Справа № 348/1161/24
Провадження № 11-сс/4808/67/26
Категорія ст. 170 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши в порядку письмового апеляційного провадження апеляційну скаргу прокурора Надвірнянської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 23 січня 2026 року про відмову в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні №0000013 за ч. 1 ст. 239 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 23 січня 2026 року відмовлено в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні №0000013 за ч. 1 ст. 239 КК України.

Слідчий суддя мотивував прийняте рішення тим, що сторона обвинувачення просить накласти арешт на майно, що належить підозрюваному на праві особистої приватної власності з метою забезпечення цивільного позову, який може бути пред`явлений у ході здійснення кримінального провадження. Проте на момент розгляду клопотання власник земельної ділянки, яка була забруднена не пред`явив цивільний позов у кримінальному провадженні, а тому в задоволенні клопотання слід відмовити.

Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 23 січня 2026 року та постановити нову, якою задовольнити клопотання прокурора та накласти арешт шляхом заборони відчуження та розпорядження на майно, що належить на праві власності підозрюваному ОСОБА_7 .

Вважає, що рішення суду першої інстанції є незаконним, винесене з істотним порушенням вимог кримінального процесуального законодавства, з висновками що не відповідають фактичним обставинам справи.

Зазначає, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України забруднення земель речовинами, відходами та іншими матеріалами, шкідливими для довкілля, внаслідок порушення спеціальних правил, якщо це створило небезпеку для довкілля. Вказує, що розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням складає 1 608 105 грн., яка станом на тепер не відшкодована, у зв`язку з чим, з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (пред?явлення цивільного позову) виникла необхідність у накладенні арешту на майно належне на праві власності підозрюваному ОСОБА_7 .

Звертає увагу, що незастосування заборони відчуження та розпорядження вказаним майном може призвести до неможливості відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (пред?явлення цивільного позову).

Наголошує, що дійсно, на день розгляду слідчим суддею клопотання про арешт майна цивільний позов не був поданий, однак це жодним чином не перешкоджає накладенню арешту на майно підозрюваного із зазначеною метою, оскільки подання цивільного позову можливе на будь-якій стадії кримінального провадження як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, з моменту внесення відомостей до ЄРДР і до набрання вироком законної сили. Також положеннями КПК України не виключається можливість накладення арешту на майно підозрюваного до подання такого позову, адже забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист чи поновлення порушених або оспорюваних прав чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, що узгоджується із завданнями кримінального провадження, визначеними ст. 2 КПК України.

Прокурор та ОСОБА_7 не з`явилися в судове засідання, про час та місце апеляційного розгляду повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції вважає можливим проведення судового розгляду за відсутності учасників в порядку письмового провадження.

Вивчивши матеріали скарги, доводи й мотиви апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя при прийнятті оскарженого рішення дотримався вказаних вимог закону.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

На даний час здійснюється кримінальне провадження №0000013 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України.

Відповідно до матеріалів клопотання у провадженні СВ Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області перебуває кримінальне провадження № 0000013 від 7 березня 2024 року за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 239 КК України.

Внаслідок вчинення кримінального правопорушення завдана шкода у розмірі 1608105,00 гривень, що підтверджується висновком експерта.

У власності ОСОБА_7 перебуває земельна ділянка з кадастровим номером :13:006:0035 та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №93, які знаходяться на вул. Зарічній у с-щі Ланчин. Метою накладення арешту є забезпечення відшкодування шкоди, що була завдана внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Перевіривши доводи прокурора, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, слідчий суддя правильно з`ясував всі обставини, які виключають підстави для арешту майна.

Відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

Зі змістовного тлумачення норм ч. 1, 2, 6 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення цивільного позову у кримінальному провадженні, який уже пред`явлений, оскільки законодавець у вказаних нормах оперує поняттями: «для забезпечення цивільного позову», «відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов)» та «за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні».

Коллегія суддів при прийнятті рішення враховує, що на момент розгляду даного клопотання цивільний позов не пред`явлено.

При прийнятті рішення колегія суддів також враховує, що в матеріалах провадження відсутній акт оцінки майна, що унеможливлює перевірку співмірності вартості майна з цивільним позовом, який не заявлено.

Колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про те, що оскільки на момент розгляду клопотання власник земельної ділянки, яка була забруднена не пред`явив цивільний позов у кримінальному провадженні, в задоволенні клопотання щодо накладення арешту з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), слід відмовити.

Ухвала слідчого судді є обґрунтованою, належно мотивованою, та такою, що ґрунтується на законі. Підстав для її зміни чи скасування, колегія суддів не вбачає.

Обставин, які б викликали сумнів у повноті, всебічності та неупередженості дослідження як слідчим, так й слідчим суддею зібраних доказів, колегією суддів не встановлено, а тому прийняте слідчим рішення є таким, що відповідає загальним засадам кримінального провадження, обґрунтованим та законним.

Істотних порушень кримінального процесуального закону при судовому розгляді, які б тягли за собою скасування судового рішення, допущено не встановлено.

З урахуванням вищенаведеного, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу захисника без задоволення, а ухвалу слідчого судді - без змін.

Таке рішення не позбавляє прокурора права повторно звернутися з таким клопотанням за наявності відповідних даних про вартість майна та наявність цивільного позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170, 172, 376, 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Надвірнянської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 23 січня 2026 року про відмову в задоволенні клопотання про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні №0000013 за ч. 1 ст. 239 КК України - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5