ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 643/9354/20 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/201/26 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілих ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

представників потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харків в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_12 на вирок Салтівського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному 06 березня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000271, за обвинуваченням

ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

У С Т А Н О В И Л А :

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Салтівського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2025 року ОСОБА_13 засуджено за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задоволено та постановлено стягнути:

- з відповідача- страхової компанїї ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.»: витрати на поховання та витрати на придбання надгробного пам`ятника в розмірі 56 676 гривен; моральну шкоду в розмірі 56 676 гривень.

- з відповідача- обвинуваченого ОСОБА_13 матеріальну шкоду у розмірі 74 654 гривен; моральну шкоду в розмірі 2 943 324 гривен.

Цим же вироком постановлено стягнути з обвинуваченого ОСОБА_13 на користь держави процесуальні витрати на проведення судових експертиз у розмірі: 2451,75 грн.; 2451,75 грн.; 7355,25 грн.; 5230,4 грн..

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду, 06 березня 2020 року, приблизно о 15:15, ОСОБА_13 , керуючи технічно справним автомобілем «Mazda Premacy» р.н. НОМЕР_1 , рухався по вул. Салтівське шосе зі сторони вул. Ак. Павлова в напрямку пр. Л. Ландау в м. Харкові.

Під час руху по вказаній вулиці, в районі заїзду у двір буд. №47/2, що розташований по вул. Салтівське шосе, діючи необережно, порушив вимоги п.п. 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

10.1. Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху;

10.4 «Перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі виїзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.

Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, …»

та при виконанні повороту ліворуч, не впевнився в безпеці та не надав дороги мотоциклу «Kawasaki» без реєстраційного номеру під керуванням ОСОБА_14 , що рухався в зустрічному напрямку прямо та допустив з ним зіткнення.

Внаслідок дорожньо-транспортної події ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тупу травму тіла у вигляді численних переламів кісток та розривів внутрішніх органів, масивної крововтрати з травматичного шоку, які за своїм критерієм відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть останнього.

Порушення вимог п.п.10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху України ОСОБА_13 знаходяться в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною подією та її наслідками.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи осіб, які їх подали.

Захисник ОСОБА_12 в апеляційній скарзі з доповненнями, посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, яке потягло за собою неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить скасувати вирок Салтівського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2025 року щодо ОСОБА_13 і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції в іншому складі суду.

Також захисник просить змінити стосовно ОСОБА_13 обраний судом першої інстанції запобіжний захід у виді тримання під вартою у ДУ «Харківський слідчий ізолятор» на особисте зобов`язання.

В обґрунтування посилається на те, що суд, визнаючи ОСОБА_13 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, взагалі не дав оцінку діям водія мотоциклу ОСОБА_14 , дії якого з технічної точки зору знаходяться у причинному зв`язку з настанням даної ДТП, оскільки останній їхав із значним перевищенням швидкості та не виконав вимоги п.п.12.3, 12.4 Правил дорожнього руху.

Зазначає, що під час розгляду справи не було встановлено причинний зв`язок між обставиною маневрування автомобілем під керуванням обвинуваченого вліво та наявністю зіткнення, та що саме цей маневр був необхідною умовою для виникнення пригоди. У цьому випадку причинний зв`язок був відсутній, а обставини щодо несвоєчасного застосування заходів гальмування та значного перевищення швидкості руху мотоциклом з боку потерпілого призвела до невідворотності пригоди, коли її виникнення в момент початку повороту ліворуч обвинуваченим - водієм автомобіля Мазда передбачити було неможливо. Посилається на те, що в ході судового розгляду так і не було встановлено характеру та черговості порушення учасниками події вимог ПДР, не встановлено точного місця зіткнення автомобіля з мотоциклом та механізму спричинення ДТП.

Також захисник зазначає про неповноту судового розгляду, адже в судовому засіданні від 21 квітня 2025 року під час судових дебатів було залишено без задоволення клопотання сторони захисту про відновлення з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження з метою з`ясування усіх даних про особу обвинуваченого, а саме наявність хвороби у неповнолітньої дитини обвинуваченого та часткове відшкодування шкоди потерпілому на суму 37 000 грн., що могло істотно вплинути на міру покарання обвинуваченого.

Крім того, в своїй апеляційній скарзі захисник зазначає, що рішення суду про стягнення моральної шкоди на користь потерпілого у розмірі 2 943 324 грн. є необґрунтованим, оскільки у справі не була призначена відповідна експертиза, у зв`язку з чим сума стягнення є явно завищена та не ґрунтується на принципах розумності, справедливості, а також не відповідає судовій практиці.

Захисник також просить врахувати, що ОСОБА_13 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, є соціально адаптованою особою, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, одружений, має на утриманні неповнолітнього сина - ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьків похилого віку, має місце реєстрації та постійне місце проживання, офіційно працевлаштований, позитивно характеризується за місцем роботи, тобто має міцні соціальні зв`язки. Зазначає, що суд залишив поза увагою наявність обставин, що значно пом`якшують покарання та суттєво знижують ступінь суспільної небезпеки ОСОБА_13 , зокрема те, що на його утриманні знаходиться неповнолітній син ОСОБА_15, який проходив лікування, перебуває на обліку у лікаря-невролога, потребує тривалого лікування та обмежений у заняттях у школі, а також часткове добровільне відшкодування шкоди потерпілому.

Окрім цьому, захисник просить врахувати, що з моменту внесення відомостей до ЄРДР і до постановлення вироку, тобто більше 5 років, ОСОБА_13 не ухилявся від явки до органів досудового розслідування і суду, готовий був понести покарання, не вчиняв протиправних дій, що свідчить про щире каяття обвинуваченого, у зв`язку з чим висновки суду в частині відсутності цієї пом`якшуючої обставини покарання, є помилковими. При цьому, захисник зазначає, що судом першої інстанції недостатньо враховано досудову доповідь органу пробації та протиправну поведінку самого потерпілого, дії якого знаходяться у причинному зв`язку з настанням даної ДТП, згідно висновку комплексної експертизи №7/537/538/539/11/1/9 КПСЕ-20 від 15 травня 2020 року.

Зазначає, що якщо суд не встановить підстав для нового судового розгляду, то враховуючи вищенаведене вважає, що призначене покарання у виді 5 років позбавлення волі є суворим та просить його пом`якшити до 3 років позбавлення волі.

Позиції інших учасників судового провадження

Захисники в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали в повному обсязі та наполягали на її задоволенні

Прокурор, потерпілі та їх представник в судовому засіданні просили апеляційну скаргу захисника ОСОБА_12 залишити без задоволення, а вирок суду без змін, оскільки висновки суду першої інстанції повністю підтверджується наявними та дослідженими судом доказами.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисників, думку прокурора, потерпілих та їх представника, зваживши на обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів, з урахуванням положень ст.404 КПК України, згідно з якими суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення першої інстанції в межах апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_12 підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Мотиви суду

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги захисника ОСОБА_12 щодо невідповідності висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження та неповноти судового розгляду, колегія суддів зазначає наступне.

Проаналізувавши матеріали справи, а також зміст оскаржуваного вироку, колегія суддів дійшла висновку, що винуватість ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, повністю та об`єктивно підтверджується дослідженими у ході судового розгляду доказами, які, в свою чергу, є належними, достовірним і допустимими, а також взаємодоповнюючими та, при їх системному аналізі, достатніми для вирішення кримінального провадження.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, під час судового розгляду судом першої інстанції було допитано та надано об`єктивну оцінку показанням, а саме:

- показанням самого обвинуваченого ОСОБА_13 , який пояснив, що в день пригоди, 06.03.2020, приблизно о 15-15, він керував автомобілем "Мазда" та рухався по вул. Салтівське шосе, в напрямку пр. Льва Ландау, у м. Харкові, під`їдаючи до заїзду у двір буд № 47/2, він включив лівий показник повороту, зменшив швидкість та зайняв лівий ряд. На зустрічній полосі, на відстані приблизно 200-250 м починали рух зустрічні транспортні засоби, а саме легкові автомобілі, тому впивавшись що він нікому не заважає, почав повертати ліворуч. Під час повороту зі швидкістю приблизно 15 км/г, побачив, що по зустрічній полосі з великою швидкістю рухається мотоцикл, водій якого починає теж маневрувати праворуч, у напрямку свого руху. Приблизно на відстані 1 м від лівого бордюру відбулося зіткнення;

- показанням свідка ОСОБА_16 , який пояснив, що в день пригоди, він керуючи автомобілем, рухався по вул. Салтівське шосе, в напрямку пр. Льва Ландау, у м. Харкові. Попереду рухався автомобіль "Мазда", водій якого, під`їхавши до заїзду у двір буд. № 47/2, почав з лівого ряду зі швидкістю приблизно 10-15 км/г, повертати ліворуч, та знаходився у маневрі приблизно 5-7 секунд, виїхавши на зустрічну полосу, автомобіль "Мазда" зіткнувся з мотоциклом. До пригоди мотоцикл не бачив;

- показаннями експерта ОСОБА_17 , який в судовому засіданні підтвердив висновок комплексної експертизи матеріалів засобів звуко- та відеозапису та автотехнічої експертизи № 7/537/538/539/11/1/9 КПСЕ-20 від 15.05.2020 року, зазначивши, що вказана експертиза була проведена на підставі наданих вихідних даних.

Крім того, суд першої інстанції дійшов слушного висновку, що зазначені показання свідка ОСОБА_16 та експерта ОСОБА_17 об`єктивно підтверджуються, узгоджуються та доповнюються ще й відомостями письмових доказів, які досліджені під час судового розгляду, зокрема:

- протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 06.03.2020 року , схемою до протоколу огляду місця ДТП від 06.03.2020 року з фототаблицею, де зафіксована ділянка проїзної частини за адресою: м.Харків, Салтівське шосе,47/2 , де відбулась ДТП із зображенням на схемі автомобіля Мазда та направленням його руху;

- висновку судово-медичної експертизи № 10-12/458-С/20 від 30 квітня 2020 року, відповідно до якого у зв`язку з подіями 06 року 2020 року ОСОБА_14 було заподіяно тяжкі тілесні ушкодження. Причиною смерті стали тупа травма тіла внаслідок ДТП у вигляді численних переламів кісток та розривів внутрішніх органів, масивної крововтрати з травматичного шоку;

- висновку комплексної експертизи матеріалів засобів звуко- та відеозапису та автотехнічої експертиза № 7/537/538/539/11/1/9 КПСЕ-20 від 15.05.2020, відповідно до якої у файлах: відеофонограмі «2020_0122_091350.МР4» , що міститься на оптичному диску «PATRON CD-R» та відеограмі «ІР камера 12_ Video_ Video_ 11559 _ 1737_170002086.MP4», міститься на оптичному диску «TDK DVD-R» ознак монтажу не виявлено. У даній дорожній ситуації водій автомобіля «Mazda Premacy» р.н. НОМЕР_1 - ОСОБА_13 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху. У даній дорожній обстановці водій мотоциклу «Kawasaki» - ОСОБА_14 повинен був діяти відповідно до вимог п.п. 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху. Невідповідності дій водія автомобіля «Mazda Premacy» р.н. НОМЕР_1 - ОСОБА_13 вимогам п. 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою. У розглянутій дорожній ситуацій, в діях водія мотоциклу «Kawasaki» ОСОБА_14 вбачаються невідповідності вимогам п.п. 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП . Швидкість руху мотоциклу «Kawasaki» без р.н. до зіткнення з автомобілем «Mazda Premacy» р.н. НОМЕР_1 складала близько 135 км/год . Місце зіткнення автомобіля «Mazda Premacy» р.н. НОМЕР_1 з мотоциклом «Kawasaki» без р.н. знаходиться на правій смузі руху проїзної частини вул. Салтівське шосе в бік вул. Ак. Павлова, біля кінцевого положення автомобіля «Mazda Premacy» р.н. НОМЕР_1 , в районі його передньої частини перед осипом грунту (поз.4 зображення 19). Більш точно встановити місце зіткнення вищевказаних транспортних засобів, не є можливим;

- висновку автотехнічної експертизи № 7/723СЕ-20 від 27.05.2020 року , відповідно до якої, на момент експертного огляду та на момент ДТП рульове керування та ходова частина автомобіля «Mazda Premacy» перебували в працездатному стані;

- висновку судової транспортно-трасологічної експертизи № 7/722СЕ-20 від 27.05.2020 року, відповідно до якого в момент первинного контакту взаємне розташування транспортних засобів було таким, що автомобіль «Mazda Premacy» своєю передньою частиною, а саме, переднім бампером, контактував з лівою боковою частиною мотоцикла «Kawasaki», а саме з лівою боковою полімерною панеллю. В момент первинного контакту кут між поздовжніми осями автомобіля «Mazda Premacy» та мотоцикла «Kawasaki» був близьким до 110°. Місце зіткнення автомобіля «Mazda Premacy» та мотоцикла «Kawasaki» розташовувалося перед осипом ґрунту (поз. 4 на схемі до протоколу місця ДТП від 06.03.2020). Більш точно встановити, де розташовувалося місце зіткнення транспортних засобів, по зафіксованій на схемі до протоколу огляду місця ДТП слідовій інформації не представляється можливим;

- висновку автотехнічної експертизи № 7/724СЕ-20 від 22.05.2020 року , відповідно до якої на момент огляду та на момент ДТП гальмівна система мотоциклу «Kawasaki» знаходилась в працездатному стані.

Суд першої інстанції повністю дослідив надані сторонами докази у справі, детально виклав їх зміст у вироку та дав їм належну правову оцінку. Зазначені докази узгоджуються між собою і не викликають сумнівів у їх достовірності та допустимості, а тому з посиланням на ці докази суд правильно обґрунтував своє рішення та вірно кваліфікував дії обвинуваченого за ч.2 ст. 286 КК України.

На переконання колегії суддів, встановлені судом першої інстанції фактичні обставини кримінального провадження і докази, досліджені й перевірені цим судом з точки зору їх належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов умотивованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення та правильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність.

Твердження захисника ОСОБА_12 щодо відсутності в діях ОСОБА_13 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, внаслідок того, що відповідно до висновку комплексної експертизи та автотехнічої експертиза № 7/537/538/539/11/1/9 КПСЕ-20 від 15 травня 2020 року невиконання водієм мотоциклу «Kawasaki» ОСОБА_14 вимог п.п. 12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з настанням даної ДТП, на переконання колегії суддів, є суб`єктивними та безпідставними, виходячи з наступного.

Так, Верховний Суд неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що дорожній рух становить діяльність із підвищеним ризиком, під час якої можуть виникати непередбачувані ситуації як в силу певних зовнішніх факторів (наприклад, завалів або поваленого дерева), так і в силу людських помилок, необережності, необачності, в тому числі й через порушення учасниками руху вимог ПДР. Тому на всіх учасників покладається обов`язок дотримуватися не лише чітко визначених вимог цих Правил, як то, обмеження швидкості або заборони проїзду, але й загальних засад безпеки руху, що визначаються дорожньою обстановкою, яка склалася.

Згідно з цими вимогами водій під час руху зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну (пункт 2.3 ПДР), а в разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку об`єктивно спроможний виявити, негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди (пункт 12.3 ПДР). При цьому закон не передбачає модифікації цих обов`язків або звільнення від них залежно від причин виникнення перешкоди, тому ці причини можуть бути пов`язані з будь-якими обставинами та умовами.

Визначальним фактором для встановлення відповідальності водія за наслідки ДТП є наявна в нього об`єктивна можливість виявити небезпеку та технічна можливість уникнути спричинення цих наслідків.

Відповідно до п.10.1 Правил дорожнього руху, перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Згідно вимог п.10.4 Правил дорожнього руху, Перед поворотом праворуч та ліворуч, у тому числі в напрямку головної дороги, або розворотом водій повинен завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеній для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі в`їзду на перехрестя, де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, установленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.

Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам. Водій, що виконує поворот ліворуч, повинен дати дорогу попутним транспортним засобам, які рухаються попереду нього і виконують розворот.

Колегія суддів також бере до уваги правові висновки Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постанові від 21 серпня 2019 року у справі №13-31кс19, згідно яких злочин, передбачений статтею 286 КК, є злочином із так званим матеріальним складом, і обов`язковою ознакою його об`єктивної сторони, що характеризує вчинене діяння (дію чи бездіяльність), є не будь-які з допущених особою порушень ПДР, а лише ті з них, які спричиняють (викликають, породжують) суспільно небезпечні наслідки, передбачені в частинах 1, 2 або 3 статті 286 КК, тобто тільки такі порушення ПДР, які є причиною настання цих наслідків і, отже, перебувають із ними у причинному зв`язку.

Причинний зв`язок між діянням і наслідками має місце тоді, коли порушення правил безпеки руху або експлуатації транспорту, допущене винуватою особою, неминуче зумовлює шкідливі наслідки, передбачені статті 286 КК.

Під час розгляду кримінального провадження суд зобов`язаний виявити, встановити і вказати в мотивувальній частині вироку порушення ПДР, які мали місце під час конкретної ДТП, але водночас він повинен чітко зазначати у вироку, які саме з цих порушень були причиною настання наслідків, передбачених статтею 286 КК, тобто перебували у причинному зв`язку з ними, а які з цих порушень виконали лише функцію умов, що їм сприяли.

Тільки порушення ПДР, які містять у собі реальну можливість настання суспільно небезпечних наслідків і виступають безпосередньою причиною їх настання у кожному конкретному випадку ДТП, є обов`язковою ознакою об`єктивної сторони складу злочину, передбаченого статтею 286 КК.

Відповідно до висновку комплексної експертизи матеріалів засобів звуко- та відеозапису та автотехнічої експертиза № 7/537/538/539/11/1/9 КПСЕ-20 від 15 травня 2020 року, невідповідності дій водія автомобіля «Mazda Premacy» р.н. НОМЕР_1 - ОСОБА_13 вимогам п. 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху, з технічної точки зору, знаходилися у причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою.

При цьому, наявність вини потерпілого у виникненні ДТП жодним чином не спростовує винуватості обвинуваченого ОСОБА_13 , оскільки його дії мають визначальне значення, так як саме він виїхав на зустрічну смугу руху, не дав переваги в русі потерпілому.

Під час судового розгляду в суді першої інстанції, в порядку ст. 356 КПК України, було допитано у судовому засіданні експерта ОСОБА_17 , який підтвердив достовірність зроблених ним висновків.

Доводи апелянта про те, що не було повно з`ясовано усіх обставин дорожньо-транспортної події, як то її механізму, черговості порушень з боку водіїв та саме місце зіткнення автомобілів не є слушними з огляду на зазначені вище висновки судових автотехнічних експертиз, які були роз`яснені під час допиту експерта в судовому засіданні, та базуються на тих даних, що були зібрані під час досудового розслідування. Сторонам кримінального провадження була надана можливість надавати відповідні докази та ставити питання експертам, ініціювати додаткові експертні дослідження тощо.

З огляду на викладене, на переконання колегії суддів, дії обвинуваченого ОСОБА_13 , які виразились у невиконанні ним вимог п.п. 10.1 та 10.4 Правил дорожнього руху, перебувають у причинному зв`язку з настанням дорожньо-транспортної пригоди та настання смерті ОСОБА_14 , у зв`язку чим твердження сторони захисту про відсутність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, є суб`єктивними та безпідставними.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст.94 КПК України, критерію «поза розумним сумнівом» оцінив усі наявні докази, прийшов до правильного та обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_13 у вчиненні злочину та цілком вірно кваліфікував його дії саме за ч.2 ст.286 КК України, а доводи захисника останнього в апеляційній скарзі про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та недоведеність вини обвинуваченого не є слушними і не підлягають задоволенню.

Щодо доводів апеляційної скарги захисника про порушення судом першої інстанції вимог ч.5 ст.364 КПК України, а саме щодо відмови судом у відновленні з`ясування обставин під час судових дебатів та дослідження документів, що були надані стороною захисту, колегія суддів вважає їх необґрунтованими.

Відповідно до вимог ч. 5 ст. 364 КПК передбачено, що учасники судового провадження мають право в судових дебатах посилатися лише на ті докази, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо під час судових дебатів виникне потреба подати нові докази, суд відновлює з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, після закінчення якого знову відкриває судові дебати з приводу додатково досліджених обставин.

Так, з матеріалів судового провадження вбачається, що 18 квітня 2025 року на електронну пошту суду першої інстанції надійшло клопотання захисника ОСОБА_18 про відновлення з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, яке знаходиться на стадії судових дебатів.

Зі звукозапису судового засідання від 21 квітня 2025 року вбачається, що у цьому судовому засіданні сторона захисту підтримала вказане клопотання захисника ОСОБА_18 з метою надання нових письмових доказів щодо особи обвинуваченого ОСОБА_13 .

Ухвалою Салтівського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2025 року було відмовлено у задоволенні вищезазначеного клопотання захисника ОСОБА_18 про відновлення з`ясування обставин встановлених під час кримінального провадження.

При цьому, суд першої інстанції врахував правову позицію, викладену в Постанові Великої Палати Верховного Суду 03 липня 2019 року ( справа № 288/1158/16-к, провадження № 13-28кс19), відповідно до якого Велика Палата Верховного Суду зауважила, що кримінальний процесуальний закон передбачає можливість повернення до вже завершених стадій судового процесу лише для відновлення з`ясування обставин, установлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами, і відповідно до ч.5 ст.364 та ч.4 ст.365 КПК суду надано такі повноваження лише як виняток із загального правила у двох випадках: якщо під час судових дебатів виникне потреба подати нові докази або обвинувачений в останньому слові повідомить про нові обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження.

Також судом першої інстанції враховано, що у судовому засіданні 28.03.2025 року у відповідності до ч.1 ст.363 КПК України після з`ясування обставин, встановлених під час кримінального провадження, та перевірки їх доказами з`ясовувалося в учасників судового провадження, чи бажають вони доповнити судовий розгляд і чим саме. Між тим, від захисника обвинуваченого ОСОБА_13 - адвоката ОСОБА_18 під час вирішення питання про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами, клопотань про доповнення судового розгляду не надійшло, після чого судом було постановлено закінчити з`ясування обставин та перевірки їх доказами і перейти до судових дебатів та в судовому засіданні було оголошено перерву для надання часу учасникам кримінального провадження до підготовки до судових дебатів.

При цьому, судом першої інстанції правильно враховано, що сторона захисту не зверталась до суду з приводу того, що вона бажає доповнити судовий розгляд шляхом з`ясування нових обставин та не подано нових доказів.

Окрім цього, суд першої інстанції звернув увагу на те, що судове провадження у даному кримінальному провадженні триває з 15 червня 2020 року, а тому суд дійшов правильного висновку, що у сторони захисту було достатньо часу на стадії з`ясування обставин та перевірки їх доказами для збору в установленому законом порядку та подання до суду нових доказів щодо особи обвинуваченого ОСОБА_13 .

Належить також зазначити, що судом першої інстанції фактично були долучені до матеріалів кримінального провадження письмові докази, надані захисником ОСОБА_18 , а саме квитанція на підтвердження грошового переказу на суму 37 000 грн. та медична виписка №3445 на ім`я ОСОБА_19 (сина обвинуваченого).

Отже, суд першої інстанції навів обґрунтовані та вмотивовані висновки в мотивувальній частині своєї ухвали від 21 квітня 2025 року щодо відсутності підстав для відновлення з`ясування обставин встановлених під час кримінального провадження, з якими також погоджується і колегія суддів, у зв`язку з чим апеляційна скарга в цій частині також є безпідставною.

Крім того, зазначені відомості не стосуються фактичних обставин вчинення злочину, а лише даних щодо особи обвинуваченого, більш того вони були досліджені під час апеляційного розгляду в контексті суті апеляційних вимог сторони захисту і будуть враховані під час ухвалення рішення апеляційним судом.

Поряд з цим, посилання представника потерпілого на те, що на відеозаписі, який було долучено в якості доказу стороною обвинувачення, та надано на експертне дослідження, не ідентифікований мотоцикл та особу потерпілого, як було зазначено слідчим, а отже на їх думку, перевищення швидкості не встановлено, та такий доказ є неналежним, колегія суддів не бере до уваги, оскільки судом першої інстанції дане питання не досліджувалось.

Поряд з цим, на всіх стадіях кримінального провадження легітимність цього доказу сторонами кримінального провадження не оскаржувалася, під час апеляційного розгляду прокурор також не вважав цей доказ неналежним або недопустимим. Більш того, суд у вироку послався на висновок зазначеної судової автотехнічної експертизи в частині оцінки дій водія мотоциклу, а потерпіла сторона висновки суду в цій частині не оскаржила.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що дата та час, які зафіксовані на файлах відеозапису, які міститься на оптичних дисках «TDK DVD-R», «PATRON CD-R» та відеограмі «ІР камера 12_ Video_ Video_ 11559 _ 1737_170002086.MP4», які долучені до матеріалів провадження в якості речових доказів, співпадають з датою та часом ДТП, а тому заперечення з цього приводу потерпілих та їх представників не є слушними.

Разом з тим, перевіряючи доводи апеляційної скарги захисника щодо невідповідності призначеного ОСОБА_13 покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його суворість, колегія суддів знаходить їх обґрунтованими.

Згідно ст.50, 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, а також дані, які всебічно характеризують особу винного. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Тільки з врахуванням та належним аналізом усіх цих обставин у своїй сукупності буде досягнуто необхідного балансу верховенства права та справедливості при вирішенні цього питання.

Такі вимоги кореспондуються з правовими позиціями, викладеними в Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24 жовтня 2003 року № 7, а також приписами, зазначеними в ч.1 ст.1 КК України, ст.2 КПК України.

Також, визначені у ст.65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Призначаючи ОСОБА_13 покарання, суд першої інстанції послався на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжкого злочину, відсутність обставин, які обтяжують покарання, досудову доповідь, а також відомості про особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні неповнолітнього сина та батьків літнього віку, офіційно працює в ТОВ «ДРОН ТЕХНОЛОДЖІ», має постійне місце проживання, до кримінальної відповідальності притягується вперше.

З урахуванням зазначених обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_13 за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що судом з урахуванням вказаних обставин та відомостей про обвинуваченого вірно призначений вид покарання, але не погоджується з його розміром, враховуючи наступне.

Так, колегія суддів враховує фактичні обставини кримінального провадження, а саме те, що згідно судово-автотехнічної експертизи №7/537/538/539/11/1/94 КПСЄ від 15 травня 2020 року дорожньо-транспортна пригода у цій справі сталась також з вини потерпілого ОСОБА_14 , дії якого не відповідали вимогам п.п. 12.3 та 12.4 ПДР та знаходяться у причинному зв`язку з настанням ДТП, той факт, що потерпілий рухався в межах міста зі швидкістю 135 км/год, що значно перевищує (майже у 3 рази) встановлене ПДР обмеження та мав можливість уникнути наступного зіткнення навіть шляхом екстреного гальмування за умов додержання швидкісного режиму.

Однак, місцевим судом при призначенні покарання обвинуваченому, взагалі не враховувалось наявність вини потерпілого, про що прямо зазначено у експертному висновку та у вироку суду, та не враховувались роз`яснення передбачені у п.3 Пленуму Верховного Суду України Постанова № 14 від 23.12.2005 р. «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідно до яких, вина потерпілого у ДТП є обставиною, що істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого злочину та впливає на призначення м`якшого покарання. Суди повинні враховувати мотиви та причини злочину, аналізуючи причинно-наслідковий зв`язок між порушенням ПДР водієм та діями потерпілого. Якщо ДТП сталася внаслідок неправомірних дій також й потерпілого, це є підставою для призначення більш м`якого покарання.

Ігнорування судами поведінки потерпілого є підставою для скасування вироку або його зміни у частині суворості покарання.

Колегія суддів також бере до уваги дані про особу обвинуваченого, який працював на момент вчинення злочину та ухвалення вироку, одружений, має на утриманні неповнолітнього сина - ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який проходив лікування, перебував на обліку у лікаря-невролога, потребував тривалого лікування та був обмежений у заняттях у школі.

Окрім цього, інші відомості про особу обвинуваченого характеризують його виключно позитивно.

Матеріали кримінального провадження також не містять відомостей про те, що обвинувачений ОСОБА_13 раніше притягувався до кримінальної відповідальності чи допускав порушення Правил дорожнього руху, а також допускав неналежну процесуальну поведінку.

Апеляційний суд також враховує досудову доповідь, яка надана начальником Салтівського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області та з якої вбачається, що з урахуванням інформації, яка характеризує особистість обвинуваченого, умов його життєдіяльності, відносини в суспільстві, результати оцінки ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення , а також його імовірної небезпеки для суспільства, орган пробації вважає виправлення цієї особи без ізоляції від суспільства.

Окрім цього, під час досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_13 частково відшкодував потерпілому ОСОБА_7 завдану шкоду - сплатив на поховання 30 000 грн.

В подальшому обвинувачений намагався сплатити ще певну суму коштів, однак потерпілі відмолись від їх фактичного отримання.

Отже враховуючи таку поведінку обвинуваченого, колегія суддів критично ставиться до висновків суду першої інстанції про повну відсутність щирого каяття з боку останнього.

Поряд з цим, колегія суддів зауважує, що не виплата усій суми заподіяної шкоди обвинуваченим, не свідчить про його небажання допомогти, оскільки необхідно враховувати ще й матеріальний стан особи та реальну можливість відшкодування, що судом також ретельно не досліджувалось.

Колегія суддів звертає увагу на те, що при визначенні виду і розміру покарання необхідно також враховувати принцип «пропорційності», коли призначене особі покарання є непропорційним втручанням держави у права людини (остаточне рішення ЄСПЛ від 30 січня 2015 року у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12), а також автономну концепцію поняття «покарання» в практиці ЄСПЛ, яка передбачає, що «покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів» (рішення від 09 жовтня 2003 року у справі «Езех и Коннорс проти Сполученого Королівства» (Ezeh and Connors v. UK), заяви № 39665/98, № 40086/98).

При цьому належить врахувати, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, тобто судове рішення повинно виконувати функцію особистої та загальної превенції.

Згідно ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

В силу ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Отже, враховуючи тяжкість злочину, фактичні обставини кримінального провадження, а саме те, що дорожньо-транспортна пригода частково сталась також і з вини самого потерпілого, вищевказані відомості стосовно особи обвинуваченого ОСОБА_13 , часткове відшкодування потерпілому ОСОБА_7 завданої шкоди та намагання робити це й в майбутньому, колегія суддів вважає можливим призначити обвинуваченому основне покарання в мінімальних межах, передбачених санкцією ч.2 ст.286 КК України.

На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_13 покарання за ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки - є справедливим та законним з врахуванням всіх фактичних обставин в кримінальному провадженні у їх сукупності, адже відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Внесе настанови та змусить в майбутньому додержуватись положень закону України про кримінальну відповідальність і позбавить можливості вчиняти нові злочини, цілком відповідатиме вимогам та цілям, передбаченим ст.50, 65 КК України.

Судом вірно вирішено питання в частині цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 щодо відшкодування матеріальної шкоди, що в апеляційній скарзі не оскаржується.

Переглядаючи оскаржуваний вирок в межах апеляційної скарги захисника щодо незгоди з оскаржуваним судовим рішенням в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_7 про стягнення моральної шкоди, колегія суддів вважає, що ці апеляційні доводи захисника не позбавлені правових та фактичних підстав, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1167 ЦК України, моральна шкода - це будь-які втрати немайнового характеру, яких особа зазнала через заподіяння їй фізичних, моральних, душевних та іншого роду страждань. У випадку ДТП ці страждання можуть проявлятись внаслідок завдання шкоди здоров`ю або смерті особи.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України в п. 3 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Під час перевірки матеріалів кримінального провадження колегією суддів встановлено, що потерпілий ОСОБА_7 в рамках цього провадження заявив цивільний позов в своїх інтересах і просив, у тому числі, стягнути з обвинуваченого ОСОБА_13 моральну шкоду у розмірі 2 943 324 грн., спричинену смертю його сина - ОСОБА_14 .

Однак, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку щодо задоволення цивільного позову потерпілого у повному обсязі в частині стягнення з обвинуваченого моральної шкоди в розмірі 2 943 324 гривен на користь потерпілого ОСОБА_7 .

Виходячи із положень ст.129 КПК України, ст.23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом на підставі фактичних обставин справи з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Тобто, вирішення даного питання законодавцем віднесено до дискреційних повноважень суду (судового розсуду).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

При цьому, колегії суддів враховує характер та обсяг страждань, яких дійсно зазнав потерпілий ОСОБА_7 внаслідок втрати своєї дитини, оскільки він зазнав непоправної моральної шкоди, яка виражається в безповоротній втраті сина, трагічно загиблого в дорожньо-транспортній пригоді.

Таким чином, емоційний стан потерпілого ОСОБА_7 , не дивлячись на те, що пройшло більше 5 років з дня трагедії, є дуже нестійкий, він переніс глибокі моральні страждання у вигляді відчуття горя та непоправної втрати, руйнування звичного способу життя.

Водночас колегія суддів також враховує, що ДТП сталося, у т.ч. внаслідок порушення Правил дорожнього руху самим потерпілим ОСОБА_14 , що підтверджується висновком комплексної експертизи матеріалів і засобів звуко- та відеозапису та автотехнічної експертизи №7/537/538/539/11/1/94 КПСЕ-20 від 15 травня 2020 року. Потерпілий ОСОБА_14 під час керування своїм транспортним засобом мотоциклом «Kawasaki» мав технічну можливість зупинити керований ним мотоцикл до місця зіткнення, шляхом виконання ним вимог п.п.12.3 та 12.4 Правил дорожнього руху. Колегія суддів звертає увагу, що потерпілий ОСОБА_14 , рухавшись зі швидкістю 135 км/год., допустив занадто значне збільшення допустимої п.12.4 ПДР швидкості руху та сам знаходився в край небезпечній дорожній обстановці, що також певним чином вплинуло на розвиток подальших подій. Однак ця обставина при вирішенні цивільного позову також не була урахована судом першої інстанції.

Відповідно до роз`яснень, передбачених абзацом п`ятим згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України N 7 від 08.07.94 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»; із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду N 9 від 24.10.2003, у тих випадках, коли разом із заподіянням джерелом підвищеної небезпеки шкоди заподіяно також шкоду джерелу підвищеної небезпеки і цьому сприяла груба необережність потерпілого, згідно з нормами ст.454 ЦК України може бути зменшено розмір відшкодування шкоди потерпілому.

Поряд з цим, абзац третій пункту 2 цього ж Пленуму, зазначені правила ст.454 ЦК України про зменшення розміру відшкодування або відмову у відшкодуванні шкоди з врахуванням ступеня вини потерпілого застосовуються і в інших випадках заподіяння шкоди майну, а також особі громадянина, однак у кожному разі підставою до цього може бути груба необережність потерпілого (зокрема нехтування правилами безпеки руху і т.п.). Правила цієї норми закону про можливість зменшення розміру відшкодування шкоди, заподіяної громадянином, залежно від його майнового стану застосовуються у виняткових випадках, коли стягнення шкоди у повному розмірі неможливе або поставить відповідача в дуже тяжке становище.

При цьому, апеляційний суд враховує позицію Верховного Суду, сформовану у постанові від 25.08.2020 року у справі №372/3192/18.

Виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням всіх обставин справи, колегія суддів оцінює завдану потерпілому ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 2 000 000 грн., яка підлягає стягненню на його користь з обвинуваченого та відповідача- страхової компанії ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» у наступному розмірі.

Так, відповідно до ст. 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зокрема, є шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Статтею 8 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» встановлено, що у місячному розмірі з 1 січня розмір мінімальної заробітної плати становить 4723 грн.

Отже, на користь потерпілого ОСОБА_7 необхідно стягнути з відповідача страхової компанії ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай.» моральну шкоду у розмірі 56 676 гривень (4723х12=56 676), а з обвинуваченого відповідно у розмірі 1 943 324 грн. (2 6=1 943 324).

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги захисника, що тягне за собою зміну вироку в частині вирішення цивільного позову (позовних вимог про стягнення моральної шкоди з обвинуваченого).

Відповідно до п.2 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право змінити вирок.

Згідно з приписами п.3 ч.1 ст.408 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.2 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Частиною 1 ст.414 КПК України передбачено, що невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції - зміні в частині призначеного обвинуваченому покарання та вирішенні цивільного позову в частині моральної шкоди.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. 405, 407, 408, 409, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_12 задовольнити частково.

Вирок Салтівського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2025 року щодо ОСОБА_13 - змінити в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову.

Пом`якшити ОСОБА_13 покарання та вважати його засудженим за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з позбавлення права керування транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Стягнути на користь потерпілого ОСОБА_7 з обвинуваченого ОСОБА_13 моральну шкоду в розмірі 1 943 324 гривен.

В решті вирок Салтівського районного суду м. Харкова від 29 квітня 2025 року щодо ОСОБА_13 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4