплексу, проявив неуважність, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, а також не пересвідчився у відсутності інших транспортних засобів, які рухаються у зустрічному напрямку руху, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення із автомобілем марки Volvo S60, реєстраційний номер НОМЕР_3 . Унаслідок зіткнення вищевказаних транспортних засобів, автомобіль марки Volvo S60, реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_9 виїхав на зустрічну смугу руху де відбулось зіткнення із автомобілем марки Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_8 .

При цьому, водій ОСОБА_4 порушив вимоги Правил дорожнього руху, затвердженого Постановою КМ України №1306 від 10.10.2001 з подальшими змінами та доповненнями), а саме:

п. 1.5., відповідно до якого дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3., в якому зазначено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 10.1., який зобов`язує водія перед будь-якою зміною напрямку руху переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

У результаті порушення водієм ОСОБА_4 зазначених пунктів Правил дорожнього руху України сталася дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої пасажири автомобіля Volkswagen Jettа, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_6 та малолітня ОСОБА_7 , отримали тілесні ушкодження від яких загинули на місці дорожньо-транспортної пригоди. Водій автомобіля Volkswagen Golf, реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_8 , отримав тілесні ушкодження у вигляді перелому тіла стегнової кістки, закритого перелому діафізу лівої стегнової кістки зі зміщенням, закритої трава органів грудної клітки, перелому 7 ребра зліва, забою обох легень, перелому поперекових відростків зліва Th12, L1, які згідно Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, відносяться до тілесних ушкоджень, середнього ступеня тяжкості. Водій автомобіля марки Volvo S60, реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження у вигляді травматичного гемопневмоторакса, закритого перелому обох кісток передпліччя зліва зі зміщенням, розтягнення та перенапруження зв`язкового апарата шийного відділу хребта, які згідно Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, відносяться до тілесних ушкоджень, середнього ступеня тяжкості, а пасажир вказаного автомобіля ОСОБА_10 , отримав тілесні ушкодження у вигляді полі травми, багато уламкового перелому кісток мозкового та лицевого черепа, гематосинусу, пнемоенцефалії, набряку мозку, закритої травми органів грудної клітки, правобічний гемопневмотораксу, пневмомедіастинуму, які згідно Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом МОЗ України № 6 від 17.01.1995, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент спричинення.

28 лютого 2025 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 затриманий в порядку ст. 208 КПК України, а час фактичного затримання рахується з 23 год 00 хв 28.02.2026 року.

01 березня 2026 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженцю м. Бурштин, Галицького району, Івано-Франківської області, зареєстрованому в АДРЕСА_1 , жителю АДРЕСА_2 , українцю, громадянину Україна, раніше не судимому, працюючому на посаді керівника ТОВ «АРІОН», реєстраційний номер облікової карти платника податків НОМЕР_4 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Обґрунтованість підозри вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_4 , повністю підтверджується доказами, які містяться у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від та додатками до нього, протоколами допитів свідків та потерпілих, а також іншими доказами зібраними у кримінальному провадженні.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , належить до категорії тяжкого злочину, за вчинення якого передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- переховуватися від органів досудового розслідування та суду, усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення кримінального правопорушення у виді позбавлення волі ;

- незаконно впливати на свідків та потерпілих, так як досудове розслідування триває, встановлюються очевидці події, анкетні відомості про свідків підозрюваному стануть відомі при ознайомленні із матеріалами кримінального провадження;

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином з метою уникнення від кримінальної відповідальності, зокрема не з`являтись за викликом слідчого, прокурора чи суду.

З огляду на викладені ризики до підозрюваного ОСОБА_4 доцільно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден інший запобіжний захід не може забезпечити вирішення завдань кримінального процесу та запобігти вказаним ризикам.

Застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту не можливе, оскільки підозрюваний, після обрання даного запобіжного заходу, усвідомлюючи неминучість покарання у вигляді позбавлення волі, може змінити своє місце проживання, та не повідомити про це правоохоронні органи, прокуратури та суд.

Застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді особистої поруки є недостатнім для запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж провадженні, оскільки не встановлено осіб, які б взяли його на поруки та заслуговують на довіру чи особливу довіру, а тому такі не можуть забезпечити виконання підозрюваним, покладених на нього обов`язків.

Також, застосування запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання чи домашнього арешту буде недостатнім для запобігання вказаних ризиків, оскільки підозрюваний, незважаючи на покладені на нього обов`язки, може покинути місце постійного проживання з метою уникнення кримінальної відповідальності.

З урахуванням п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи, що злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , спричинив загибель людей, є необхідність не визначати розмір застави.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини, просив клопотання задовольнити.

Захисник підозрюваного в судовому засіданні просив врахувати характеризуючі дані особи підозрюваного, потребу у лікуванні після ДТП та застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або застосувати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Підозрюваний в судовому засіданні підтримав думку захисника.

Заслухавши прокурора, підозрюваного та його захисника, дослідивши матеріали клопотання, вважаю наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Ч.2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, який в свою чергу відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Ч. 5 ст. 182 КПК України визначено, що розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину, визначається у межах від 20 до 80 розмірів мінімальної заробітної плати.

При постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

З матеріалів клопотання вбачається, що 28 лютого 2026 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 затриманий в порядку ст. 208 КПК України, а час фактичного затримання рахується з 23 год 00 хв 28.02.2026 року.

01 березня 2026 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286 КК України, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , належить до категорії тяжких злочинів, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

В той же час наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, які містяться у протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від та додатками до нього, протоколами допитів свідків та потерпілих, а також іншими доказами зібраними у кримінальному провадженні.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його винуватості, дослідження та оцінка зібраних у справі доказів з точки зору їх належності та допустимості, потребують перевірки та оцінки у кримінальному провадженні під час судового розгляду по суті.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення. При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального кодексу ця особа підлягає відповідальності.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, слідчий суддя враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Враховуючи те, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю матеріалів кримінального провадження, а слідчий суддя на цьому етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на ті дані, які були надані стороною обвинувачення, наявні всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Враховуючи наведене вважаю, що сукупність досліджених в судовому засіданні доказів свідчить про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України.

Крім цього, прокурором доведено наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені п. 1,3 ч.1 ст. 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини у справі Ілійков проти Болгарії зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторно вчинення злочинів.

Оскільки ОСОБА_4 підозрюється у вчинення злочину, за яке судом може бути призначене покарання у вигляді позбавлення волі, це створює ризики переховуватися від досудового розслідування.

Однак, прокурором жодним чином не доведено, що підозрюваний може вчинити дії, передбачені п.4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи дане клопотання враховую також вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_4 зазначеного вище злочину, характеризуючі особу підозрюваного дані: його вік, стан здоров`я, раніше не судимий.

З точки зору ч. 2 ст. 177 КПК України, в якій визначено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, визначальними пунктами ст. 184 КПК України будуть п. 3,5,6,7 ч. 1 ст. 184 КПК України. Тобто, саме виклад обставин, які дають змогу обґрунтовано підозрювати особу у скоєнні злочину, та зробити висновок про наявність ризиків, обґрунтування неможливості запобігти ризикам при застосуванні більш м`яких запобіжних заходів та обґрунтування обов`язків.

Вважається, що застосування запобіжних заходів вже можливо при наявності ризиків. Ризик же в свою чергу це не визначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

В той же час обставини, які зазначені підозрюваним та його захисником, не можуть бути підставами для відмови в задоволенні даного клопотання та відповідно для застосування менш суворого запобіжного заходу, оскільки такі не виключають наявність обґрунтованості підозри та встановлених в судовому засіданні ризиків.

При вирішенні клопотання, слідчим суддею враховується тяжкість та обставини злочинів, який інкримінуються підозрюваному та міра покарання, яка йому загрожує у разі доведення вини, і саме наведені вище обставини у їх сукупності, а також дані про особу підозрюваного підтверджують існування доведених ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та дають можливість зробити висновок, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою може забезпечити уникненню цих ризиків та забезпечити процесуальну поведінку підозрюваного.

У рішенні "Марченко проти України" Європейського суду суд з прав людини повторює, що при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернатиних) запобіжних заходів.

Вирішуючи питання про можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, слідчий суддя бере до уваги вищезазначену правову позицію Європейського суду з прав людини, обставини та наслідки вчиненого кримінального правопорушення, а також керується ч.4 ст.183 КПК України, у відповідності до якої при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою слідчий суддя має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини, і приходить до висновку, що жоден із інших-альтернативних запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а тому клопотання слід задовольнити та застосувати щодо підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів без визначення розміру застави.

На підставі ст.ст. 29, 55, 62, 63, 129 Конституції України, керуючись ст.ст. 176-178, 182-183, 193, 194, 196, 197, 202, 205, 309, 376, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Застосувати щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк шістдесят днів - до 28 квітня 2026 року включно.

Тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 здійснювати в Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань (№ 12)».

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Про прийняте рішення повідомити заінтересованих осіб.

Контроль за виконанням ухвали покласти на начальника відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського Апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1