Справа № 482/333/26
Номер провадження 1-кс/482/186/2026
УХВАЛА

Іменем України

12 лютого 2026 року місто Нова Одеса

Слідчий суддя Новоодеського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Нова Одеса клопотання слідчого у кримінальному провадженні т.в.о. заступника начальника слідчого відділення ВП № 6 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Троїцьке Новоодеського району Миколаївської області, громадянина України, українця, з неповною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, раніше не судимого, що проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 152 КК України,-

встановив:

Слідчий у кримінальному провадженні т.в.о. заступника начальника слідчого відділення ВП № 6 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні начальником Новоодеського відділу Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_3 , звернувся до слідчого судді Новоодеського районного суду Миколаївської області із клопотанням про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000040 від 10.02.2026 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 152 КК України.

Вказане клопотання обґрунтовано наступним.

Відповідно до положень ст. 3 Загальної декларації прав людини, прийнятої і проголошеної резолюцією 217 A (III) Генеральної Асамблеї ООН від 10.12.1948 року, кожна людина має право на життя, свободу та особисту недоторканність.

Згідно ст. 2 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка набрала чинності для України 11.09.1997 року, право кожного на життя охороняється законом. Нікого не може бути умисно позбавлено життя, інакше ніж на виконання смертного вироку суду, винесеного після визнання його винним у вчиненні злочину, за який закон передбачає таке покарання.

Положеннями ст.ст. 3, 27 Конституції України передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожна людина має невід`ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини.

Відповідно до ст. 281 Цивільного кодексу України фізична особа має невід`ємне право на життя, а також не може бути позбавлена життя.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 09.02.2026 року близько 21:30 год. (більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим), ОСОБА_4 , знаходився на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , разом з ОСОБА_7 . У подальшому, ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, почав висловлювати наміри поїхати та спричинити тілесні ушкодження своєму знайомому, на що ОСОБА_7 почав його заспокоювати та відмовляти від цього наміру. В цей час, з даного приводу, у ОСОБА_4 виник раптовий злочинний умисел на умисне вбивство ОСОБА_7 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне вбивство, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи реальну можливість настання тяжких наслідків у вигляді смерті ОСОБА_7 , свідомо допускаючи та бажаючи настання таких наслідків, 09.02.2026 року близько 21:30 год., знаходився на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , дістав з власної кишені та взяв у праву руку кухонний ніж, який порахував зручним знаряддям скоєння злочину умисного вбивства ОСОБА_7 .

Продовжуючи свій злочинний умисел, з метою настання наслідків, ОСОБА_4 , утримуючи у руці ніж, підійшовши до ОСОБА_7 впритул, умисно наніс йому один удар ножем, в область шиї з права, спричинивши потерпілому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани шиї праворуч.

Тим самим ОСОБА_4 виконавши усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, покинув ОСОБА_7 з ножем у шиї на території домоволодіння за вищевказаною адресою та пішов у невідомому напрямку. Разом з тим, у подальшому ОСОБА_7 каретою швидкої медичної допомоги госпіталізовано до відділення інтенсивної терапії КНП ММР «Міська лікарня швидкої медичної допомоги», де надано необхідну медичну допомогу та врятовано життя останнього.

Також, встановлено, що 09.02.2026 року, приблизно о 22:00 години (більш точного часу не встановлено), у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, направлений на незаконне проникнення до житла за адресою: АДРЕСА_2 , яке належить на праві власності ОСОБА_8 та яке відносить до житла особи.

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, в цей же день та час (09.02.2026 року, приблизно о 22:00 годині), в порушення ст. 30 Конституції України, згідно якої кожному гарантується недоторканність житла; не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду (у невідкладних випадках, пов`язаних із врятуванням життя людей та майна чи з безпосереднім переслідуванням осіб, які підозрюються у вчиненні злочину, можливий інший, встановлений законом, порядок проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду і обшуку), ОСОБА_4 , з метою подальшого вторгнення до зазначеного житла шляхом розбиття скла, умисно, проник до помешкання за адресою: АДРЕСА_3 .

Внаслідок злочинних дій, ОСОБА_4 незаконно проник до житла потерпілої ОСОБА_8 , чим порушив право останньої на недоторканість житла.

Крім того, 09.02.2026 року, близько 22:00 годин, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилося можливим, ОСОБА_4 , прийшов на територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , де проживає ОСОБА_8 , та шляхом розбиття металопластикового скла, проник до приміщення будинку. В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із оральним та вагінальним проникненням в тіло потерпілої з використанням геніталій та інших предметів.

Реалізовуючи свій злочинний умисел, 09.02.2026 року, близько 22:00 години, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилося можливим, перебуваючи за вищевказаною адресою, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, керуючись спонуканнями задоволення своїх сексуальних бажань, посягаючи на статеву свободу та недоторканість іншої особи, усвідомлюючи значення та суспільно небезпечний характер своїх дій та їх наслідків і бажаючи їх настання, застосував фізичне насильство до ОСОБА_8 , поваливши останню на підлогу, використовуючи свою перевагу в силі по відношенню до останньої, не реагуючи на її прохання та вмовляння припинити зазначені протиправні дії, здійснив оральне проникнення в тіло ОСОБА_8 з використанням своїх геніталій, а також продовжуючи реалізовувати свій злочинний умисел, пальцями своєї руки здійснив вагінальне проникнення в тіло ОСОБА_8 , без добровільної згоди потерпілої особи, внаслідок чого принизив її гідність та спричинив фізичний біль і моральні страждання (відповідно до вимог п.п. 19, 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи» детальна натуралізація обставин вчинення кримінального правопорушення є недопустимою).

10.02.2026 року ОСОБА_4 за підозрою у вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, затримано у порядку ст. 208 КПК України (фактичне затримання 04:30 год. 10.02.2026 року).

10.02.2026 року о 18.40 год. ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 162 та ч. 1 ст. 152 КК України.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, може:

?переховуватися від органів досудового розслідування або суду, оскільки у разі визнання ОСОБА_4 винуватим у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень йому загрожує покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, а отже, з метою уникнення притягнення до кримінальної відповідальності, підозрюваний може переховуватися від органу досудового розслідування та суду. Також, ОСОБА_4 офіційно не працює, тобто не має постійного та стабільного джерела прибутку. Вказане свідчить про відсутність у підозрюваного міцних соціальних зв`язків та підтверджує той факт, що підозрюваний має достатню обізнаність, щоб розуміти тяжкість скоєного ним кримінального правопорушення та покарання за його вчинення;

?незаконно впливати на свідків та потерпілих, оскільки підозрюваному ОСОБА_4 достовірно відомі анкетні дані осіб, які є потерпілими та свідками у вказаному кримінальному провадженні та адреси їх мешкання ( ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ), що дає можливість підозрюваному зустрітись із потерпілими та свідками поза межами кримінального процесуального судочинства та психологічним чином, умовлянням або погрозами змушувати їх змінити свої покази.

Також у клопотанні додатково вказано, що відповідно до ст. 178 КПК України обставинами, які вказують на необхідність застосування до ОСОБА_4 , запобіжного заходу є:

?тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні зазначених кримінальних правопорушень;

?відсутність міцних соціальних зв`язків у ОСОБА_4 ;

?відсутність постійного джерела прибутку та доходів;

?характер та спосіб життя тощо.

Разом з тим, слідчий вважає, що запобіжні заходи у вигляді застави, особистої поруки, особистого зобов`язання та домашнього арешту не забезпечать належної поведінки підозрюваного виходячи з наступного:

Так у ОСОБА_4 відсутні міцні соціальні зв`язки з особами, що заслуговують на довіру та можуть поручитись за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та візьмуть зобов`язання необхідності доставити його до суду. Запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання нічим не перешкодить підозрюваному переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності за вчинене, а також, не перешкоджатиме незаконному впливу на свідків та потерпілу.

Запобіжний захід у вигляді застави, в тому числі на виконання приписів ст. 183 КПК України, у вказаному провадженні не забезпечить належної поведінки обвинуваченого, оскільки вказане кримінальне правопорушення вчинено із застосуванням насильства відносно потерпілих. Крім того, останній не має постійного стабільного джерела доходу та не в змозі внести відповідні кошти.

При обранні домашнього арешту виникає ризик того, що підозрюваний ОСОБА_4 зможе переховуватись від органів досудового розслідування або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити вчиняти кримінальне правопорушення в якому він підозрюється.

На думку сторони обвинувачення, обрання підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу, зважаючи на суспільний інтерес, який з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, та зможе забезпечити виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених ч. 7 ст. 42 КПК України.

Тому слідчий просив слідчого суддю про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, посилаючись при цьому на те, що у відповідності до положення п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримала, з підстав у ньому викладених.

Захисник щодо задоволення клопотання заперечив та просив застосувати до його підзахисного запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. При цьому просив врахувати, що кваліфікація інкримінованих підозрюваному правопорушень є завищеною, оскільки у нього не було наміру вбивати потерпілого, а клопотання побудоване лише на показах свідків, які не були безпосередніми учасниками цих подій. Вказує, що підозрюваний має тісні зв`язки, так-як має родину, має дружину, з якою офіційно не зареєстрував шлюб та працює неофіційно. Крім того просив взяти до уваги, що член сім`ї підозрюваного, який є власником будинку в АДРЕСА_4 , не заперечує щодо того, щоб підозрюваний відбував домашній арешт за даною адресою.

Підозрюваний свою вину у вчиненні інкримінованого йому правопорушення визнав частково, вказавши що не пам`ятає багато подій, та просив застосувати до нього домашній арешт.

Вивчивши доводи клопотання, вислухавши доводи прокурора на його підтримку, думку підозрюваного та його захисника, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 152 КК України, підтверджується:

?рапортом від 10.02.2026 року за ЄО №710, щодо реєстрації повідомлення, яке надійшло через спеціальну службу «102» до ВП № 6 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області з КНП «Миколаївська обласна клінічна лікарня» МОР, за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Київська, 1, щодо надходження потерпілого ОСОБА_7 , зазначивши обставини: 10.02.2026 о 21.00 (близько) отримав ножове поранення від однокласника ОСОБА_12 , діагноз: ножове поранення в шию, середньої тяжкості;

?протоколом огляду місця події від 10.02.2026 року, проведеного у період часу з 01:22 год. по 02:13 год., за адресою: АДРЕСА_2 ;

?протоколом огляду місця події від 10.02.2026 року, проведеного у період часу з 02:55 год. по 03:51 год., за адресою: АДРЕСА_3 ;

?протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

?протоколом допиту свідка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

?протоколом допиту свідка ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

?протоколом допиту потерпілої особи ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

?протоколом затримання особи підозрюваної у вчинення кримінального правопорушення від 10.02.2026 року, а саме ОСОБА_4 за підозрою у вчинення кримінального правопорушення ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, у порядку ст. 208 КПК України;

?випискою з медичної карти стаціонарного хворого №1893 від 10.02.2026 року.

Матеріали кримінального провадження містять дані, які вказують на наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, виходячи з наступного.

Так, підозрюваний ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні особливо тяжкого злочину, санкція статті якої передбачає позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, а тому, усвідомивши можливість отримання покарання у вигляді позбавлення волі на тривалий термін, підозрюваний може переховуватись від слідства та суду, у тому числі на непідконтрольні території Україні, враховуючи, що на території України введено військовий стан через збройну агресію російської федерації, який досі діє.

Може незаконно впливати на потерпілих, свідків, оскільки підозрюваному ОСОБА_4 достовірно відомі анкетні дані осіб, які є потерпілими та свідками у вказаному кримінальному провадженні та адреси їх мешкання ( ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ), що дає можливість підозрюваному зустрітись із потерпілими та свідками поза межами кримінального процесуального судочинства та психологічним чином, умовлянням або погрозами змушувати їх змінити свої покази. Суд враховує, при цьому, що показання свідків та потерпілих, мають важливе значення у вказаному кримінальному провадженні, і у відповідності до ст. 23 КПК України, суд повинен дослідити їх докази безпосередньо. Такі показання учасників кримінального провадження суд отримує усно. У зв`язку з цим, покази свідків отримані в ході досудового розслідування, без їх безпосереднього дослідження в судовому засіданні, не можуть бути використаними в суді як докази, які доводять вину підозрюваного, тому ризик впливу існує.

З урахуванням наведеного, вагомості досліджених у судовому засіданні даних про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 152 КК України, тяжкість покарання, що може бути призначене підозрюваному в разі притягнення до кримінальної відповідальності, особу підозрюваного, який хоч і характеризується за місцем проживання добре, однак не має міцних соціальних зв`язків, слідчий суддя приходить до висновку, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, у відповідності до ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування;

2) щодо злочину, який спричинив загибель людини;

3) щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею;

4) щодо злочину, передбаченого статтями 255-255-3 Кримінального кодексу України.

У зв`язку із тим, що підозрюваний ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 152 КК України, два з яких, із застосуванням або погрозою застосування насильства, та правопорушення за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, згідно із ст. 12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, слідчий суддя приходить до висновку, що слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених 1, 3 ст. 177 КПК України, і саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, на даному етапі досудового розслідування є обґрунтованою, і, застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу на даній стадії досудового розслідування кримінального провадження не забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків. Слідчому судді не надано доказів, що стан здоров`я ОСОБА_4 перешкоджає застосуванню до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

При цьому, відповідно до вимог ст. 183 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку щодо необхідності з огляду на підстави та обставини, визначені ст.ст. 177, 178 КПК України, встановлені в ході розгляду клопотання, не визначати підозрюваному, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, розмір застави.

Доводи захисника, якими він обґрунтовував необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою не знайшли свого підтвердження під час розгляду клопотання, та спростовуються вищевикладеним і дослідженими в судовому засіданні доказами. Можливість застосування до ОСОБА_4 домашнього арешту, про який він просив, також не підтвердилась в судовому засіданні.

Зауваження захисника до долученого до клопотання пояснення підозрюваного від 10.02.2026 року та зауваження прокурора до долученої до справи характеристики на підозрюваного від 11.02.2026 року не спростовують обґрунтованість врученої ОСОБА_4 підозри у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115, ч. 1 ст. 162, ч. 1 ст. 152 КК України.

Виходячи з викладеного, на підставі ст.ст. 176, 177, 181, 183, 193, 194, 196 КПК України, -

постановив:

Клопотання слідчого в кримінальному провадженні т.в.о. заступника начальника слідчого відділення ВП № 6 Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 , погодженого прокурором у кримінальному провадженні начальником Новоодеського відділу Миколаївської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000040 від 10.02.2026 року стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 задовільнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали рахувати з моменту фактичного затримання з 10 лютого 2026 року до 10 квітня 2026 року включно.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1