КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 754/549/26 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/2237/2026 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2026 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 22 січня 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Києва, громадянки України, українки, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

яка підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 127, ст. 126-1 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваної ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 22 січня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого слідчого відділу Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 , погоджене прокурором Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 , про застосування щодо підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосовано до підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту, в межах строку досудового розслідування, до 21.03.2026 (включно), із забороною залишати в період часу з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступної доби місце проживання в АДРЕСА_2 , за виключенням відвідування місць для укриття під час оголошення сигналу «Повітряна тривога».

Поклдено на ОСОБА_7 , на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, обов`язки протягом часу до 21.03.2026 (включно):

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду, в залежності від стадії кримінального провадження;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд, в залежності від стадії кримінального провадження, про зміну місця проживання та роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні та потерпілим;

- здати на зберігання слідчому, якому доручено проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, свій паспорт та інші документи, що дають право на виїзд за межі України.

Ухвалу слідчого судді передано до органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваної для виконання.

Роз`яснено, що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваної, яка перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись в її житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на підозрювану зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Визначено строк дії ухвали до 21.03.2026 (включно).

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, прокурор групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурор Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 22.01.2026 року про застосування до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 127 та ст. 126-1 КК України, у кримінальному провадженні № 0000252 від 16.04.2025 року запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту - скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_9 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , без визначення розміру застави.

На обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що вважає вказану ухвалу слідчого судді необгрунтованою, невмотивованою та такою, що підлягає скасуванню у зв?язку з невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального процесуального Закону.

Прокурор посилається на те, що ОСОБА_7 своїми діями фактично позбавила малолітнього потерпілого ОСОБА_10 належного виховання у родині, проігнорувавши даний етап як перший та найважливіший етап формування його особистості.

Слід також врахувати, що підозрювана повністю усвідомлювала суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачала можливі наслідки та бажала їх настання, що свідчить про особливий цинізм і байдужість до прав, свобод та безпеки малолітньої особи.

На підставі зібраних у кримінальному провадженні доказів, а також з урахуванням характеру інкримінованих кримінальних правопорушень, їх тяжкості, способу вчинення, спрямованості на малолітню особу, з якою підозрювана перебуває у сімейних стосунках, існує реальний ризик того, що, перебуваючи на волі, вона може продовжити вчинення аналогічних злочинних дій, у тому числі щодо малолітнього потерпілого чи інших

малолітніх осіб.

Також прокурор зазначає, що ОСОБА_7 , крім малолітнього сина ОСОБА_10 , який є потерпілим у даному провадженні, має також й інших дітей, а саме: малолітньогоОСОБА_11 , 2018 р.н., з яким фактично проживає, ОСОБА_12 , 2013 р.н., якого вона відмовилася забирати з Пренатального центру м. Києва після його народження, а також ОСОБА_13 , 2014 р.н., та ОСОБА_14 , 2009 р.н., відносно яких підозрювана позбавлення батьківських прав рішеннями Деснянського районного суду м. Києва.

За наведеною аргументацією, ізоляція підозрюваної шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є єдиним ефективним способом унеможливити подальшу реалізацію її злочинного умислу та забезпечити безпеку потерпілого й інших малолітніх осіб, які потенційно можуть стати жертвами аналогічних дій, тобто є всі підстави вважати, що підозрювана ОСОБА_7 може вчинити інші кримінальні

правопорушення.

Застосуванням до підозрюваної ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, таких як особиста порука, застава, особисте зобов`язання чи домашній арешт, орган досудового розслідування не зможе повною мірою забезпечити виконання завдань кримінального провадження та не зможе запобігти ризикам, а саме: переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконного впливу на малолітнього потерпілого та свідків і вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ураховуючи вищезазначене, необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваній ОСОБА_7 та обмеження її конституційних прав, у даному випадку, є виправданим з точки зору відповідного суспільного інтересу, що значно переважає інтереси однієї людини, і є таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.

Прокурор у скарзі вказує, що завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні.

Права дитини за законодавством України визначені низкою нормативно-правових актів, які спрямовані на забезпечення, реалізацію та захист прав дитини у нашому суспільстві.

Апелянт звертає увагу, що кримінальні правопорушення проти життя та здоров`я особи стосовно дітей є недопустимими та аморальними, вони принижують потерпілу дитину, завдають невиправної шкоди її психічному здоров`ю та фізичного болю.

Так, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, що характеризується особливою суспільною небезпекою, вчинені відносно малолітньої дитини, які мали триваючий та системний характер.

Катування своє малолітньої дитини, тобто вчинення насильницьких дій щодо нього, його рідною матір`ю, є недопустимими та аморальними, вони принижують потерпілу дитину, завдають невиправної шкоди її психічному здоров`ю та фізичного болю.

За таких обставин, є підстави вважати, що ризики, які обґрунтовані у клопотанні про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не можуть бути усунені шляхом застосування до підозрюваної запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та не зможе запобігти наявним ризикам.

Однак, зазначені обставини, що мають істотне значення, судом до уваги не прийняті, що свідчить про те, що судом неповно вивчено всі необхідні обставини при розгляді клопотання прокурора, а також про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді доповідача, доводи прокурора ОСОБА_6 , яка підтримала апеляційну скаргу та просила задовольнити її з наведених в ній підстав, доводи захисника ОСОБА_8 та підозрюваної ОСОБА_7 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вивчивши матеріали судового провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з представлених в апеляційний суд матеріалів, у провадженні слідчого відділу Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві знаходиться кримінальне провадження № 0000252 від 16.04.2025 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 127, ст. 126-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 у період з серпня 2024 по 04.04.2025, більш точного часу та дати розслідуванням не встановлено, за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , систематично, протягом тривалого часу, за період спільного проживання зі своїм малолітнім сином ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , грубо порушуючи гарантовані державою конституційні права і свободи людини, передбачені ч. 1 ст. 3 Конституції України, згідно з якою людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; ч. 1 ст. 28 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню; ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства», де передбачено, що кожній дитині гарантується право на свободу та особисту недоторканість та захист гідності, а також захист від усіх форм фізичного та психічного насильства, систематично, умисно, вчиняла протиправні дії, спрямовані на вчинення катування свого малолітнього сина ОСОБА_10 , за небажані форми його поведінки, тобто такі, що є невимушеними та неумисними, як методи покарання та спонукання до виконання вказівок, при цьому усвідомлюючи його вікову, фізичну та психологічну нездатність протистояти таким діям та чинити їм адекватний опір, та, розуміючи, що такі діяння супроводжуються для малолітньої дитини стресом, почуттям страху за своє життя та здоров`я, почуттям жаху та неспокою, здатні принизити та зламати її морально, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_7 у період з серпня 2024 по 04.04.2025, більш точного часу та дати розслідуванням не встановлено, за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення катування, тобто вчинення умисних дій, спрямованих на заподіяння морального страждання своєму малолітньому сину ОСОБА_10 , з метою його покарання за небажану поведінку та спонукання до його належної на її думку поведінки, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи настання таких наслідків, усвідомлюючи власну значущість в його сприйнятті, будучи значимим дорослим і найближчою людиною для нього, посягаючи на його волю, честь і гідність, систематично закривала в приміщенні туалету вказаної квартири свого малолітнього сина ОСОБА_10 , поза часом навчального процесу, примушуючи його залишатися там весь час, тобто фактично проживати та спати в приміщенні туалету, тим самим обмежуючи його у вільному пересуванні та позбавляючи дитину можливості достатнього рівня життя.

Крім того, ОСОБА_7 у період з серпня 2024 по 04.04.2025, більш точного часу та дати розслідуванням не встановлено, за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на вчинення катування, тобто вчинення умисних дій, спрямованих на заподіяння морального страждання своєму малолітньому сину ОСОБА_10 , з метою його покарання за небажану поведінку та спонукання до його належної на її думку поведінки, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи настання таких наслідків, усвідомлюючи власну значущість в його сприйнятті, будучи значимим дорослим і найближчою людиною для нього, посягаючи на його волю, честь і гідність, побачивши малолітнього ОСОБА_10 вночі, сплячого на підлозі в одязі, сприйнявши це за небажану їй поведінку, примусила малолітнього ОСОБА_10 зняти з себе свій одяг, залишивши його в одній спідній білизні, від чого він, не маючи доступу до іншого одягу, будучи закритим у холодному приміщенні туалету вказаної квартири, відчував холод і не міг зігрітися.

Крім того, ОСОБА_7 у період з серпня 2024 по 04.04.2025, більш точного часу та дати розслідуванням не встановлено, за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на вчинення катування, тобто вчинення умисних дій спрямованих на заподіяння морального страждання своєму малолітньому сину ОСОБА_10 , з метою його покарання за небажану поведінку та спонукання до його належної на її думку поведінки, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи настання таких наслідків, усвідомлюючи власну значущість в його сприйнятті, будучи значимим дорослим і найближчою людиною для нього, посягаючи на його волю, честь і гідність, зв`язувала останнього підручними засобами - зарядним шнуром від мобільного телефону, тим самим позбавляючи його можливості вільно рухатися та пересуватися.

Крім того, ОСОБА_7 у період з серпня 2024 по 04.04.2025, більш точного часу та дати розслідуванням не встановлено, за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на вчинення катування, тобто вчинення умисних дій, спрямованих на заподіяння морального страждання своєму малолітньому сину ОСОБА_10 , з метою його покарання за небажану поведінку та спонукання до його належної на її думку поведінки, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи настання таких наслідків, усвідомлюючи власну значущість в його сприйнятті, будучи значимим дорослим і найближчою людиною для нього, посягаючи на його волю, честь і гідність, використовуючи страх дитини, погрози, примусила малолітнього ОСОБА_10 з`їсти зачерствілий шматок хліба, що він не зміг зробити, за відведений йому матір`ю ОСОБА_7 час, в силу своїх фізичних і вікових можливостей.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у катуванні, тобто у вчиненні умисних дій, спрямованих на заподіяння морального страждання своєму малолітньому сину ОСОБА_10 , вчинених з метою покарати його за дії, вчинені ним, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 у період з серпня 2024 по 04.04.2025, більш точного часу та дати розслідуванням не встановлено, за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на вчинення катування, тобто вчинення умисних дій, спрямованих на заподіяння сильного фізичного болю своєму малолітньому сину ОСОБА_10 , з метою його покарання за небажану поведінку та спонукання до його належної на її думку поведінки, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи настання таких наслідків, усвідомлюючи власну значущість в його сприйняті, будучи значимим дорослим і найближчою людиною для нього, посягаючи на його волю, честь і гідність, після того, як малолітній ОСОБА_10 не зміг з`їсти зачерствілий шматок хліба, за відведений йому матір`ю ОСОБА_7 час, в силу своїх фізичних і вікових можливостей, сприйнявши дану поведінку малолітнього ОСОБА_10 як за небажану, з метою його покарання, умисно, протиправно, взяла до рук кухонний ніж та здійснила ним порізи по голові малолітнього ОСОБА_10 , внаслідок чого спричинила останньому тілесне ушкодження у вигляді рани у тім`яній ділянці голови, що відноситься до легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Крім того, ОСОБА_7 у період з серпня 2024 по 04.04.2025, більш точного часу та дати розслідуванням не встановлено, за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на вчинення катування, тобто вчинення умисних дій, спрямованих на заподіяння сильного фізичного болю своєму малолітньому сину ОСОБА_10 , з метою його покарання за небажану поведінку та спонукання до його належної на її думку поведінки, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи настання таких наслідків, усвідомлюючи власну значущість в його сприйнятті, будучи значимим дорослим і найближчою людиною для нього, посягаючи на його волю, честь і гідність, діючи умисно, систематично била його по тілу руками та ногами, а також підручними засобами, а саме: ременем, зарядним шнуром від мобільного телефону та кухонними приладами.

Крім того, ОСОБА_7 у невстановлений досудовим розслідуванням дату та час, але не пізніше 04.04.2025, більш точного часу та дати розслідуванням не встановлено, за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на вчинення катування, тобто вчинення умисних дій, спрямованих на заподіяння сильного фізичного болю своєму малолітньому сину ОСОБА_10 , з метою його покарання за небажану поведінку та спонукання до його належної на її думку поведінки, усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи настання таких наслідків, усвідомлюючи власну значущість в його сприйнятті, будучи значимим дорослим і найближчою людиною для нього, посягаючи на його волю, честь і гідність, діючи умисно, з метою покарання свого малолітнього ОСОБА_10 , за небажану поведінку, вставила кисть його лівої руки в дверний отвір, після чого закрила двері, внаслідок чого спричинила останньому тілесне ушкодження у вигляді синця 3-го пальця лівої кисті, що відноситься до легкого тілесного ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у катуванні, тобто у вчиненні умисних дій, спрямованих на заподіяння сильного фізичного болю своєму малолітньому синові ОСОБА_10 , вчинених з метою покарати його за дії, вчинені ним, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України.

Крім того, досудовим розслідуванням встановлено, що в порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно якої кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству» №2229-УІІІ, з серпня 2024 ОСОБА_7 , умисно, систематично протягом тривалого часу вчинила домашнє насильство відносно свого малолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким спільно проживала в одній квартирі за адресою: АДРЕСА_2 , що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя малолітнього потерпілого ОСОБА_10 .

Так, 16.08.2024 близько 21 год. 15 хв., за місцем мешкання за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_7 вчинила домашнє насильство фізичного характеру по відношенню до свого малолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чим завдала шкоди та порушила ч. 1 п. 14, п. 17 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», тим самим скоїла адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 18.09.2024 у справі №754/12153/24, ОСОБА_7 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.173-2 КУпАП України та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 10 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170,00 гривень.

Таким чином, ОСОБА_7 , будучи особою, яка раніше притягувалася до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП України за вчинення фізичного домашнього насильства щодо свого малолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , діючи умисно, з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття в сім`ї, продовжила вчиняти відносно свого малолітнього сина ОСОБА_10 психологічне домашнє насильство.

Так, ОСОБА_7 у невстановлений досудовим розслідуванням час та дату, але не пізніше 04.04.2025, більш точного часу та дати розслідуванням не встановлено, за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , реалізуючи прямий умисел, спрямований на вчинення психологічного домашнього насильства відносно свого малолітнього сина ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи настання таких наслідків, з мотивів явної неповаги до існуючих норм співжиття у сім`ї, систематично вчиняла домашнє насильство психологічного характеру відносно ОСОБА_10 , що виразилось у висловлюванні до нього брутальною лайкою, голосних криках, приниженні честі та гідності дитини, висловлювала бажання скорішої його смерті та поміщення до інтернату, словесно погрожувала зарізати його та винести тіло дитини у пакетах на смітник або ліс, чим завдала йому психологічних страждань.

Зазначені умисні, систематичні, протиправні дії ОСОБА_7 утворили у малолітнього ОСОБА_10 комплекс негативних психоемоційних змін у вигляді переживання страху за своє життя та здоров`я, почуття напруги, тривожності, очікування нових покарань та побиття, знижений настрій, почуття приниженої гідності, та як наслідок руйнують у ОСОБА_10 відчуття сімейної захищеності, сприяють формуванню тривалого відчуття образи та приниження, безпорадності та беззахисності, чим істотно порушують його соціальне функціонування та погіршують якість життя, розвитку та дорослішання.

Таким чином, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні домашнього насильства, тобто умисного систематичного вчинення психологічного насильства щодо свого малолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що призводить до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст. 126-1 КК України.

21.01.2026 року слідчим слідчого відділу Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві за погодженням із прокурором Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_7 повідомлено про те, що вона підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 127, ст. 126-1 КК України.

22.01.2026 року слідчий слідчого відділу Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві старший лейтенант поліції ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування щодо підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування вимог даного клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий зазначив, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень підтверджується зібраними у ході проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від ОСОБА_15 за 15.06.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 24.04.2025; протоколом допиту малолітнього потерпілого ОСОБА_10 від 29.04.2025; висновком судово-психіатричного експерта №847; висновком експерта №049-921-2025 за результатами проведення судово-медичної експертизи; висновком експерта №18 за результатами проведення судово-психологічної експертизи; протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 15.01.2026; протоколом допиту свідка ОСОБА_18 ; речовими доказами у кримінальному провадженні; іншими матеріалами у всій їх сукупності.

Окрім цього, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, що дають достатні підстави вважати, що підозрювана ОСОБА_7 може здійснити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на малолітнього потерпілого та свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Слідчий у клопотанні посилався на те, що зважаючи на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, розмір санкції статті, в якій ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється, в органу досудового розслідування є достатні підстави вважати, що остання може переховуватися від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання, усвідомлюючи невідворотність, тяжкість та реальність покарання за вчинені злочини, що в свою чергу є ризиком, передбаченим п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до рішення ЄСПЛ «Бекчієв проти Молдови» ризик переховування оцінюється також з урахуванням характеру людини, його моральних принципів, місця проживання, місця роботи, статків, сімейних стосунків, відносин з державою.

Інкриміновані підозрюваній злочини відносяться до кримінальних правопорушень проти життя та здоров`я, у даному випадку стосовно малолітньої особи, що в сукупності свідчить про ймовірність свідомої позапроцесуальної поведінки підозрюваної.

Співставлення можливих негативних для підозрюваної наслідків переховування у вигляді ув`язнення у невизначеному майбутньому, із засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим.

Крім того, при оцінці судом указаного ризику, слід звернути увагу на те, що підозрювана вчинила злочини проти життя та здоров`я стосовно малолітньої особи, з якою остання до того ж перебуває у сімейних відносинах та обставини кримінального правопорушення, у вчиненні яких вона підозрюється, а саме, вчинення протиправних дій, які мають високий ступінь небезпеки, зумовлений певними наслідками не лише для конкретних осіб, а й для суспільства в цілому.

Наявність у кримінальному провадженні реальних ознак суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваного, враховуючи практикуЄвропейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїми рішеннями повинен забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Ризиком того, що ОСОБА_7 може незаконно впливати на малолітнього потерпілого та свідків (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України) є те, що підозрюваній відомо місце проживання вказаних осіб та остання має обізнаність хто саме є свідками у кримінальному провадженні.

Так, потерпілим у кримінальному провадженні є малолітній син ОСОБА_7 , стосовно якого підозрюваною вчинено кримінальні правопорушення проти життя та здоров`я особи, тому суд має врахувати той факт, що малолітній потерпілий апріорі перебував у залежному стані від підозрюваної, яка є повнолітньою особою, як дитина від дорослої особи, оскільки вони є більш психологічно вразливими та психологічно залежними, ніж звичайні повнолітні громадяни.

Тобто, вищевказаний фактор свідчить про те, що перебуваючи на волі та, відповідно, маючи доступ до малолітнього потерпілого ОСОБА_10 , підозрювана ОСОБА_7 буде мати можливість незаконно впливати на нього з метою ненадання показань, які мають важливе значення для викриття всіх обставин кримінального правопорушення, повною відмовою від прийняття участі у процесуальних діях, які є необхідними при розслідуванні даної категорії кримінальних правопорушень, або викривлення інформації на користь підозрюваної, яку необхідно отримати під час проведення слідчих дій за участю малолітнього, який є потерпілим. Підозрювана ОСОБА_7 шляхом навіювання, прохання, обіцянок винагороди, або шляхом погроз застосувати покарання, буде здійснювати незаконний вплив на малолітнього потерпілого та свідків з метою ухилення від викриття злочинних діянь, в яких остання обгрунтовано підозрюється.

У разі перебування на волі підозрюваної орган досудового розслідування не зможе контролювати такі спроби, що зашкодить об`єктивному досудовому розслідуванню, призведе до спотворення істини у даному провадженні, а також може перешкодити виконанню завдань кримінального провадження.

На ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто вчинити інше кримінальне правопорушення ОСОБА_7 , вказує те, що остання підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, які характеризуються особливою суспільною небезпекою та зухвалістю. Більше того, кримінальне правопорушення вона вчинила відносно свого малолітнього сина, який в силу свого віку не може протистояти її протиправним діям.

Указане свідчить про низький рівень правової свідомості та соціальної відповідальності підозрюваної ОСОБА_7 , а також про схильність до злочинних дій проти життя та здоров`я стосовно дітей.

Водночас, варто зазначити, що ОСОБА_7 своїми діями фактично позбавила малолітнього потерпілого ОСОБА_10 належного виховання у родині, проігнорувавши даний етап як перший та найважливіший етап формування його особистості.

Слід також врахувати, що підозрювана повністю усвідомлювала суспільно- небезпечний характер своїх дій, передбачала можливі наслідки та бажала їх настання, що свідчить про особливий цинізм і байдужість до прав, свобод та безпеки малолітньої особи.

На підставі зібраних у кримінальному провадженні доказів, а також з урахуванням характеру інкримінованих кримінальних правопорушень, їх тяжкості, способу вчинення, спрямованості на малолітню особу, з якою підозрювана перебуває у сімейних стосунках, існує реальний ризик того, що, перебуваючи на волі, вона може продовжити вчинення аналогічних злочинних дій, у тому числі щодо малолітнього потерпілого чи інших малолітніх осіб.

При цьому слідчий просив врахувати той факт, що ОСОБА_7 , крім малолітнього сина ОСОБА_10 , який є потерпілим у даному провадженні, має також й інших дітей, а саме: малолітнього ОСОБА_11 , 2018 р.н., з яким фактично проживає, ОСОБА_12 , 2013 р.н., якого вона відмовилася забирати з Перинатального центру м. Києва після його народження, а також ОСОБА_13 , 2014 р.н., та ОСОБА_14 , 2009 р.н., відносно яких підозрювана позбавлена батьківських прав рішеннями Деснянського районного суду м. Києва.

Вказане свідчить про те, що ОСОБА_7 належним чином не виконує своїх обов`язків щодо виховання дітей, що суперечить моральним засадам суспільства.

За наведеною аргументацією, ізоляція підозрюваної шляхом застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є єдиним ефективним способом унеможливити подальшу реалізацію її злочинного умислу та забезпечити безпеку потерпілого й інших малолітніх осіб, які потенційно можуть стати жертвами аналогічних дій, тобто є всі підстави вважати, що підозрювана ОСОБА_7 може вчинити інші кримінальні правопорушення.

Також у клопотанні зазначено про те, що застосуванням до підозрюваної ОСОБА_7 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, таких як особиста порука, застава, особисте зобов`язання чи домашній арешт, орган досудового розслідування не зможе повною мірою забезпечити виконання завдань кримінального провадження та не зможе запобігти ризикам, а саме: переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконного впливу на малолітнього потерпілого та свідків і вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, утримання підозрюваної у спеціальній установі забезпечить її безперешкодну доставку відповідним конвойним підрозділом до слідчого, прокурора та суду, що забезпечить дотримання розумних строків досудового розслідування, а в подальшому і судового розгляду.

Ураховуючи вищезазначене, необхідність застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваній ОСОБА_7 та обмеження її конституційних прав, у даному випадку, є виправданим з точки зору відповідного суспільного інтересу, що значно переважає інтереси однієї людини, і є таким, що відповідає практиці ЄСПЛ.

Разом з тим, ураховуючи наявність у кримінальному провадженні реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи підозрюваної, а також те, що кримінальне правопорушення вчинене проти життя та здоров`я особи, враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїми рішеннями повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, слідчий просив при визначенні застави користуватись правовою нормою, передбаченою п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, відповідно до якої суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства.

На думку органу досудового розслідування матеріали клопотання дають суду достатньо підстав для застосування стосовно підозрюваної запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без альтернативи внесення застави, оскільки наявні підстави вважати, що саме цей запобіжний захід, передбачений ст. 176 КПК України, на даний час зможе забезпечити виконання підозрюваною процесуальних обов`язків, що випливають із ст. 177 КПК України, та її належну процесуальну поведінку.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 22 січня 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання слідчого слідчого відділу Деснянського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві старшого лейтенанта поліції ОСОБА_9 , погоджене прокурором Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 , про застосування щодо підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Застосовано до підозрюваної ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді домашнього арешту, в межах строку досудового розслідування, до 21.03.2026 (включно), із забороною залишати в період часу з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. наступної доби місце проживання в АДРЕСА_2 , за виключенням відвідування місць для укриття під час оголошення сигналу «Повітряна тривога».

Покладено на ОСОБА_7 , на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, обов`язки протягом часу до 21.03.2026 (включно):

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду, в залежності від стадії кримінального провадження;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд, в залежності від стадії кримінального провадження, про зміну місця проживання та роботи;

- утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні та потерпілим;

- здати на зберігання слідчому, якому доручено проведення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, свій паспорт та інші документи, що дають право на виїзд за межі України.

Ухвалу слідчого судді передано до органу Національної поліції за місцем проживання підозрюваної для виконання.

Роз`яснено, що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваної, яка перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтись в її житло, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на підозрювану зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Визначено строк дії ухвали до 21.03.2026 (включно).

Колегія суддів погоджується з такими висновками слідчого судді, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатніпідстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно частин 1-4 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У справі «Маккей проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що основна мета статті 5 Конвенції полягає у запобіганні свавільного або безпідставного позбавлення волі особи.

Європейський суд з прав людини під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у «демократичному суспільстві» у значенні, передбаченому Конвенцією.

Відповідно до п. «с» ст. 5 Конвенції, законними є арешт або затримання, здійснені з метою допровадження особи до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

У той же час, Європейський суд зазначає, що національний суд, який вирішує питання про взяття особи під варту, повинен визначити, чи виправдовують інші підстави, наведені органом досудового розслідування, позбавлення особи свободи.

Суд у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголосив, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

На переконання колегії суддів, вказані вимоги слідчим суддею належним чином дотримані.

Дійшовши висновку про відсутність підстав для застосування щодо підозрюваної ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та можливість застосування щодо неї запобіжного заходу у виді домашнього арешту у певний період доби, слідчий суддя вважав, що наданими органом досудового розслідування матеріалами достатньою мірою підтверджується обгрунтованість висунутої ОСОБА_7 підозри.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованих їй кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 127, ст. 126-1 КК України підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення або таке, що готується від ОСОБА_15 за 15.06.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 24.04.2025; протоколом допиту малолітнього потерпілого ОСОБА_10 від 29.04.2025; висновком судово-психіатричного експерта №847; висновком експерта №049-921-2025 за результатами проведення судово - медичної експертизи; висновком експерта №18 за результатами проведення судово - психологічної експертизи; протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 15.01.2026; протоколом допиту свідка ОСОБА_18 ; речовими доказами у кримінальному провадженні; іншими матеріалами у всій їх сукупності.

При цьому, слідчим суддею обґрунтовано визнано доведеними вказані у клопотанні слідчого ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Так, на переконання колегії суддів слідчим у поданому клопотанні та прокурором у судовому засіданні доведено існування у даному кримінальному провадженні ризиків непроцесуальної поведінки підозрюваної, а саме того, що вона може: переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на малолітнього потерпілого та свідків; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Такі висновки слідчий суддя зробив, враховуючи тяжкість та специфіку кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , дані про особу підозрюваної.

При цьому, як вірно встановлено слідчим суддею, під час розгляду клопотання про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, стороною обвинувачення не доведено обставин, які дають підстави для висновків, що з урахуванням даних про особу підозрюваної та конкретних обставин інкримінованих їй кримінальних правопорушень, інші запобіжні заходи, окрім тримання під вартою, не зможуть запобігти ризикам, наведеним слідчим у клопотанні, не забезпечать виконання підозрюваною покладених на неї процесуальних обов`язків, та які б виправдовували обмеження права підозрюваної на свободу.

З такими висновками погоджується колегія суддів, та звертає увагу на недоведеність слідчим у клопотанні та прокурором під час апеляційного розгляду тих обставин, що заявлені органом досудового розслідування ризики мають такий ступінь небезпеки, якому зможе запобігти лише винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Також, вірним є висновок слідчого судді про те, що після внесення 16.04.2025 до ЄРДР відомостей щодо обставин, викладених в повідомленні про підозру (період з серпня 2024 по 04.04.2025) по дату звернення до суду із клопотанням про обрання запобіжного заходу - 22.01.2026, пройшов значний проміжок часу, що суттєво зменшує ризики, на які посилається сторона обвинувачення.

Таким чином, враховуючи, що ОСОБА_7 є особою раніше не судимою, на утриманні має малолітню дитину, щодо якої не позбавлена батьківських прав і негативних дій, з пояснень учасників засідання, не вчиняла, постійне місце проживання, та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, є запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби, із покладенням на підозрювану обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дослідив всі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення, в повній мірі врахував вимоги статті 194 КПК України та за відсутністю доведених обставин щодо неможливості застосування до підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу ніж винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою, обґрунтовано застосував щодо підозрюваної більш м`який запобіжний захід, а саме, у виді домашнього арешту у певний період доби.

Доводи, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі стосовно обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованих їй кримінальних правопорушень та наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, враховані слідчим суддею при прийнятті рішення про застосування щодо підозрюваної запобіжного заходу у виді домашнього арешту у певний період доби, який, на думку колегії суддів, співмірний з існуючими ризиками, особою підозрюваної, тяжкістю злочину, та підстав вважати його занадто м`яким колегія суддів не вбачає.

При цьому, апеляційна скарга прокурора не містить та прокурором не наведено обставин, які дають підстави для висновків, що з урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення та особи підозрюваної, запобіжний захід у виді домашнього арешту у певний період доби не зможе запобігти встановленим у кримінальному провадженні ризикам.

Як встановлено колегією суддів, ні в самому клопотанні слідчого, ні прокурором в судовому засіданні, не було наведено переконливих та достатніх підстав для підтвердження необхідності застосування до ОСОБА_7 такого запобіжного заходу, як тримання під вартою.

Зокрема, клопотання слідчого не містить переконливого обґрунтування припущень про наявність у підозрюваної наміру перешкоджати ходу досудового розслідування у такий спосіб, що застосування більш м`якого запобіжного заходу буде недостатнім для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у певний період доби узгоджується з матеріалами справи та відповідає законній меті застосування запобіжного заходу.

ЄСПЛ наголошує, що стаття 5 Конвенції гарантує основоположне право на свободу та недоторканність, яке є найважливішим у «демократичному суспільстві» у розумінні Конвенції. Кожен має право на захист цього права, що означає не бути позбавленим свободи або мати гарантії від продовження позбавлення свободи, крім випадків, коли таке позбавлення відбувалось за умов, встановлених у пункті 1 статті 5 Конвенції. Цей перелік винятків, встановлений у вищезазначеному положенні, є вичерпним і лише вузьке тлумачення цих винятків відповідає цілям цього положення, а саме - гарантувати, що нікого не буде свавільно позбавлено свободи (див. рішення від 14 жовтня 2010 року у справі «Хайредінов проти України» (Khayredinov v. Ukraine), № 38717/04, пункт 26, з подальшими посиланнями).

З урахуванням положень ст.ст. 177, 178 КПК України, п. 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, слідчому судді належало з`ясувати чи тримання підозрюваного під вартою є тим запобіжним заходом, який забезпечив би його належну процесуальну поведінку та виконання ним процесуальних обов`язків, та чи не було можливості обмежитися в даному випадку застосуванням менш суворого запобіжного заходу, що і було зроблено слідчим суддею, з обґрунтуванням прийнятого рішення.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, в даному провадженні існують підстави для застосування до підозрюваної більш м`якого, окрім виняткового, запобіжного заходу, враховуючи дані про особу ОСОБА_7 , в їх сукупності, при цьому, застосування до підозрюваної такого запобіжного заходу, як домашній арешт в певний період доби із покладенням на підозрювану обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

За вказаних обставин, проаналізувавши всі надані сторонами докази, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

З огляду на викладене, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких прокурор просить скасувати ухвалу слідчого судді, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Викладені в апеляційній скарзі прокурора доводи про незаконність та необґрунтованість оскаржуваної ухвали, є безпідставними, оскільки ухвала слідчого судді відповідає вимогам ст.ст. 196, 372 КПК України, та містить обґрунтування і мотиви, з яких виходив слідчий суддя при постановленні ухвали.

Інші доводи апеляційної скарги прокурора висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, з урахуванням змісту повідомленої ОСОБА_7 підозри, ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, особи підозрюваної, а також враховуючи обставини кримінального провадження, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді, якою до підозрюваної ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний період доби - без змін, оскільки, на думку колегії, саме такий запобіжний захід у повній мірі забезпечить запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Враховуючи викладене, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування, та задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 178, 181, 183, 194, 199, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора групи прокурорів у кримінальному провадженні - прокурора Деснянської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 22 січня 2026 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4