ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 608/2571/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/129/26 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - продовження строків тримання під вартою
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2026 р. м.Тернопіль

Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

представника потерпілих ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_6 на ухвалу Чортківського районного суду Тернопільської області від 04 лютого 2026 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

в с т а н о в и л а:

Чортківським районним судом Тернопільської області розглядається кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000601 від 28.07.2025 про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 135, ч.3 ст.286-1 КК України.

Ухвалою Чортківського районного суду Тернопільської області від 04 лютого 2026 року задоволено клопотання прокурора, продовжено застосований щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави у сумі 166 400 (сто шістдесят шість тисяч чотириста) грн. 00 коп., та покладено на нього обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України у випадку її внесення, строком до 04 квітня 2026 року включно.

В обґрунтування прийнятого рішення суд зазначив, що ризики встановлені в ухвалі слідчого судді про обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачені п.п. 1,3,4 ч.1 ст.177 КПК України, продовжують існувати. Тому обраний обвинуваченому запобіжний захід, з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення, на даний час не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, потреби у проведенні судом дій, спрямованих на встановлення всіх обставин кримінального правопорушення.

Крім того, суд, врахувавши стан здоров`я обвинуваченого, його майнове становище, враховуючи конкретні обставини справи, тяжкість злочинів, в яких він обвинувачуються, розглянув за можливе визначити обвинуваченому ОСОБА_7 заставу у вигляді 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто в сумі 166 400 грн., оскільки застава в такому розмірі зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1ст. 177 КПК України.

В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні вважає, що оскаржувана ним ухвала Чортківського районного суду Тернопільської області від 04 лютого 2026 року підлягає зміні, оскільки не погоджується з розміром визначеної судом застави як альтернативного запобіжного заходу.

Звертає увагу, що відповідно до п.2 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину становить від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у закінчених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму.

Стверджує, що наведені судом обставини при визначенні розміру застави у вигляді 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме - стан здоров`я, майнове становище, конкретні обставини справи, тяжкість злочинів, є недостатніми для застосування такого розміру застави.

Просить врахувати, що потерпілими заявлено цивільний позов про відшкодування моральної шкоди на суму 2 000 000 грн.

Вважає, що в ухвалі Чортківського районного суду Тернопільської області від 04.02.2026 не наведено достатніх підстав та обставин, як це передбачено ч. 4 ст.183 КПК України; не мотивовано належним чином визначений розмір застави; не взято до уваги факт загибелі людини; заявлений цивільний позов, а також також можливість впливу обвинуваченого на свідків, які ще безпосередньо не допитані у суді, враховуючи, що обвинувачений був працівником правоохоронних органів, а зараз є діючим офіцером ЗСУ, та можливості ухилення від покарання.

Вищевказане у сукупності, на думку прокурора, вказує на підвищену небезпеку як самого діяння, так і особи обвинуваченого, а також на те, що обставини, які враховувалися судом при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачені ч. 1 ст.177 КПК України, вказують на відсутність підстав застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Просить змінити ухвалу Чортківського районного суду Тернопільської області від 04.02.2026 р., в частині визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_7 , призначивши її у розмірі 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, прокурора який підтримав подану апеляційну скаргу та, з наведених у ній мотивів, просить скасувати оскаржувану ним ухвалу місцевого суду та продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, визначивши йому заставу у 250 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; представника потерпілих адвоката ОСОБА_9 , яка підтримала апеляційну скаргу прокурора; обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_8 , які вважають ухвалу суду першої інстанції законною та обґрунтованою і тому просять відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора; дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Частиною 1 ст.404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновок, викладений в ухвалі Чортківського районного суду Тернопільської області від 04 лютого 2026 року щодо підстав для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 із визначенням йому застави ґрунтується на матеріалах провадження та відповідає вимогам закону, а при розгляді питання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд не допустив таких порушень кримінального процесуального закону, які були б підставою для його скасування.

Розглядаючи питання про застосування та продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд першої інстанції, для прийняття законного й обґрунтованого рішення, відповідно до ст. ст. 178, 199 КПК України та практики ЄСПЛ, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. При цьому наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до вимог ст. 177 КПК України, підставою для застосування як і продовження запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Крім того, при вирішенні питання про продовження дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд повинен врахувати обставини, передбачені ст. 178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.135, ч.3 ст.286-1 КК України, за які законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, яке за ступенем тяжкості є тяжким злочином.

Апеляційний суд враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Окрім того, згідно рішення ЄСПЛ у справі «Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom» стандарт доказування «обґрунтована підозра» передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення.

Аналіз матеріалів кримінального провадження та безпосередньо оскаржуваного апелянтом рішення місцевого суду, дає підстави колегії суддів для висновку, що на даній стадії кримінального провадження, при вирішенні питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу, стандарт доказування «обґрунтована підозра» дотримано як прокурором, який звернувся до суду з відповідним клопотання, так і судом, яким обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Також судом правильно враховано конкретні обставини справи, характер та обставини вчинення інкримінованого обвинуваченому ОСОБА_7 діяння, як воно сформульоване у обвинуваченні.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що наведені обставини свідчать про наявність обґрунтованого ризику, передбаченого п.п.1, 3, 4 ч.1 ст.177 КПК України, обсяг яких не зменшився і вони продовжують існувати.

Оскільки заявлені ризики не зменшились та продовжують існувати, а завершити розгляд кримінального провадження до закінчення строку тримання під вартою обвинуваченого не є можливим, з метою уникнення обвинуваченим суду та, враховуючи відсутність обставин, які б вказували на можливість скасування запобіжного заходу обвинуваченому або його заміни на більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою, колегія суддів вважає, що місцевий суд прийшов до правильного висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 до 04 квітня 2026.

Апеляційний суд також звертає вагу, що згідно п.4 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосовується до раніше несудимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, одне з яких є тяжким і передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років.

На думку колегії суддів, продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, судом першої інстанції у повній мірі та у визначеному законом порядку враховано особу обвинуваченого, його соціальні зв`язки, характер та тяжкість інкримінованого злочину, а також всі обставини справи, з якими закон пов`язує вирішення такого питання.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно п.2 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину становить від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Застосувавши до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою, суд при розгляді клопотання прокурора у відповідності до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, врахувавши конкретні обставини кримінального провадження; стан здоров`я обвинуваченого, зокрема наявність у нього гіпертонічної хвороби 2 ступеню, що підтверджується відповідною довідкою ВЛК; перебування у нього на утриманні неповнолітньої дитини; проходження ним служби у Збройних Силах України та позитивної характеристики за місцем служби; факт повного визнання ним своєї вини у пред`явленому обвинуваченні; дійшов правильного висновку щодо необхідності визначення обвинуваченому ОСОБА_7 застави в розмірі 166 400,00 (сто шістдесят шість тисяч чотириста) гривень 00 копійок, яка достатньою мірою, у разі її внесення, гарантуватиме виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та забезпечить його належну процесуальну поведінку.

При цьому апеляційний суд звертає увагу, що прокурором ні в суді першої інстанції, ані в судовому засіданні апеляційного суду не надано будь-яких доказів, які б обґрунтовували необхідність суду визначити заставу поза межами встановлених пунктом 2 частини 5 статті 182 КПК України, у розмірі, який значно перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, порушень вимог КПК України, які б могли стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції яку оскаржує сторона обвинувачення, по справі не встановлено.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав до її скасування, про що ставлять питання прокурор, не вбачає.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Чортківського районного суду Тернопільської області від 04 лютого 2026 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 без змін.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді