ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 610/223/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/462/26 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.7 ст.111-1 КК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в режимі відеоконференції в порядку спеціального судового провадження in absentia за відсутності обвинуваченої кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 21 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_8 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженка м. Малогвардійськ м. Краснодон Ворошиловградської області, громадянка України, із вищою освітою, заміжня, не працююча, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,-

визнана винуватою у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, та їй призначено покарання у виді 13 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в судових та правоохоронних органах, органах державної влади та місцевого самоврядування строком на 15 років з конфіскацією всього належного їй майна.

Застосовано до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Строк відбуття покарання обчислюється з моменту фактичного затримання.

Долю речових доказів вирішено згідно ст.100 КПК України.

Як встановив суд, 22 лютого 2022 року президент російської федерації (далі - рф), реалізуючи злочинний план, направив до ради федерації звернення про використання збройних сил рф за межами рф, яке було задоволено.

24 лютого 2022 року о 05:00 годині президент російської федерації оголосив про рішення розпочати військову операцію в Україні.

У подальшому збройними силами рф, які діяли за наказом керівництва рф і зс рф, здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромах, військовим штабам і складам ЗС України, а також підрозділами зс та інших військових формувань рф здійснено вторгнення на територію суверенної держави Україна.

24 лютого 2022 року о 05:00 годині за наказом президента рф володимира путіна рф незаконно вторглась на територію України та здійснила збройний напад, застосовуючи збройні сили рф та федеральну службу військ національної гвардії рф.

Одним із першочергових етапів реалізації злочинного умислу щодо збройного нападу на державу Україна передбачалося здійснення вторгнення найбільш підготовлених та мобільних підрозділів зс рф, у тому числі спеціального призначення, на територію держави Україна для організації силових захоплень та взяття під контроль будівель і споруд, що забезпечують діяльність органів державної влади України з метою перешкоджання їх нормальній роботі та здійснення силового впливу на їх діяльність; блокування та взяття під контроль військових частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, підрозділів Національної гвардії України для перешкоджання їх законній діяльності щодо відсічі збройної агресії рф, оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності; перекриття та блокування авіаційного, транспортного та морського сполучення по території держави Україна з метою недопущення пересування військових підрозділів ЗС Україна та представників правоохоронних органів для протидії збройної агресії зс рф; перешкоджання військових об`єктів ЗС України, як мають важливе оборонне значення та об`єктів, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення.

24 лютого 2022 року указом Президента України №64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України відповідно до п.20 ч.1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України, який в подальшому неодноразово продовжувався.

У результаті ведення агресивної війни з боку Російської Федерації проти України, точного часу не встановлено, але не раніше 01 березня та не пізніше 20 березня 2022 року збройними формуваннями РФ окуповано м. Балаклія, Ізюмського району, Харківської області з встановленням контролю над життєдіяльністю вказаного населеного пункту.

Громадянка України ОСОБА_8 з особистих мотивів, бажаючи надати допомогу державі-агресору та її збройним формуванням з метою надання шкоди Україні, добровільно зайняла посаду так званого «оперуполномоченного отделения по борьбе с групповой преступностью Управления внутренних дел Военной гражданской администрации Харьковской области».

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, у період часу з червня 2022 року по кінець серпня 2022 року, більш точний час не встановлено, здійснювала прийом, переведення, звільнення працівників, займалася обліком особового складу, формуванням та веденням особових справ співробітників, тобто виконувала функції по роботі з кадрами так званої «народной милиции» в м. Балаклія Ізюмського району Харківської області.

Дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч.7 ст.111-1 КК України, як добровільне зайняття громадянкою України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території.

На зазначений вирок суду, прокурором у кримінальному провадженні та захисником обвинуваченої адвокатом ОСОБА_7 подані апеляційні скарги.

04 лютого 2026 року, до початку апеляційного розгляду, від прокурора у кримінальному провадженні надійшло клопотання про відмову від поданої ним апеляційної скарги, в порядку ч.1 ст.403 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченої ОСОБА_8 , просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обґрунтування доводів зазначає, що стороною обвинувачення не надано належних, допустимих доказів щодо обвинувачення ОСОБА_8 в інкримінованому їй злочині, та не доведено, якими своїми умисними діями її підзахисна вчинила кримінальне правопорушення. Звертає увагу на те, що розгляд даного провадження здійснювався в спеціальному судовому провадженні без участі обвинуваченого, у зв`язку з чим у сторони захисту не було конфіденційного побачення із ОСОБА_8 , тому не була встановлена правова позиція захисту. Крім того, ОСОБА_8 раніше не судима, до кримінальної відповідальності не притягувалася, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, заміжня, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працює, за місцем мешкання характеризується виключно позитивно.

Відповідно до вимог ст.135 КПК України, обвинувачена ОСОБА_8 вважається такою, яку належно повідомлено про виклик до суду, з моменту опублікування повістки про її виклик в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті «Урядовий кур`єр» шляхом опублікування оголошення із повісткою про її виклик до суду та на офіційному сайті Харківського апеляційного суду.

Поряд із цим, від обвинуваченої ОСОБА_8 клопотання щодо її участі у розгляді кримінального провадження не надходило, у зв`язку з чим, відповідно до ч.4 ст.405 КПК України, розгляд апеляційної скарги захисника ОСОБА_7 проведено у відсутність обвинуваченої, проти чого не заперечував прокурор, а захисник залишила це питання на розсуд суду.

Заслухавши доповідь головуючого судді, вислухавши доводи захисника, яка підтримала апеляційну скаргу, а також думку прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Згідно із ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок суду відповідає вказаним вимогам закону, оскільки суд першої інстанції під час розгляду даного кримінального провадження ретельно дослідив зібрані по справі докази в їх сукупності, надав цим доказам належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано визнав ОСОБА_8 винуватою у вчиненні інкримінованій їй злочину, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України.

Судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 здійснювався за відсутності обвинуваченої (in absentia) з урахуванням та дотримання загальних засад, встановлених процесуальним законом для такого розгляду в порядку спеціального судового провадження відповідно до вимог ч.3 ст.323 КПК України.

Винуватість ОСОБА_8 у добровільному зайнятті громадянкою України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, за обставин, викладених у вироку, суд обґрунтував доказами, яким надав належну правову оцінку.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, встановивши при цьому усі необхідні елементи складу злочину, у тому числі і його об`єктивну та суб`єктивну сторони.

Що ж до дотримання порядку здійснення спеціального досудового розслідування та вимог кримінального процесуального закону під час судового розгляду кримінального провадження, то порушень допущено не було.

Положеннями ст.297-1 КПК України передбачено, що спеціальне досудове розслідування (in absentia) здійснюється стосовно одного чи декількох підозрюваних згідно із загальними правилами досудового розслідування, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цієї глави.

Спеціальне досудове розслідування здійснюється на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні щодо злочинів, передбачених статтями 109, 110, 110-2, 111, 111-1, 111-2, 112, 113, 114, 114-1, 114-2, 115, 116, 118, частиною другою статті 121,частиною другою статті 127, частинами другою і третьою статті 146, статтями 146-1,147,частинами другою - п`ятою статті 191 (у випадку зловживання службовою особою своїм службовим становищем), статтями 209, 255-258-6, 348, 364, 364-1, 365, 365-2, 368, 368-2, 368-3, 368-4, 369, 369-2, 370, 379, 400, 408, 436, 436-1, 437, 438, 439, 440, 441, 442, 443, 444, 445, 446, 447 Кримінального кодексу України, стосовно підозрюваного, крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та/або оголошений у міжнародний розшук.

Згідно із ч.3 ст.323 КПК України, судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій ст.297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

За наявності таких обставин за клопотанням прокурора, до якого додаються матеріали про те, що обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, суд постановляє ухвалу про здійснення спеціального судового провадження стосовно такого обвинуваченого.

Повістки про виклик обвинуваченого у разі здійснення спеціального судового провадження надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування, а процесуальні документи, що підлягають врученню обвинуваченому, надсилаються захиснику. Інформація про такі документи та повістки про виклик обвинуваченого обов`язково публікуються у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження згідно з положеннями ст.297-5 цього Кодексу та на офіційному веб-сайті суду.

Із моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду обвинувачений вважається належним чином ознайомленим з її змістом.

Так, 11 серпня 2023 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, та повістки про виклик на 21 серпня 2022 року, 22 серпня 2023 року, 23 серпня 2023 року в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - в газеті «Урядовий кур`єр» розміщено повідомлення про підозру ОСОБА_9 (№ 136 від 16 серпня 2023 року) та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора (т.3 а.с. 21-22, 23-26, 27-29).

Ухвалою слідчого судді Балаклійського районного суду Харківської області від 02 січня 2024 року надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000752 від 16 листопада 2022 року стосовно ОСОБА_8 , про що було розміщено відповідне повідомлення в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження в газеті «Урядовий кур`єр» № 4 від 05 січня 2024 року та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора 03 січня 2024 року одночасно з повістками про виклик ОСОБА_8 до слідчого на 24 січня 2024 року, 25 січня 2024 року та на 26 січня 2024 року (т. 3 а.с. 33-35, 36-51).

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 46 КПК України, ст. 42 КПК України, п. 8 ч. 2 ст. 52 КПК України та ч. 2 ст. 297-5 КПК України реалізацію прав підозрюваної (обвинуваченої) здійснювала її захисник адвокат ОСОБА_7 , яка отримувала необхідні процесуальні документи, знайомилася з матеріалами кримінального провадження, приймала участь у судових засіданнях.

Крім цього, згідно ухвали Балаклійського районного суду Харківської області від 14 травня 2024 року відносно ОСОБА_8 здійснювалось спеціальне судове провадження, про що обвинувачена була повідомлена шляхом розміщення відповідного повідомлення в газеті «Урядовий кур`єр» № 211 від 16 жовтня 2025 року та на офіційному сайті Балаклійського районного суду Харківської області від 21 липня 2025 року (т.3 а.с. 219, 221, 232-233 на звороті, 237, 239).

Судом першої інстанції також вживалися заходи про виклик обвинуваченої для забезпечення доступу до правосуддя, у зв`язку із чим на кожне судове засідання остання викликалася у порядку ст. 323 КПК України. Повістки про виклик опубліковані у газеті «Урядовий кур`єр» та його електронній версії на сайті https://ukurier.gov.ua/uk/about/ у розділі «Оголошення: виклики в суд», а також на офіційному сайті Балаклійського районного суду Харківської області (т.1 а.с. 14, 31; т. 2 а.с. 45, 179, 190, 206; т. 3 а.с. 74, 106, 132, 145, 169, 185, 197, 207, 217, 230). Будь-які клопотання від обвинуваченої на адресу суду першої інстанції не надходили.

Важливо звернути увагу, що про день, час та місце апеляційного розгляду ОСОБА_8 також повідомлялася у встановленому процесуальним законом порядку через засоби масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному сайті Харківського апеляційного суду. Від обвинуваченої ОСОБА_8 на адресу Харківського апеляційного суду, будь-яких клопотань, зокрема, щодо її участі у розгляді кримінального провадження, або відповідних письмових пояснень, не надходило

Більш того, під час розгляду як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді, захисник ОСОБА_7 здійснювала активні дії, спрямовані на захист обвинуваченої: приймала участь у допиті свідків та дослідженні доказів, оскаржила вирок у суді апеляційної інстанції, звертала увагу суду на роль обвинуваченої у вчиненому кримінальному правопорушенні, виступала у судових дебатах та посилалася на те, що з обвинуваченою не зустрічалася та їй невідома правова позиція ОСОБА_8 .

Отже, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала усі можливості для того, щоб забезпечити дотримання усіх передбачених КПК України прав обвинуваченої ОСОБА_8 .

Як вбачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції неупереджено, всебічно, повно, дослідивши надані учасниками процесу докази в їх сукупності, та обґрунтовано ухвалив обвинувальний вирок.

Колегією суддів не встановлено упередженого ставлення як органу досудового розслідування, так і суду до учасників процесу, його зацікавленість в результатах розгляду кримінального провадження, а також не створення судом першої інстанції необхідних умов для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, що свідчило б про порушення вимог ст.22 КПК України.

Порушень кримінального процесуального закону при встановлені фактичних обставин кримінального провадження, зокрема, права обвинуваченої ОСОБА_8 на захист, при збиранні, дослідженні та оцінці доказів, розгляді клопотань, які б могли істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченої та правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність, та перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення стосовно ОСОБА_8 , під час апеляційного розгляду не встановлено.

Крім того, вина обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, підтверджується доказами, дослідженими під час судового розгляду в суді першої інстанції.

Так, свідок ОСОБА_10 зазначав, що під час окупації міста Балаклія не виїжджав, а залишався у місці. ОСОБА_11 знав, як місцеву мешканку. Раніше займався фотографуванням, у зв`язку з чим у червні 2022 року до нього приїхав додому раніше знайомий йому ОСОБА_12 та запропонував сфотографувати «народних міліціонерів» на посвідчення. ОСОБА_13 привезли до приміщення «народної міліції», яка розташовувалась в приміщенні колишньої аптеки, де він своєю апаратурою сфотографував близько 20 чоловік, серед яких була ОСОБА_14 . Її стіл знаходився у фойє приміщення поряд зі столом Атаян, на якому стояв комп`ютер. Трохи пізніше він привів флешку із фотографіями до міліції та віддав ОСОБА_15 . Він не знав, яку посаду вона займала, але вела себе спокійно та вільно.

Свідок ОСОБА_16 , яка є свекрухою обвинуваченої, пояснила, що під час окупації м. Балаклія її невістка ОСОБА_17 працювала начальником відділу кадрів в «народній міліції», яка була розташована в приміщенні колишньої аптеки. Про це зазначала їй сама невістка. З липня 2022 року свідок ОСОБА_16 працювала у них прибиральницею, а вказівки по роботі їй надавала ОСОБА_18 . ОСОБА_19 мала свій кабінет зі столом, шафою, комп`ютером. Таблички на кабінеті не було, посвідчення вона її не бачила, але вважає, що таку посаду ОСОБА_17 зайняла добровільно, бо їй хотілося високої посади. Перед звільненням міста невістка виїхала до росії.

Свідок ОСОБА_20 вказував на те, що до війни знав ОСОБА_11 як поліцейську районного відділу, а сам він працював у виправній колонії і до травня 2022 року знаходився там. У травні повернувся до міста, але виїхати вже не міг, оскільки місто було закрите на виїзд. Він зустрічався з колишніми поліцейським, які пропонували йому йти до міліції, де його забезпечать одягом та грошима. Спочатку міліція розташовувалася на 4 поверсі адміністрації, де знаходився Калайда, там була і ОСОБА_15 . Калайда також йому пропонував у них роботу, бо вважав, що росія тут назавжди. У цей час ОСОБА_15 займалася справами документи були у неї на столі, комп`ютер, бо вона вела кадрові справи. Пізніше «народна міліція» переїхала до приміщення ЦНАПУ, та він особисто бачив як ОСОБА_15 ходила на роботу, оскільки працював у магазині поруч. За декілька днів до деокупації, вона виїхала з міста.

Свідок ОСОБА_21 зазначав, що під час окупації м. Балаклія, він займався гуманітарною допомогою розвозив людям молоко. ОСОБА_9 знає, бо вона раніше працювала в поліції. Від людей, які брали молоко, дізнався, що в адміністрації була сформована «народна міліція», начальником якої був ОСОБА_22 . Він ходив до нього, та бачив там ОСОБА_15 , яка запитувала у нього, чи він прийшов працевлаштовуватися до них на роботу. У червні 2022 року, міліція переїхала до приміщення колишньої аптеки, на порозі якої він бачив ОСОБА_15 та інших колишніх поліцейських.

Свідок ОСОБА_23 пояснював у судовому засіданні суду першої інстанції, що знає ОСОБА_15 , як свою сусідку, а також те, що під час окупації міста вона працювала в «народній міліції», та щодня її чоловік відвозив в центр міста на роботу. У нього вдома проводили обшук, під час якого вилучили мисливську зброю. Вважає, що саме вона повідомила про її наявність. Перед звільненням міста, ОСОБА_19 разом із чоловіком та дітьми виїхали до росії.

Свідок ОСОБА_24 повідомив, що під час окупації міста жив в Балаклії. Коли біля місця його проживання закрилися магазини, то по хліб треба було йти до центру та проходити блокпости. На одному з блокпостів його затримали військові, оскільки у нього була прописка не балаклійська, у зв`язку з чим відвезли до «народної міліції», яка розташовувалася в приміщенні колишньої аптеки. Там перебували колишні поліцейські, а до нього вийшла ОСОБА_17 , якій він писав заяву про те, що він проживає в місті, у зв`язку з чим йому видали пропуск, який вона підписала. Він не знає, яку саме посаду вона займала, але вона виписувала якісь довідки та пропуска.

Свідок ОСОБА_25 пояснила, що ОСОБА_17 це її сусідка, однак, не знає, працювала вона у «народній міліції», але перед звільненням міста, ОСОБА_19 разом із сім`єю виїхала, та за місцем проживання відсутня до тепер.

Свідок ОСОБА_26 зазначив, що під час окупації міста він зустрічався зі ОСОБА_27 , яка ходила до приміщення «народної міліції», що була розташована в будівлі паспортного столу на площі Ростовцева, де начальником був Калайда. В приміщенні бачив Слонь, у якої був стіл з комп`ютером, а вела вона себе вільно та спокійно.

Також вина обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення підтверджується письмовими доказами, дослідженими судом першої інстанції.

Зокрема, з протоколу проведення слідчого експерименту від 16 березня 2023 року за участі свідка ОСОБА_28 з фототаблицями, вбачається, що останній біля будинку №1 на площі Ростовцева в м. Балаклія Ізюмського району Харківської області розповів про те, що наприкінці липня 2022 року зустрівся в місті Балаклія в районі «Лагерів» з ОСОБА_29 , який запропонував йому влаштуватися до міліції. Він вирішив спробувати. 27 чи 28 липня 2022 року він прийшов до відділу міліції, який розташовувався в м. Балаклія на площі Ростовцева, буд. 1, вхід до якого сідок показав на слідчому експерименті. Всі учасники зайшли до приміщення, всередині якого свідок вказав на місце чергового при «народній міліції», далі у фойє свідок вказав на стіл №6, за яким за окупаційної влади сиділа ОСОБА_8 . На тому столі знаходився комп`ютер та принтер, на ньому було багато документів, розкладених по стопкам, так як ОСОБА_17 займалася формуванням особистих справ працівників так званої «народної міліції». Вона збирала копії документів, заяви на прийняття на роботу, автобіографії. Свідок розказав, що приходив до ОСОБА_9 як до начальника кадрового забезпечення, яка надавала йому бланк, роз`яснила як правильно писати автобіографію, після написання якої він віддав їй особисто. Далі свідок показав, куди перемістилося робоче місце ОСОБА_9 в серпні 2022 року, а саме: кабінет №2 (т.2 а.с.215-220).

З відомостей протоколу тимчасового доступу до речей і документів від 16 червня 2023 року вбачається, що під час якого на підставі ухвали слідчого судді Балаклійського районного суду Харківської області від 14 червня 2023 року, з матеріалів кримінального провадження №0000744 від 25 квітня 2023 року було вилучено:

в копіях: протокол обшуку приміщення Куп`янської окружної прокуратури;

постанову про визнання речовими доказами вилученої документації та речей під час обшуку в частині, де зазначені відомості про ОСОБА_8 ,

протокол огляду речових доказів в частині, де зазначені відомості про ОСОБА_8 ,

ухвалу слідчого судді про арешт майна,

платіжну відомість №4 від 22 серпня 2022 року про отримання грошової винагороди за період з 01 липня 2022 року по 31 липня 2022 року, на 5 аркушах,

платіжну відомість №14 від 24 серпня 2022 року про отримання грошової винагороди за період з 01 червня 2022 року по 30 червня 2022 року на 4 аркушах,

«Приказ о назначении на должность «1-лс (УГ-28/22 от 05.07.2022» на 8 аркушах;

Оригінали документів:

1. «Личное дело ОСОБА_30 » зі змістом: автобіографія ОСОБА_8 , на 4 аркушах; анкета ОСОБА_8 , на 3 аркушах, паспорт громадянки України ОСОБА_8 , на 2 аркушах (копія), картка платника податків ОСОБА_8 , на 1 аркуші (копія), свідоцтво про народження ОСОБА_8 , на 1 аркуші (копія), трудова книжка ОСОБА_8 , на 4 аркушах (копія), витяг із послужного списку ОСОБА_8 , на 2 аркушах (копія), диплом про освіту ОСОБА_8 , на 5 аркушах (копія), документи на дітей ОСОБА_8 , на 3 аркушах (копія), документи ФОП ОСОБА_8 , на 3 аркушах (копія), фото ОСОБА_8 , на 6 аркушах,

2. «Трудовой договор Военно-гражданской администрации Харьковской области с работниками администрации» за підписом « ОСОБА_31 » в 2-х примірниках, на 4 аркушах, «заявление», «согласие на обробку данных», «подписка о неразглашении информации», «лист согласования» по одному примірнику (т.2 а.с.221-222, 223-224).

З протоколу обшуку, проведеного 30 листопада 2022 року, на підставі ухвали слідчого судді Ленінського районного суду м. Харкова від 30 листопада 2022 року, вбачається, що у приміщенні Куп`янської окружної прокуратури, яка розташована в м. Куп`янськ вул. Харківська, 7, під час якого у восьми мішках білого кольору та одній картонній коробці виявлено речі та документи незаконно створеного правоохоронного органу, який діяв на окупованих територіях Харківської області, особові справи громадян, які добровільно зайняли посади у незаконному правоохоронному органі, також на їх призначення, платіжні відомості, угоди на добровільну співпрацю з представниками держави-агресора (т.2 а.с.225-227).

З протоколу огляду речових доказів від 30 листопада 2022 року, 01 грудня 2022 року, 02 грудня 2022 року, вбачається, що оглянуті предмети та документи, вилучені під час обшуку Куп`янської окружної прокуратури: під номером 230 знаходиться папка «Личное дело Слонь Елены Ивановны». В папці знаходяться: автобіографія ОСОБА_8 , на 4 арк., анкета ОСОБА_8 , на 3 арк., копія паспорту ОСОБА_8 , на 5 арк., копія картки платника податків ОСОБА_8 , на 1 арк., копія свідоцтва про народження, на 1 арк., копія трудової книжки, на 5 арк., копія витягу із послужного списку, на 2 арк., копія диплому про освіту, на 5 арк., копії документів на дітей ОСОБА_8 , на 3 арк., копії документів ФОП ОСОБА_8 , на 10 арк., фото Слонь, на 9 арк.

Під номером 1177 мається платіжна відомість №4 від 22 серпня 2022 року, затверджена «И.О. начальника управления внутренних дел Военно-граждланской администрации Харьковской области ОСОБА_32 » про отримання грошової винагороди за період з 01 липня 2022 року по 31 липня 2022 року за підписами ОСОБА_8 , на 4 арк.

Під номером 1206 знаходиться платіжна відомість №14 від 24 серпня 2022 року, затверджена «И.О. начальника управления внутренних дел Военно-граждланской адлдминистрации Харьковской области ОСОБА_32 » про отримання грошової винагороди за період з 01 червня 2022 року по 30 червня 2022 року за підписами ОСОБА_8 , на 4 арк. (т.2 а.с.228-235).

Постановою слідчого від 02 грудня 2022 року зазначені вище документи (під номером 230 папка «Личное дело Слонь Елены Ивановны», під номером 354 «Трудовой договор …», під номером 1177 Платіжна відомість №4 від 22 серпня 2022 року, під номером 1206 платіжна відомість №14 від 24 серпня 2022 року) визнано речовими доказами (т.2 а.с.236-241), на які ухвалою слідчого судді Ленінського районного суду міста Харкова від 06 грудня 2022 року накладено арешт (т.2 а.с.242-248).

Як вбачається із копії «Приказа о назначении на должность №1-лс (УГ-28/22) от 05 июля 2022», яким призначено по «Управлению внутренних дел Временной гражданской администрации Харьковской области до особого распоряжения:

ОСОБА_33 , исполнящим обязанности оперуполномоченного отделения по борьбе с групповой преступностью Управления внутренних дел Временной Гражданской администрации Харьковской области» ( т.3 а.с.1-8).

Крім того, «платежная ведомость» № 4 від 22 серпня 2022 року на виплату «денежного вознаграждения Управлением внутренних дел Военно-гражаднской администрации Харковской области за период с 01 июля 2022 года до 31 июля 2022 года», де під номером 13 значиться « ОСОБА_31 », містить вказівку на номер, серію паспорту, адресу, суму 50 000 та містить її підпис (т.3 а.с.9, 10-13);

«Платежная ведомость» № 14 від 24 серпня 2022 року на виплату «денежного вознаграждения Управлением внутренних дел Военно-гражаднской администрации Харковской области за период с 01 июня 2022 года до 30 июня 2022 года», містить посилання №13 « ОСОБА_31 », де зазначено номер, серія паспорту, адреса, сума 38300 та містить її підпис (т.3 а.с.14-17).

Речові докази, які долучено до матеріалів справи, містять файл з Оригіналом папки «Личное дело ОСОБА_31 », в якій знаходяться: автобіографія ОСОБА_8 на 4 аркушах; анкета ОСОБА_8 на 3 аркушах, паспорт громадянки України ОСОБА_8 на 2 аркушах (копія), картка платника податків ОСОБА_8 на 1 аркуші (копія), свідоцтво про народження ОСОБА_8 на 1 аркуші (копія), трудова книжка ОСОБА_8 на 4 аркушах (копія), витяг із послужного списку ОСОБА_8 на 2 аркушах (копія), диплом про освіту ОСОБА_8 на 5 аркушах (копія), документи на дітей ОСОБА_8 на 3 аркушах (копія), документи ФОП ОСОБА_8 на 3 аркушах (в копії), фото ОСОБА_8 на 6 аркушах (т.3 а.с.139); файл з Оригіналами «Трудового договора Военно-гражданской администрации Харьковской области с работником администрации» за підписом « ОСОБА_31 » в 2-х примірниках на 4 аркушах (оригінал), «заявление» (оригінал), «согласие на обробку данных» (оригінал), «подписка о неразглашении информации» (оригінал), «лист согласования» (оригінал)за підписом « ОСОБА_34 » в 2-х примірниках на 4-х аркушах з додатками на 4 аркушах: «заявление», «согласие на обработку данных», «подписка о неразглашени информации», «лист согласования» (т.3 а.с.140), які постановою слідчого від 16 червня 2022 року визнано речовими доказами в кримінальному провадженні №0000752 від 16 листопада 2022 (т.3 а.с.20).

Ухвалою слідчого судді Балаклійського районного суду Харківської області від 06 вересня 2023 року накладено арешт на майно, яке перебуває у власності ОСОБА_8 : житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 (т.3 а.с.30-32).

У своїй апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду захисник не зазначила, з яких саме підстав вищезазначені показання свідків та письмові докази належить вважати неналежними та недопустимими, у звязку з чим, апеляційні доводи в цій частині є необґрунтованими та безпідставними.

Підстав вважати зазначені докази недопустимими у кримінальному провадженні, на підставі яких суд дійшов висновку про винність ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст.111-1 КК України, колегія суддів не знаходить, адже суд першої інстанції, згідно із положеннями ст.94 КПК України, під час ухвалення вироку за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінював кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку.

На підставі викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_8 у інкримінованому їй кримінальному правопорушенні за ознаками ч.7 ст.111-1 КК України, а саме: добровільне зайняття громадянкою України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, а тому апеляційна скарга захисника в цій частині не підлягає задоволенню.

Доводи захисника ОСОБА_7 про невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через його суворість, є необґрунтованими, з наступних підстав.

Згідно зі ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Воно має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до норм ст. 65 КК України та роз`яснень, наведених в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, відомості про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При призначенні обвинуваченій ОСОБА_8 покарання, суд діяв з дотриманням вимог статей 50 та 65 КК України, а саме суд першої інстанції врахував характер та ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст.111-1 КК України, яке, відповідно до ст.12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України, конкретні обставини вчинення цього кримінального правопорушення, а також відомості про особу обвинуваченої, яка раніше не судима, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, заміжня, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працює за місцем мешкання характеризується посередньо.

Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_8 , судом першої інстанції не встановлено.

Суд першої інстанції, реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, з огляду на положення ч.2 ст.50 КК України, обираючи міру покарання, передбачену санкцією закону, за яким визнав ОСОБА_8 винною, вважав за необхідне призначити останній покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям з позбавленням права обіймати посади в судових та правоохоронних органах, органах державної влади та місцевого самоврядування та конфіскацією всього належного їй майна, тобто в межах санкції ч.7 ст.111-1 КК України.

При цьому, суд першої інстанції не знайшов підстав для призначення обвинуваченій більш м`якого покарання, ніж передбачене законом, на підставі ст.69 КК України.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду та вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання відповідає вимогам закону, за своїм видом і розміром є необхідним та достатнім для її виправлення, справедливим і таким, що не суперечить положенням закону України про кримінальну відповідальність.

Посилання захисника в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_8 раніше не судима, до кримінальної відповідальності не притягувалася, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, заміжня, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, не працює, за місцем мешкання характеризується виключно позитивно, було враховано судом першої інстанції при призначенні обвинуваченій покарання та жодним чином не свідчить про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність та суворість призначеного покарання.

Підстав для пом`якшення покарання у виді позбавлення волі, як про це ставить питання захисник, колегія суддів не вбачає, оскільки таке покарання не сприятиме виправленню обвинуваченої, а також може створити у неї та інших осіб схильність до вчинення аналогічних кримінальних правопорушень, хибне уявлення про безкарність за вчинення кримінальних правопорушень проти основ національної безпеки України та не буде запобігати вчиненню особою нових кримінальних правопорушень.

Таким чином, призначене обвинуваченій покарання за ч.7 ст.111-1 КК України відповідає вимогам статей 50 та 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових злочинів.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає правових підстав для скасування оскаржуваного вироку, з урахуванням доводів, зазначених в апеляційній скарзі сторони захисту, у зв`язку з чим її належить залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції без змін.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були би безумовними підставами для скасування або зміни вироку, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Балаклійського районного суду Харківської області від 21 жовтня 2025 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді: