Справа № 357/3385/26
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2026 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому підготовчому судовому засіданні, угоду про визнання винуватості від 31 березня 2026 року, укладену між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні № 0000266 від 11 лютого 2026 року, стосовно

ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Біла Церква Київської області, громадянин України, офіційно непрацюючий, неодружений, з професійно-технічною освітою, місце реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, установив таке.

Формулювання обвинувачення та статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, яка передбачає кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачувалася особа.

ОСОБА_4 обвинувачувався в умисному невиконанні постанови суду, що набрала законної сили, тобто вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України, за таких фактичних обставин.

Відповідно до ст. 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення, адміністративне правопорушення - це протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.

За вчинення адміністративного правопорушення до особи застосовується адміністративне стягнення, одним із видів якого є позбавлення спеціальногоправа, зокрема, права керування транспортними засобами.

Відповідно до ст. 23 Кодексу України про адміністративніправопорушення, адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення, в дусі додержання законів України, поваги до правил співжиття, а також запобігання вчиненню нових правопорушень як самим правопорушником, так і іншими особами. Статтею 15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у видіпозбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем становленотимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.

Таким чином, позбавлення спеціального права, зокрема, права керування транспортними засобами, одночасно припиняє реалізацію вказаного права особою, до якої застосовано цей вид адміністративного стягнення.

Відповідно до ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменемУкраїни. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Обов`язковість судового рішення, згідно зі ст. 129 Конституції України, є однією з основних засад судочинства. Як установлено у ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Органи державної влади та органи місцевогосамоврядування,їх посадові особи не можуть приймати рішення, якіскасовують судові рішення або зупиняють їх виконання.

Встановлено, що 08.01.2025 Білоцерківським міськрайонним судомКиївської області, за результатами розгляду протоколів ЕПР1 № 199842 від 18.12.2024 за ч. 1 ст. 130 КУпАП та ЕПР1 № 199850 від 18.12.2024 за ч. 5 ст.126 КУпАП винесено постанову у справі № 357/18472/24 провадження№ 3/357/498/25, яка набрала законної сили 10.04.2025 та відповідно до якої ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративногоправопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 40800 гривень з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на п`ять років.

Однак, ОСОБА_4 , достовірно знаючи про наявність вказаноїпостанови суду, з метою невиконання постанови суду щодо позбавлення правакерування транспортним засобом, маючи реальну можливість її виконати, умисно підриваючи авторитет органів правосуддя України, в порушенняч. 2 ст. 13 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», відповідно до якого судові рішення, що набрали законної сили є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України, 11.02.2026 о 16 год. 16 хв. керував транспортним засобом «MAZDA» моделі «3» д.н.з. НОМЕР_1 та рухався по вул. Архипа Люльки (Карбишева) 61 та був зупинений працівниками поліції на підставі ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію».

Тим самим, ОСОБА_4 11.02.2026 діючи з мотивів зневаги до судової постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області, яка набрали законної сили, умисно не виконує постанову суду, якою позбавлено останнього права керувати транспортними засобами строком на п`ять років.

Відомості про укладену угоду, її реквізити, зміст та визначена міра покарання.

Згідно з угодою про визнання винуватості, сторони повністю погодилися з формулюванням фактичних обставин кримінального правопорушення та його правовою кваліфікацією за ч. 1 cт. 382 КК України.

Відповідно до угоди про визнання винуватості, обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення і зобов`язався беззастережно визнати винуватість в обсязі обвинувачення у судовому засіданні.

В угоді про визнання винуватості сторони погодились, що ОСОБА_4 слід призначити покарання передбачене санкцією ч. 1 ст. 382 КК України, у виді штрафу в розмірі сімсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 11 900 грн.

Сторони засвідчили, що їм відомі наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості.

Мотиви, з яких суд виходив при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам цього Кодексу та закону і ухваленні вироку, та положення закону, якими він керувався.

Згідно із п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у кримінальному провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Відповідно до ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 382 КК України є нетяжким злочином.

Отже, у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_4 , може бути укладена угода про визнання винуватості.

Суд вважає, що угода про визнання винуватості містить усі необхідні відомості, які передбачені ст. 472 КПК України.

Суд переконався, що її укладення є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз, наслідком обіцянок тощо та обвинуваченому роз`яснені наслідки укладення та затвердження угод, передбачені ст. 473 КПК України.

ОСОБА_4 беззаперечно визнав свою винуватість в обсязі пред`явленого йому обвинувачення, а також засвідчив, що він цілком розуміє що: має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують; характер обвинувачення; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд зазначає, що угода про визнання винуватості, відповідає вимогам КПК України та закону, адже дії ОСОБА_4 кваліфіковані правильно.

Погоджене в угоді про визнання покарання відповідає вимогам Загальної та Особливої частин КК України, з огляду на ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, обставини, які пом`якшують покарання, а саме: щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання, дані про його особу, зазначені у вступній частині вироку, а також враховуючи те, що він медичну допомогу у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не отримує; перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 , як призовник; на обліку в Білоцерківському РВ № 1 філії ДУ «Центр пробації» у м. Києві та Київській області не перебував та не перебуває.

Судом встановлено, що угода про визнання винуватості відповідає інтересам суспільства, які полягають в забезпеченні швидшого судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Суд вважає, що її умови не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Обвинувачений ОСОБА_4 виконав взяті на себе зобов`язання, а саме повністю визнав свою винуватість.

Фактичних обставин, які свідчать про відсутність підстав для визнання винуватості, судом не установлено.

Отже, суд вважає, що наявні умови для її затвердження.

Відповідно до ч. 5 ст. 65 КК України, ??у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Отже, суд призначає узгоджене в угоді про визнання винуватості покарання.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

У ході судового розгляду установлено, що речовим доказом визнаний: автомобіль марки «MAZDA», моделі «3», чорного кольору, VIN НОМЕР_2 , 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 .

Згідно із розпискою від 27 лютого 2026 року, вказаний автомобіль повернутий ОСОБА_4 .

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , власником автомобіля є ОСОБА_6 .

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити питання, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Вказане питання вирішується судом за правилами пункту першої частини дев`ятої статті 100 КПК України, а саме: гроші, цінності та інше майно, які підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та/або зберегли на собі його сліди, конфіскуються, крім випадків, коли власник (законний володілець) не знав і не міг знати про їх незаконне використання. У такому разі зазначені гроші, цінності та інше майно повертаються власнику (законному володільцю).

Отже, на підставі викладених норм, суд вважає за необхідне автомобіль, визнаний речовим доказом, залишити його власнику ОСОБА_6 .

Підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу, судом не встановлено.

Керуючись ст. 100, 368, 374, 377, 381-382, 395, 532 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

затвердити угоду про визнання винуватості від 31 березня 2026 року, укладену між прокурором Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_5 .

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 382 КК України та призначити йому покарання, в межах санкції вказаної норми, у виді штрафу в розмірі сімсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 11 900 (одинадцять тисяч дев`ятсот) гривень 00 (нуль) копійок.

Роз`яснити, що засуджений зобов`язаний сплатити штраф у місячний строк після набрання вироком суду законної сили і повідомити про це уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання шляхом пред`явлення документа про сплату штрафу.

Строк сплати штрафу рахувати з дня набрання вироком законної сили.

Речові докази: автомобіль марки «MAZDA», моделі «3», чорного кольору, VIN НОМЕР_2 , 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , - залишити власнику ОСОБА_6 .

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду, через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області, протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений:

- обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України вручити учасникам судового провадження копію повного тексту вироку в день його проголошення.

Суддя

Білоцерківського міськрайонного суду ОСОБА_7

Київської області