КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/995/2026 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2026 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі: ОСОБА_5

за участю:

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04 листопада 2025 року в кримінальному провадженні №0001078 від 20.03.2025, про накладення арешту на майно, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Печерської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_8 звернувся до суду з клопотанням про накладення арешту на майно.

Просив накласти арешт на майно, а саме: мобільний телефон марки iPhone, золотого кольору, у чохлі сірого кольору; розписку про надання дозволу на користування автомобілем, яке виявлено та вилучено 04.09.2024 в ході проведення обшуку автомобіля марки LAND ROVER RANGE ROVER, державний номерний знак НОМЕР_1 .

В обґрунтування клопотання зазначив, що Печерською окружною прокуратурою міста Києва, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001078 від 20.03.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 191, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 209,ч. 4 ст. 189 КК України.

Досудове розслідування у вказаному вище кримінальному провадженні здійснюється за фактом злочинної діяльності групи осіб, яку організував ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , невстановлені особи з числа колишніх керівників податкових органів України, та до діяльності якої останні залучили ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , а також інших невстановлені в ході досудового розслідування осіб.

Встановлено, що протиправна діяльність вищевказаної групи осіб полягала У виведенні у. тіньовий сектор економіки грошових коштів, які державні і комунальні установи, підприємства та організації перераховували на банківські рахунки суб`єктів господарської діяльності реального сектору економіки, за виконання договорів за завищеними цінами, які укладалися за результатами проведених публічних закупівель, шляхом їх перерахування на банківські рахунки суб`єктів господарської діяльності з ознаками «фіктивності» за удаваними правочинами, які перебували під контролем зазначених вище осіб, з метою подальшої легалізації (відмивання) майна одержаного злочинним шляхом.

Вказані особи налагодили діяльність протиправного механізму направленого на систематичне, умисне ухилення від сплати податків, шляхом невнесення до податкових декларацій низки підконтрольних суб`єктів господарської діяльності, зокрема, ТОВ «ІМПОРТ СТАРТ ПЛЮС» () відомостей про суми отриманих грошових коштів від продажу ввезеного (імпортованого) на митну територію України товару на користь контрагентів-покупців, що призвело до ненадходження до Державного бюджету коштів у вигляді податку на додану вартість на загальну суму 21 193 032 грн., зазначені грошові кошти в подальшому перераховувалися на банківські рахунки підконтрольних вказаним вище особам суб`єктам господарської діяльності з ознаками «фіктивності» за удаваними правочинами з метою подальшої легалізації (відмивання) майна одержаного злочинним шляхом.

Також встановлено, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за попередньою змовою з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , під приводом повернення грошових коштів вимагали та отримали від ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_7 грошові кошти, які останній перерахував на вказані ними банківські рахунки, при цьому утримуючи ОСОБА_15 проти його волі тим самим фактично позбавили його волі.

В ході здійснення слідчих (розшукових) дій та розсекречених матеріалів негласних слідчих (розшукових) дій в даному кримінальному провадженні встановлено, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , паспорт громадянина України НОМЕР_3 , виданий 29.01.2024 ВОД №3 УОДПГУ ЦМУ ДМС у м. Києві та Київській області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 є організатором вищевказаного злочинного механізму.

З огляду на викладене та з метою отримання речей та документів, що мають значення для кримінального провадження, а саме первинних документів фінансово-господарської діяльності, ТОВ «ІМПОРТ СТАРТ ПЛЮС» () з ТОВ «Буд транс альянс лоджистик» (), ТОВ «Будпостач груп» (), ТОВ «ДК Агро інвест ФГ» (), ТОВ «ДСТС» () [І «ДТЕК» (), ТОВ «НВК Східбуд» (), ТОВ «Нетлідс» (), ТОВ «Смартлогістик» (), ТОВ «Алюмтрейдінг» (), ТОВ «Буд топ груп» (), ТОВ «Будівельна група «Житлобудпроект» (), ТОВ «Будівельна компанія «Арат» (), ТОВ «Грін комерс» (), ТОВ «Івертеп» (), ТОВ «Лагар трейд» (), ТОВ «Марконтрол» (код ЄДРПУ 43482492), ТОВ «Охоронна фірма Бізон» (), ТОВ «ІММ-2024» (), ТОВ «Реплайн» (код ЄДПОУ 45202293), ТОВ «СП Украгроторг» (), ТОВ «АДС» (), ТОВ «Алюметпром» (), ТОВ «Бакалея плюс» (), ТОВ «БГ «Євро стандарт» (), ТОВ «Бізнес квантум» (), ТОВ «Білдфлоу» (), ТОВ «Буд строй постач» (), ТОВ «Будівельна компанія М»(), ТОВ «Вілс компані» (), ТОВ «ВТС» (код

ЄДПОУ 44278174), ТОВ «рінекосерві Україна» (), ТОВ «Дамиріс» (), ТОВ «Дстрейд-інком» (), ТОВ «Дінас торг» (), ТОВ «ЗТР3» (), ТОВ «Імпорт рітейл» (), ТОВ «Компанія крентон Україна» (), ТОВ «Консалтинг оіл» (), ТОВ «ЛСК Будстрой» (), ТОВ «Магнітуда» (), ТОВ «Манаус-трейд» ), ТОВ «Маркс холд» (), ТОВ «Мегарітейл» (), ТОВ «Метопттрейд» (), ТОВ «Міжнародна будівельна група» (), ТОВ «Мітформ» (), ТОВ «НК магнат трейд» (), ТОВ «Охоронна агенція «Сапсан» (), ТОВ «Охоронна компанія «Фуріон Вест» (), ТОВ «Південь Логістик Груп» (), ТОВ «ПММ-2024» (), ТОВ «Прометей траст» (), ТОВ «Рекламне агенство «Роял Шарк» (), ТОВ «Реновація-лід» (), ТОВ «Сан-Корн» (), ТОВ «СДН-Політрейд» (), ТОВ «Сімпродукт» (), ТОВ «Укрліт Жальгіріс 8» (), ТОВ «Джиллі Глобал» (), ТОВ «Еволютек» (), ТОВ «НВП Век-тор» (), ТОВ «Електронбуд-сервіс» (), ТОВ «Трансзахід» (), ФОП ОСОБА_16 (РНОКІІ НОМЕР_4 ), ТОВ «НВП Брок Сервіс Центр» (код 36454697 ЄДРПОУ), ТОВ «Амікус Інвест» (код 40881624 ЄДРПОУ), ТОВ «Будком-ніко» (), ТОВ «Інтер буд Україна» (), ТОВ «СТ-Агро» (), ТОВ «Тіберіум» (), ТОВ «Автогрант центр» (), ТОВ «Мелтнер стронг» (), ТОВ «Моторс Групп Корпорейшн» (), ТОВ «Адамсстрой» (), ТОВ «Імпорт рітейл» (код ЄДРПОУ), ТОВ «Аграрна столиця» (), ТОВ «Клоквер макс» (), ТОВ «Лайтнем прогрес» (), ТОВ «Сомерстаун» (), ТОВ «ЛАНБЕСТ ПРО» (), ТОВ «ВЕТТЕХНОЛОГІЇ» (), ТОВ «ПРОЛЕНД 24» (), ТОВ «УКРКОНСАЛТИНГ+» (ЕДРПОУ 42795239), ТОВ «СТАНОВ ЛІД» (), ТОВ «ЕКО ТОП» (), ТОВ «ПРОМБУД СТРОЙ» (), ТОВ «ГАРАНТСПЕЦЕТАЛЬ 23» () та іншими суб`єктами господарської діяльності з ознаками «фіктивності», упродовж 2023 - 2025 років, а саме: договори із додатками, податкові накладні, видаткові накладні, рахунки-фактури, акти прийому-передачі товарів/наданих послуг, акти виконаних робіт з додатками та специфікаціями, товарно-транспортні накладні, платіжні доручення, банківські документи щодо проведених розрахунків; документи, що свідчать про фактичні обсяги «проконвертованих» грошових коштів та валютно-обмінних операцій, які не відповідають задекларованим показникам у бухгалтерській та податковій звітності та мають доказове значення щодо розміру фактично отриманих доходів, засоби доступу до банківських рахунків, які використовуються у протиправній діяльності; банківські (платіжні) картки, що використовуються для обготівкування коштів, отриманих під час протиправної діяльності; документи з переведення грошових коштів за межі чи до України; чорнові записи, зошити, блокноти із відомостями щодо здійснення протиправної діяльності; незаповнені документи із відтисками печаток, штампів та кліше; копії статутних та реєстраційних документів, кадрових документів суб?єктів господарської діяльності, реквізити яких використовуються для надання фінансово-господарських операціям вигляду реальних, наказів про призначення керівників, працівників, трудових контрактів, відомостей нарахування заробітної плати; електронні інформаційні системи, комп?ютерні системи або їх частини, мобільні термінали систем зв?язку та носії інформації, що використовуються для проведення фінансово-господарських операцій й підготовки проектів фінансово-господарської документації під час здійснення протиправної діяльності, тобто є засобом або знаряддям вчинення кримінального правопорушення; печаток, штампів та кліше суб?єктів господарювання з ознаками «фіктивності», реквізити яких використовуються під час здійснення протиправної діяльності; готівкові кошти в національній та іноземній валюті, джерело походження яких не підтверджено, тобто речі та документи, відомості з яких можуть бути використані у кримінальному проваджені як докази.

04.09.2025 прокурором Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 в порядку ст. 208 КПК України, здійснено затримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 212 КК України.

Під час затримання, прокурором проведено особистий обшук підозрюваного ОСОБА_7 , в ході якого виявлено та вилучено мобільний телефон чорного кольору, ключі від автомобіля та годинник марки «Rolex Quster Perpethor».

04.09.2024, прокурором було проведено обшук автомобіля марки LAND ROVER RANGE ROVER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в ході якого виявлено та вилучено мобільний телефон марки iPhone золотого кольору у чохлі сірого кольору, а також розписку про надання дозволу на користування автомобілем.

Того ж дня, вилучені речі було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Прокурор вказував, що вказані речі можуть бути майном, яке може бути набутим за рахунок доходів, одержаних злочинних шляхом, використаним з метою їх легалізації, підлягати спеціальній конфіскації, а також є речовими доказами у провадженні.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04 листопада 2025 року клопотання задоволено.

Накладено арешт на майно, вилучене 04.09.2025 в ході проведення обшуку в автомобілі марки LAND ROVER RANGE ROVER, державний номерний знак НОМЕР_1 , а саме: - мобільний телефон марки iPhone, золотого кольору, у чохлі сірого кольору; розписку про надання дозволу на користування автомобілем.

Задовольняючи клопотання слідчий суддя дійшов до висновку, що накладення арешту на майно на вилучений мобільний телефон та розписку про надання дозволу на користування автомобілем, які можуть містити інформацію щодо обставин вчинення кримінальних правопорушень, з метою збереження речових доказів та недопущення їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження цього майна та, зокрема, інформації на телефоні.

Не погоджуючись із ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 , 04.11.2025 подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нову про відмову у задоволенні клопотання.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначила, що слідчим суддею ОСОБА_1 не враховано жодного доводу представника власника майна, зокрема, про те, що:

ОСОБА_7 не має жодного відношення до інкримінованих йому кримінальних правопорушень;

обшук автомобіля був проведений без ухвали слідчого судді та за відсутності випадку, передбаченого ч.3 ст. 233 КПК України, тобто - незаконно;

була відсутня така підстава, визначена ст. 233 КПК України, як врятування майна;

до клопотання не додано ухвалу, якою надано дозвіл на проведення обшуку;

майно не відповідає ознакам речового доказу, визначеним ст. 98 КПК України, а тому не може бути використане як доказ у кримінальному провадженні. Постанова, яка була долучена вже після надання прокурору такої можливості, не відповідає вимогам ст. 110 КПК України;

прокурором не наведено жодних фактичних обставин, підтверджених документальними доказами, за наявності яких можна було б дійти висновку, що ОСОБА_7 чи будь-яка інша особа намагатиметься здійснити відносно майна дії, передбачені ст. 170 КПК України; докази зворотного у справі відсутні;

прокурором не долучено доказів, які свідчать про те, що майно направлено на експертизу; відсутні протоколи огляду техніки та документу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи представника власника майна, в підтримку поданої апеляційної скарги, з наведених в ній підстав, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга представника власника майна не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

З матеріалів судового провадження вбачається, що Печерською окружною прокуратурою міста Києва, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001078 від 20.03.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 4 ст. 191, ч. 3 ст. 212, ч. 3 ст. 209, ч. 4 ст. 189 КК України.

04.09.2025 прокурором Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_8 в порядку ст. 208 КПК України, здійснено затримання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_8 підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених ч. 3 ст. 209, ч. 3 ст. 212 КК України.

Під час затримання, прокурором проведено особистий обшук підозрюваного ОСОБА_7 , в ході якого виявлено та вилучено мобільний телефон чорного кольору, ключі від автомобіля та годинник марки «Rolex Quster Perpethor».

04.09.2024, прокурором було проведено обшук автомобіля марки LAND ROVER RANGE ROVER, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в ході якого виявлено та вилучено мобільний телефон марки iPhone золотого кольору у чохлі сірого кольору, а також розписку про надання дозволу на користування автомобілем.

Того ж дня, вилучені речі було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

З висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були, досліджені матеріали судового провадження, вислухано доводи прокурора в підтримку поданого клопотання, заперечення представника власника майна щодо його задоволення, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

При винесенні ухвали слідчим суддею, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна, як доказу у кримінальному провадженні, а також обставини кримінального провадження №0001078 від 20.03.2025, та відношення до нього вказаного майна, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив вказане клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України.

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що зазначене в клопотанні майно, підпадає під ознаки речових доказів, а також постановою слідчого від 04.09.2025вищевказане майно визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні, оскільки майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

З огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено відношення майна до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів, колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вилучене майно, з підстав того, що воно відповідає критеріям речових доказів, визначених ст. 98 КПК України.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання, як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Твердження апелянта про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_7 не має жодного відношення до інкримінованих йому кримінальних правопорушень, не впливають на правильність висновків слідчого судді, оскільки арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна, і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Щодо доводів апелянта про те, що до клопотання не додано ухвалу, якою надано дозвіл на проведення обшуку, спростовується матеріалами клопотання, а саме прокурором у судовому засіданні було долучено копію ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 11.09.2025 року про обшук. (Т.2 а.с.58-61).

Доводи апелянта про те, що вказане майно не відповідає критеріям речових доказів, є безпідставними, оскільки встановлені стороною обвинувачення фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що це майно може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а отже відповідають ознакам речових доказів, зазначеним у ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 170 КПК України дає підстави для його арешту як речових доказів з метою збереження.

Посилання апелянта на те, що прокурором не долучено доказів, які свідчать про те, що майно направлено на експертизу, спростовуються матеріалами клопотання в яких міститься копія супровідного листа за підписом слідчого слідчого відділу Печерського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_17 про направлення постанови від 29.10.2025 про призначення комп`ютерно-технічної експертизи та герметично опечатаного спец-пакету, в якому знаходиться мобільний телефон марки iPhone золотистого кольору у чохлі сірого кольору до Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали суду.

При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На підставі вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу представника власника майна, слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу без зміни.

Керуючись ст. ст. 170, 171, 173, 376, 407, 418, 422 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , яка діє в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 04 листопада 2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

______________ ______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4