ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/3685/24 Номер провадження 11-кп/814/749/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2026 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0000556 за апеляційною скаргою прокурора Гадяцького відділу Миргородської окружної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 02 червня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, неодружений, непрацюючий, несудимий,

визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та засуджений на 7 (сім) років 3 (три) місяці позбавлення волі.

Вирішене питання щодо речових доказів.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

29 липня 2024 року близько 02 години в господарстві за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає обвинувачений, між ним та потерпілим ОСОБА_10 , які перебували в стані алкогольного сп`яніння, на ґрунті особистих неприязних відносин виникла суперечка, під час якої обвинувачений умисно долонею лівої руки наніс удар в область обличчя ОСОБА_10 , в якого з носу пішла кров.

Після цього, ОСОБА_10 та ОСОБА_8 зайшли до будинку, де між ними продовжилася суперечка i обвинувачений умисно наніс декілька ударів долонями та кулаками в область обличчя та грудної клітини потерпілого.

Цього ж дня близько 02 год. 30 хв. ОСОБА_8 та ОСОБА_10 пішли до господарства потерпілого у цьому ж селі по АДРЕСА_2 , де між ними продовжилася сварка і обвинувачений умисно наніс потерпілому удар кулаком лівої руки в область грудей, від якого той впав на ворота та повалив їх на землю.

Продовжуючи свої неправомірні дії, ОСОБА_8 підняв ОСОБА_11 , завів його до будинку та знову умисно наніс потерпілому не менше десяти ударів кулаками та ногами по різним частинам тіла, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження, від яких настала смерть ОСОБА_10 .

В апеляційній скарзі обвинувачений не погоджувався з вироком суду, проте в засіданні апеляційного суду за згодою зі своїм захисником відмовився від поданої апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі прокурор просить призначити ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, покарання у виді 9 років позбавлення волі.

При цьому вважає, що вирок суду підлягає скасуванню внаслідок невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Вказує, що суд не в повній мірі врахував тяжкість злочину, поведінку обвинуваченого та дані про його особу.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора захисник ОСОБА_12 просить вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора на підтримання доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які вважали вирок законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин і кваліфікація його дій за ч.2 ст.121 КК України в апеляційній скарзі не оспорюються.

Доводи прокурора щодо м`якості призначеного покарання є непереконливими.

Положеннями статті 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Згідно зі ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Як видно з мотивувальної частини вироку, обираючи ОСОБА_8 захід примусу, місцевий суд дав належну оцінку ступеню тяжкості вчиненого злочину, виходячи не лише з визначених у ст.12 КК України формальних критеріїв, а й з особливостей конкретного кримінального правопорушення.

Місцевий суд, виконуючи приписи ст.65 цього Кодексу, узяв до уваги характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу обвинуваченого, який не притягувався раніше до кримінальної відповідальності, характеризується посередньо. Врахував суд також і відсутність обставин, що пом`якшують покарання, обставину, що його обтяжує - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, а також встановлені висновком судово-психіатричного експерта №485 від 05 вересня 2024 року вади здоров`я ОСОБА_8 .

Врахувавши зазначені обставини суд прийшов до обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів неможливе без ізоляції від суспільства і призначив покарання у межах санкції ч.2 ст.121 КК України у виді 7 років 3 місяців позбавлення волі.

Порушуючи питання про необхідність призначення ОСОБА_8 більш суворого покарання, прокурор не навів в апеляційній скарзі переконливих мотивів, які б свідчили про відмінність принципового характеру в оцінці виду та розміру покарання чи вказували б на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом покаранням у виді 7 років 3 місяців позбавлення волі та позбавленням волі на строк 9 років, про що прохає прокурор.

Часткове визнання вини є правом обвинуваченого і не дає підстав для посилення апеляційним судом покарання, тим більше, що ОСОБА_8 погодився з вироком суду та вважав його законним і обґрунтованим.

Таким чином, застосований місцевим судом у даному конкретному випадку захід примусу відповідає меті покарання, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду повно і всебічно розглянути провадження і ухвалити законне, обґрунтоване та справедливе рішення, колегією суддів не встановлено.

Отже, апеляційна скарга прокурора не підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407 та 418 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Вирок Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 02 червня 2025 року стосовно ОСОБА_8 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора Гадяцького відділу Миргородської окружної прокуратури Полтавської області ОСОБА_9 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана протягом трьох місяців з дня проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4