У Х В А Л А

судового засідання

21.05.2026 Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючої-судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5

перекладача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000193 від 30 червня 2025 року на

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Алмати Республіки Казахстан, громадянку Республіки Узбекистан, розлучену, з базовою загальною середньою освітою, непрацюючу, раніше не судиму, що значиться зареєстрованою на АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючу на АДРЕСА_2

за ч. 3 ст. 114-2, ч. 1 ст. 182 КК України, -

в с т а н о в и в :

в провадженні Городоцького районного суду Львівської області на розгляді перебуває кримінальне провадження на ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 114-2, ч. 1 ст. 182 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 у суді просить про продовження обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави мотивуючи тим, що строк тримання обвинуваченої під вартою спливає 24.05.2026, а завершити розглядом кримінальне провадження до цього часу неможливо з об`єктивних причин, що ризики передбачені п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання та продовження обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не відпали й продовжують існувати, ОСОБА_7 обгрунтовано обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, санкцією статті якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, що з огляду на особу обвинуваченої та вчинені нею в умовах воєнного стану злочини, є достатні підстави вважати, що остання, перебуваючи на волі, може переховуватись від суду з метою уникнення відповідальності, в т.ч. покинути територію України у спосіб, не передбачений законодавством України, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні з метою примушування їх до дачі завідомо неправдивих показань або відмови від їх надання, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином чи вчинити інше кримінальне правопорушення, відтак для забезпечення виконання обвинуваченою покладених на неї процесуальних обов`язків та запобігання ризикам передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, ОСОБА_7 слід продовжити строк тримання під вартою, інше. Вважає, що жоден інший більш м`який запобіжний захід, передбачений ст. 176 КПК України, не забезпечить належу поведінку обвинуваченої щодо виконання нею процесуальних обов`язків.

Захисник ОСОБА_4 клопотання прокурора заперечив як необгрунтоване, клопоче про визначення розміру застави з покладенням обов`язків передбачених КПК України.

Захисник ОСОБА_5 клопотання сторони обвинувачення заперечила мотивуючи в основному не доведенням прокурором існування ризиків передбачених ст. 177 КПК України, інше, просить змінити підзахисній запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт або ж обрати альтернативний запобіжний захід у вигляді застави 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб,

Обвинувачена ОСОБА_7 висловилася на підтримку позицій висловлених захисниками, просить визначити їй заставу.

Потерпілі ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у заявах від 26.01.2026, кожен, просили про розгляд справи за їх відсутності.

Заслухавши учасників кримінального провадження, вивчивши клопотання, матеріали кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ч. 2 ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування.

За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Так, 15.08.2025, обвинуваченій ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави. Строк запобіжного заходу неодноразово продовжувався у встановленому законом порядку та закінчується 24.05.2026.

За своєю правовою природою ризик вчинення підозрюваним, обвинуваченим дій, перелік яких визначений ч. 1 ст. 177 КПК України, є твердженням, яке ґрунтується на доказах про ймовірність протидії підозрюваного, обвинуваченого кримінальному провадженню у один із способів, зазначених в указаній нормі закону. Така протидія може мати місце як у майбутньому, так і нинішньому чи минулому.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству.

Крім того, виходячи з ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Так, ризик втечі не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку і може оцінюватись у світлі факторів, пов`язаних із характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (справа "Бекчиєв проти Молдови").

Також, серед іншого, потрібно враховувати характер обвинуваченого, його моральні якості, статки, зв`язки з державою, в якій його переслідували в межах закону, та його міжнародні контакти (справа «В. проти Швейцарії», «Пунцельт проти Чехії»).

При цьому, згідно з практикою ЄСПЛ тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Вирішуючи питання доцільності продовження обвинуваченій ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує те, що остання обвинувачується у вчиненні, в тому числі, особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 114-2 КК України, санкція частини статті якої передбачає покарання виключно у виді позбавлення волі строком до 12 років, відтак, з урахуванням тяжкості інкримінованих ОСОБА_7 злочинів і суворості покарання, яке може бути призначено судом в разі доведення винуватості, а також з огляду на її особу, вік, стан здоров`я та характеристику і зокрема, що вона є уродженкою м. Алмати Республіки Казахстан, громадянкою Республіки Узбекистан, розлученою, не працює, існують обґрунтовані ризики можливості переховування обвинуваченої від суду з метою уникнення покарання; знищення, приховування або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконного впливу на свідків, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та вчинення іншого злочину.

Завершити розглядом кримінальне провадження у строк до 24.05.2026, неможливо з об`єктивних причин.

Судом не встановлено підстав для відступу від своєї раніше сформованої позиції, що інші запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не забезпечать як запобігання встановленим судом ризикам, так і виконання завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України, можуть негативно вплинути на перебіг судового розгляду кримінального провадження, тому клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд вважає обгрунтованим й таким, що підлягає задоволенню.

Застосування більш м`якого запобіжного заходу, як про це просять захисники, на переконання суду не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки обвинуваченої.

Разом з цим, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Приписи КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину визначається у межах від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Доказів на підтвердження майнового стану обвинуваченої, у тому числі матеріального становища її близьких осіб, стороною захисту не надано, що позбавляє суд можливості вирішити питання щодо визначення розміру застави, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченою обов`язків, передбачених КПК України.

За наведеного, керуючись ст. 177, 178, 182, 183, 331 КПК України, суд -

у х в а л и в :

Клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Львівської обласної прокуратури ОСОБА_3 задовольнити.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою продовжити на 60 днів - до 19 липня 2026 року, без визначення розміру застави.

В задоволенні клопотань захисників ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про застосування до обвинуваченої ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, або ж зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п?яти днів.

С у д д я ОСОБА_10