Справа № 163/547/26
Провадження № 1-кс/163/89/26
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2026 року Слідча суддя Любомльського районного суду

Волинської області ОСОБА_1 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Любомль Волинської області клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції № 1 (м.Любомль) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 , погоджене з прокурором Волинської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , про арешт майна в кримінальному провадженні № 0000046 від 22.02.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.382 КК України,

в с т а н о в и л а :

Клопотання обґрунтоване тим, що в ЄРДР внесено відомості про те, що ОСОБА_5 умисно не виконує постанову Шацького районного суду Волинської області у справі №163/1820/25 від 21 серпня 2025 року, яка набрала законної сили 02 вересня 2025 року, про позбавлення його права керування транспортними засобами. Вказують, що 21 лютого 2026 року об 11 год. 36 хв., в порушення п. 2.1. Правил дорожнього руху, будучи позбавленим права керування транспортними засобами, ОСОБА_5 керував автомобілем Mercedes-Benz, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , по автодорозі по вул. Євгена Коновальця в м. Любомль Ковельського району Волинської області, де біля будинку № 8а по вказаній вулиці був зупинений службовими особами відділення поліції № 1 (м. Любомль) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області.

В ході проведення огляду місця події, що мав місце на автодорозі біля будинку 8а по вул. Євгена Коновальця в м. Любомль Ковельського району Волинської області, слідчо-оперативною групою було виявлено та вилучено автомобіль Mercedes-Benz, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_5 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 18.09.2025, і встановлено, що автомобіль Mercedes-Benz, р.н.з. НОМЕР_1 , згідно з даними ІКС ІПНП та відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 18.09.2025 зареєстрований за ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка є дружиною водія ОСОБА_5 .

На думку слідчого та прокурора, вилучене майно має силу речового доказу, відповідає критеріям, зазначеним у ч.2 ст. 167 КПК України; арешт вказаного майна надасть змогу об?єктивно встановити важливі обставини кримінального провадження, провести необхідні слідчі (розшукові) дії, необхідне для забезпечення виконання вироку. Неприйняття рішення про арешт майна безумовно тягне за собою його повернення з можливістю втрати доказового значення.

Крім того, посилаючись на приписи п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України, вважають, що до вказаного автомобіля Mercedes-Benz, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрованим власником якого є ОСОБА_6 , може бути застосована спеціальна конфіскація.

Старший слідчий СВ відділення поліції № 1 (м.Любомль) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 та власник майна ОСОБА_6 на розгляд клопотання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про час та місце його проведення.

Прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав і просив його задовольнити, вказав, що ОСОБА_5 був засуджений за ч.1 ст.382 КК України та двічі притягувався до адмінвідповідальності.

Заслухавши пояснення прокурора, дослідивши матеріали клопотання, доходжу наступних висновків.

В ході розгляду клопотання встановлено, що кримінальне провадження за ознаками ч.3 ст.382 КК України зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань 22 лютого 2026 року за N?0000046, що підтверджено відповідним витягом з ЄРДР, на підставі рапорта старшого інспектора - чергового чергової частини СВ (м.Любомль) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області.

Згідно з рапортами інспекторів СРПП відділення поліції №1 (м.Любомль) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_7 та ОСОБА_8 встановлено, що при перевірці документів водія ОСОБА_5 , якого було зупинено працівниками поліції під час керування транспортним засобом 21.02.2026, виявлено, що останній позбавлений права керування та не виконує рішення суду.

Згідно з постановою Любомльського районного суду Волинської області у справі №163/1820/25 від 21 серпня 2025 року, яка набрала законної сили 02 вересня 2025 року, слідує, що ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 126, ч.2 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 34000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами строком на п`ять років.

Відповідно до протоколу огляду місця події від 21 лютого 2026 року підтверджено факт вилучення вказаного слідчим в клопотанні автомобіля та свідоцтва про його реєстрацію.

Факт керування ОСОБА_5 21.02.2026 року автомобілем марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , стверджується матеріалами кримінального провадження, та не заперечується самим ОСОБА_5 .

Постановою старшого слідчого від 22.02.2026 вилучене майно, а саме, автомобіль марки «Mercedes-Benz», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 від 18.09.2025 -визнано речовими доказами в даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об?єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, серед іншого, з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 3 статті 132 КПК України передбачено, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який йдеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч. 1 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Тобто, для арешту майна найперше слід встановити наявність підстав чи розумних підозр вважати, що саме це майно є предметом кримінального правопорушення або щодо нього можуть застосовуватись відповідні рішення про припинення прав власника (конфіскація, відшкодування шкоди за рахунок майна тощо) та повинне бути доказом кримінального правопорушення, яке розслідується саме в такому кримінальному провадженні.

Частиною третьою статті 382 КК України встановлено відповідальність за умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню, вчинені службовою особою, яка займає відповідальне чи особливо відповідальне становище, або особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею, або якщо вони заподіяли істотну шкоду охоронюваним законом правам і свободам громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам юридичних осіб.

Тобто, основним безпосереднім об?єктом вказаного злочину є інтереси правосуддя в частині забезпечення повного і своєчасного виконання судового рішення. Додатковий безпосередній об?єкт злочину становлять конституційні права та основні свободи і законні інтереси людини та юридичних осіб, авторитет судових і правоохоронних органів, а також міжнародний авторитет держави. Предмет злочину, передбаченого ч.3 ст.382 КК України, це судовий акт (вирок, рішення, ухвала чи постанова, що набрали законної сили), який було прийнято в установленому законом порядку суддею (суддями) суду загальної юрисдикції або Конституційного Суду України.

Слідчим суддею встановлено, що матеріали клопотання не містять доказів, а прокурор не навів достатніх обґрунтувань та не надав належних і допустимих доказів, які б давали підстави вважати, що вилучений автомобіль відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, у вказаному кримінальному провадженні, окрім як визнання його речовим доказом. Як і не доведено в судовому засіданні, що до цього майна може бути застосовано спеціальну конфіскацію на підставі п. 4 ч. 1 ст. 96-2 КК України.

Доводи слідчого в клопотанні про те, що автомобіль є речовим доказом у кримінальному провадженні належить оцінювати критично, оскільки він не є ні предметом, ні знаряддям вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.382 КК України, крім того, у собі не містить відомостей, які мали б суттєве значення для встановлення істини у кримінальному провадженні або свідчили б про існування обставин, які підлягають доведенню.

Слідча суддя, вивчивши матеріали клопотання, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання прокурора, оскільки у клопотанні про арешт майна відсутні докази на підтвердження значимості транспортного засобу, про який йде мова, для потреб досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за правовою кваліфікацією ч.3 ст.382 КК України.

Крім того, не доведено існування ризиків, наведених у клопотанні, стосовно можливості відчуження, знищення транспортного засобу і наслідки настання таких для досудового розслідування даного кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за ст.382 КК України.

Згідно з ч. 3 ст. 173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна з метою недопущення порушення права власності особи на володіння належним майном.

Керуючись ст.ст.170, 172, 173, 372, 376 КПК України, слідча суддя,-

п о с т а н о в и л а :

У задоволенні клопотання старшого слідчого СВ відділення поліції N?1 (м.Любомль) Ковельського РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_4 про арешт майна в кримінальному провадженні N?0000046 від 22.02.2026 року відмовити.

Відмова в накладенні арешту на майно є підставою для його повернення, за обставинами цієї справи - власнику, або належним чином уповноваженій особі.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга протягом п?яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Волинського апеляційного суду.

Повний текст ухвали проголошено о 15 годині 06 березня 2026 року.

Слідча суддя ОСОБА_1