Справа №468/131/26
Провадження № 1-кп/485/88/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про продовження строку тримання під вартою

23 лютого 2026 року м. Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі колегії суддів

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретар судового засідання ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

захисників ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (в режимі відеоконференції), ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у кримінальному провадженні № 0000535 питання щодо запобіжного заходу стосовно

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Російської Федерації, не працюючого, одруженого, утриманців не маючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.310, ч.3 ст.307 КК України,

встановив:

В провадженні Снігурівського районного суду Миколаївської області перебуває кримінальне провадження №0000535 за обвинуваченням ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.310, ч.3 ст.307 КК України.

У підготовчому судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання мотивоване тим, що не зменшилися та продовжують існувати ризики, передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які слугували підставою для обрання ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Так, ОСОБА_9 може переховуватися від суду, оскільки обвинувачується, зокрема, у вчиненні особливо тяжкого злочину, не має ані постійного, ані тимчасового місця роботи, не має громадянства України, а тому будучи обізнаним про вид та міру покарання, які можуть бути призначені йому у разі визнання винним, може безперешкодно виїхати за межі України або на непідконтрольні Україні території з метою уникнення кримінальної відповідальності. Крім того, ОСОБА_9 може впливати та здійснювати тиск на свідків у кримінальному провадженні, інших обвинувачених у цьому ж провадженні, з метою зміни їх показів. Висока вірогідність реалізації вказаного ризику обвинуваченим підтверджується зокрема тим, що ОСОБА_9 раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності за ст. 386 КК України. Також, ОСОБА_9 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, оскільки неодноразово притягувався та притягується до кримінальної відповідальності за вчинення тяжких умисних злочинів, а протиправна діяльність у сфері незаконного обігу наркотичних засобів була припинена не самим обвинуваченим, а завдяки діям правоохоронних органів, що свідчить про сталий умисел на продовження здійснення вказаної злочинної діяльності з метою отримання незаконного прибутку. Інші більш м`які запобіжні заходи не зможуть гарантувати належну процесуальну поведінку ОСОБА_9 в рамках даного кримінального провадження.

В судовому засіданні прокурор підтримав подане клопотання, просив його задовольнити.

Захисник ОСОБА_10 в судовому засіданні клопотання прокурора вважав необгрунтованим. Заявив клопотання про зміну обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на інший, більш м"який запобіжний захід. Вважав, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту належним чином забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого, зважаючи на те, що він має постійне місце проживання на території України та сім"ю.

Вирішуючи заявлені клопотання, суд прийшов до наступного.

Відповідно до положень ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Частинами 3 та 5 ст.199 КПК України передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Таким чином, підставою для продовження тримання особи під вартою, є, зокрема, встановлення, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі ті, що визначені у ст.178 КПК України.

У відповідності п.5 ч. 4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.310, ч.3 ст.307 КК України. За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк від дев`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Ухвалою Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, строком до 12 вересня 2025 року, який неодноразово продовжувався.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 06 лютого 2026 року ОСОБА_9 продовжено строк тримання під вартою до 07 березня 2026 року без визначення розміру застави.

При обранні ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою були враховані визначені ст.178 КПК обставини, обгрунтованість підозри у вчиненні особливо тяжкого злочину, тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим. Підставами для обрання запобіжного заходу стала наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, зокрема існування ризиків того, що обвинувачений може переховуватись від суду, незаконно впливати на свідків та інших обвинувачених у цьому кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальня правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується (п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України).

Як вбачається з матеріалів клопотання та встановлено судом заявлені в клопотанні ризики, передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України не зменшилися.

Так, ОСОБА_9 пред"явлено обвинувачення за ч.2 ст.310, ч.3 ст.307 КК України, тобто обсяг обвинувачення не зменшився. Враховуючи тяжкість покарання, яке може бути призначене ОСОБА_9 у разі визнання винуватим, у сукупності з наявними даними про його особу, відсутністю стабільного офіційного доходу та стримуючих факторів є ризик того, що він може переховуватися від суду. Вказаний ризик в умовах воєнного стану, який на теперішній час діє в Україні, є досить високим.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі "Ілійков проти Болгарії" № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що "суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів".

Разом з тим, оскільки ОСОБА_9 обізнаний про обставини провадження та коло учасників, то у разі його звільнення він може узгоджувати з ними свою позицію, схиляти до відмови від показань чи їх спотворення як безпосередньо, так і через третіх осіб, а тому ризик незаконного впливу на свідків та інших обвинувачених, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, є доведеним, та зберігається до допиту цих осіб судом. Висока вірогідність вказаного ризику підтверджується тим, що ОСОБА_9 раніше притягувався до кримінальної відповідальності за ст.386 КК України, а саме вироком Вознесенського районного суду Миколаївської області від 13 грудня 2021 року, тобто у примушуванні потерпілих до відмови від давання показань шляхом погрози насильством, з призначенням реального покарання.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, також є доведеним. Так, ОСОБА_9 хоча в силу ст.89 КК України є не судимим, проте раніше неодноразово притягувався та притягується на даний час до кримінальної відповідальності. Зокрема, згідно вироку Ленінського районного суду міста Миколаєва від 29.04.2024 ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 194 КК України та призначено покарання у вигляді 6 років 5 місяців позбавлення волі, однак на теперішній час вирок не вступив в законну силу у зв`язку з розглядом апеляційної скарги. Крім цього, вироком Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 04.11.2025 ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 147, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 289 КК України та призначено покарання у вигляді 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна. Крім того, на даний час на розгляді в Заводському районному суді м. Миколаєва перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 263 КК України. Виходячи з фактичних обставин інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, зазначених в обвинувальному акті, він займався незаконним вирощуванням конопель з метою отримання прибутку, його діяльність була припинена працівниками поліції, а не добровільно.

Згідно рішення ЄСПЛ "Клоот проти Бельгії" ризик вчинення нових правопорушень має місце, коли попередня поведінка особи дає підстави для очікувань, що він не має наміру зупинятись у своїх злочинних діях; коли небезпека має бути явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи.

Судом не встановлено обставин, які б дали підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого може забезпечити більш м`який запобіжний захід. Конкретні обставини кримінального провадження, ступінь суспільної небезпеки інкримінованого ОСОБА_9 кримінального правопорушення, висока вірогідність вчинення ним ризиків, які можуть зашкодити кримінальному провадженню, наявні дані про особу обвинуваченого, його репутацію, майновий стан, відсутність офійного зареєстрованого місця проживання на території України, відсутність достатніх стримуючих факторів, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою та надають суду підстави не визначати розмір застави.

Крім того, до спливу встановленого за ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва від 06 лютого 2026 року строку дії тримання ОСОБА_9 під вартою розгляд кримінального провадження не можливо завершити.

За такого, суд приходить до висновку про доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави до 23 квітня 2026 року.

Доказів, які б підтверджували неможливість на даний час перебування ОСОБА_9 під вартою суду не надано.

Доводи сторони захисту про те, що ОСОБА_9 має дружину та двох повнолітніх дітей за обставин встановлених при розгляді даного клопотання не усуває зазначених вище ризиків.

Рішенням Ради національної безпеки і оборони України від 14 травня 2021 року "Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)", уведеного в дію Указом президента України №203/2021, до громадянина Російської Федерації ОСОБА_9 , уродженця Чеченської Республіки, безстроково застосовано персональні спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи (санкції) серед яких блокування активів - тимчасове обмеження права особи користуватися та розпоряджатися належним їй майном; інші санкції, що відповідають принципам їх застосування, встановленим цим Законом (відмова в оформленні посвідки на тимчасове проживання, скасування посвідки на тимчасове проживання; відмова у наданні дозволу на імміграцію, скасування дозволу на імміграцію, скасування посвідки на постійне проживання; відмова в продовженні строку перебування в Україні; відмова в задоволенні заяви про прийняття до громадянства України; примусове видворення за межі України).

Відповідно до ч.1 ст.1 Закону України "Про санкції", спеціальні економічні та інші обмежувальні заходи можуть застосовуватися з метою захисту національних інтересів, національної безпеки, суверенітету і територіальної цілісності України, протидії терористичній діяльності, а також запобігання порушенню, відновлення порушених прав, свобод та законних інтересів громадян України, суспільства та держави.

Вказане підтверджує доводи прокурора про те, що ОСОБА_9 може безперешкодно виїхати за межі України з метою ухилитися від кримінальної відповідальності.

Враховуючи наведене, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, а у задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 177, 183, 199, 315, 369-372, 376 КПК України, суд

постановив:

Клопотання захисника ОСОБА_10 в інтересах ОСОБА_9 про зміну запобіжного заходу - залишити без задоволення.

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 23 квітня 2026 року (включно).

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п"яти днів з дня її проголошення.

Дві копії ухвали направити для виконання до ДУ "Миколаївський слідчий ізолятор" та для вручення обвинуваченому ОСОБА_9

Судді

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3