КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-сс/4809/51/26 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 405/85/26 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
Категорія - ст. 309 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2026 року м. Кропивницький

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді у складі колегії суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

адвоката ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

переглянув у відкритому судовому засіданні, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , який здійснює захист підозрюваного ОСОБА_7 , ухвалу слідчого судді Подільського районного суду м. Кропивницького від 05.01.2026, якою стосовно підозрюваного

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Слов`янка, Апостілівського району, Дніпропетровської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , який до затримання проживав за місцем пункту тимчасової дислокації військової частини НОМЕР_1 ,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів з 10 год. 23 хв. 03.01.2026 до 03.03.2026 включно, в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави.

ВСТАНОВИВ:

Слідчим відділом СУ ГУНП в Кіровоградській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000747 від 26.11.2025 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України.

ОСОБА_7 затримано на підставі ст. 208 КПК України 03.01.2026. Цього ж дня ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення,

ОСОБА_7 підозрюється у тому, що, будучи військовослужбовцем та проходячи військову службу за контрактом на посаді навідника військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдата», умисно, у порушення вимог Конституції України, Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, вирішив вчинити вбивство на замовлення ОСОБА_8 , 1958 року народження, з мотивів особистої неприязні, пов`язаної із його спільним сімейним життям з донькою останньої ОСОБА_9 , у зв`язку із чим між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , розпочався процес розлучення.

З метою реалізації свого злочинного умислу та уникнення відповідальності за вчинення особливо тяжкого злочину, не бажаючи бути викритим правоохоронними органами, ОСОБА_7 , вирішив організувати вчинення умисного вбивства ОСОБА_8 на замовлення, а безпосереднє виконання вбивства останньої, ОСОБА_7 вирішив покласти на іншу особу і з цією метою почав підготовку до вказаного злочину, шляхом підшукування виконавця вбивства ОСОБА_8

ОСОБА_7 , 24.11.2025 приблизно о 13 годині 00 хвилин, більш точний час під час досудового розслідування не встановлено, з метою приховування своєї злочинної діяльності, використовуючи мобільний додаток «Telegram» зі свого мобільного номеру, зв`язався із раніше незнайомим йому ОСОБА_10 , 1980 року народження, який виявився легендованою особою з вигаданими анкетними даними, та запропонував останньому, за винагороду у розмірі 5 000 доларів США, вчинити вбивство на замовлення, після чого ОСОБА_10 , обдумавши пропозицію, надав свою згоду.

З метою підтвердження дійсності свого наміру, направленого на вбивство ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , під час обговорення своїх намірів спочатку розповів ОСОБА_10 про приблизний розпорядок дня потерпілої, маршрути її пересування, її оточення та близьких родичів, після чого надіслав фотозображення останніх у вказаному мобільному додатку та в подальшому, 04.12.2025, з банківської карти банку «ПриватБанк» зареєстрованої на ім`я ОСОБА_7 , перерахував на банківську картку банку «МоноБанк», яка була у користуванні ОСОБА_10 , частину раніше обумовленої суми грошових коштів, а саме 4 000 гривень, в якості завдатку, а також домовився про те, що після отримання заробітної плати, ОСОБА_7 віддасть додатково ще 7 000 гривень.

У подальшому, 31.12.2025 приблизно о 17 годині 00 хвилин, ОСОБА_7 , перебуваючи по вул. Івана Богуна у м. Жовті Води Дніпропетровської області, продовжуючи свої злочинні дії, зустрівся із ОСОБА_10 та передав останньому частину грошових коштів у сумі 7 000 гривень в якості завдатку.

Крім того під час розмови, ОСОБА_7 додатково проінструктував ОСОБА_10 , щодо розпорядку дня ОСОБА_8 та пообіцяв в подальшому буде виплачувати ОСОБА_10 по 500 доларів США кожного місяця.

Під час проведення НСРД, (контролю за вчиненням злочину у формі імітування обстановки злочину, дозвіл на проведення якого надала ОСОБА_8 ), 02.01.2026 було підібрано місце вчинення імітування вбивства останньої, імітаційні засоби, а також виготовлено фотознімки імітованого вбивства потерпілої, для створення реальних умов, які виступили б підтвердженням вбивства ОСОБА_8 для ОСОБА_7 .

Наступного дня, 03.01.2026 о 10 годині 19 хвилин, ОСОБА_10 , діючи згідно обумовленого плану та завдання від ОСОБА_7 , надіслав останньому фотознімки, із зображеннями нібито вбитої ОСОБА_8 , тим самим підтвердив виконання вбивства потерпілої, тобто ОСОБА_7 , виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі.

У межах даного кримінального провадження слідчим СУ ГУНП в Кіровоградській області ОСОБА_11 слідчому судді місцевого суду внесене клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого і щодо підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, заставу слідчий суддя не визначав.

В обґрунтування свого рішення слідчий суддя зазначив, що підозра ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України, яке відноситься до категорії особливо тяжких, є обґрунтованою.

Також визнається доведеним наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України: підозрюваний може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, вчинити нове кримінальне правопорушення або продовжити дане, що є незакінченим.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання та застосувати стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою, як от запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, особистого зобов`язання, із визначенням альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги адвокат зазначає наступне.

Наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, не доведена фактично, доводи сторони захисту з цього приводу залишені поза увагою слідчого судді.

Не достатньою мірою взято до уваги, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки (підтримує родинні стосунки із бабусею та братом), постійне місце реєстрації та проживання, не судимий, одружений, перебуває на службі у ЗСУ.

Крім того, ОСОБА_7 готовий співпрацювати зі слідством та нести кримінальну відповідальність за вчинене.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_12 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, в судове засідання апеляційної інстанції не з`явився. При цьому на адресу апеляційного суду надіслав клопотання про здійснення апеляційного розгляду без його участі (заява № 3156/25), де висловився про законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали.

Враховуючи зазначене, у відповідності до положень ч. 4 ст.405 КПК колегія суддів вважала за можливе проведення апеляційного перегляду ухвали слідчого судді за відсутності прокурора.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку адвоката ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_7 , які підтримали подану захистом апеляційну скаргу, дослідивши матеріали клопотання, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з таких підстав.

У відповідності до положень ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право: п. 1) залишити ухвалу без змін.

Судове рішення стосовно запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою повинно відповідати вимогам ст. 370 КПК України, тобто повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, та містити як чітке визначення законодавчих підстав для його обрання, так і дослідження та обґрунтування достовірності обраних підстав у контексті конкретних фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, врахування особи винного та інших обставин, в тому числі ризиків, наведених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину /рішення ЄСПЛ від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України»/.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ «W проти Швейцарії»).

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення у справі «Пунцельт проти Чехії» від 25 квітня 2000 року). При розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за вчинений злочин (Рекомендація Комітету Міністрів Ради Європи R (80) 11 від 27 червня 1980 року «Про взяття під варту до суду». Наведені обставини можуть бути підставою і мотивом для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

При цьому, слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Відповідно до ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вказаних вимог закону слідчий суддя дотримався.

Органом досудового розслідування здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000747 від 26.11.2025 за підозрою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п. 11 ч. 2 ст. 115 КК України.

За практикою Європейського суду з прав людини розумна підозра у вчиненні кримінального правопорушення, про яку йдеться у статті 5 (підпункт «с» пункту 1) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила злочин. Також ЄСПЛ у своїй практиці неодноразово зазначав, що факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи висунення обвинувачення.

Вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення, відповідно обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

Термін «обґрунтована підозра», згідно практики ЄСПЛ у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

Для цілей повідомлення особі про підозру стандарт «достатніх підстав (доказів)» передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри (рішення ЄСПЛ у справах «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994 та «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

Оскільки на даному етапі кримінального провадження на стадії вирішення питання про застосування запобіжного заходу не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні злочину, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів вірно дійшов висновку та лише визначив про причетність ОСОБА_13 до вчинення злочину, в якому він підозрюється, а пред`явлена підозра, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу.

Отже, факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що, ОСОБА_7 міг вчинити правопорушення, причетний до вчинення даного злочину, підтверджується зібраними в ході проведення досудового розслідування доказами, а саме: рапортом правоохоронного органу про вчинення кримінального правопорушення на стадії підготовки, протоколом допиту свідка ОСОБА_10 від 26.11.2025, додатками до заяви ОСОБА_10 , якими зафіксовано переписку ОСОБА_10 та ОСОБА_7 про обставини вчинення злочину (скріншоти мобільного телефону), протоколом допиту потерпілої ОСОБА_8 від 03.01.2026, протоколом за результатами проведення НСРД аудіо, - та відеоконтролю особи від 09.12.2025, протоколом про результати контролю за вчиненням злочину у формі спеціального слідчого експерименту від 03.01.2026, протоколом видачі грошових коштів від 04.12.2025, протоколом вручення спецтехніки від 31.12.2025, протоколом вилучення спецтехніки від 31.12.2025, протоколом про результати контролю за вчиненням злочину у формі імітування обставин злочину від 03.01.2026 із фототаблицею, іншими матеріалами.

Таким чином, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке класифікується як особливо тяжкий злочин, за вчинення якого передбачено покарання до п`ятнадцяти років позбавлення волі, або довічне позбавлення волі.

Ризики, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, кримінальний процесуальний закон України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто, в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Колегія суддів також вважає, що прокурором та слідчим обґрунтовано наведений перелік ризиків, що передбачений ч. 1 ст. 177 КПК України.

ОСОБА_7 , будучи достеменно обізнаним про тяжкість інкримінованого йому кримінального правопорушення та суворість покарання, що може загрожувати йому у разі визнання винуватим, з метою уникнення відповідальності, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, безперешкодно виїхати за межі Кіровоградської області, вчинити пробу переховування на тимчасово непідконтрольних державі територіях або залишити територію країни.

Ризик втечі для підозрюваного у цьому випадку може бути визнаним як менш небезпечним, ніж покарання та процедура його відбування. Такий висновок слідчого судді узгоджується із позицією ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.06.2001, за якою суворість можливого вироку є відповідним елементом в оцінці ризику ухилення, а погляд на серйозність обвинувачення проти заявника давав уповноваженим органам можливість обґрунтовано вважати, що такий початковий ризик був встановлений.

Крім того, можливо стверджувати, що підозрюваний може незаконно впливати на потерпілу і свідків у даному кримінальному провадженні (анкетні дані яких йому відомі, а свідка він знає візуально), з метою зміни наданих ними показань, надання показань на користь підозрюваного, замовчування важливих обставин кримінального правопорушення.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України.

З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Крім того, визнаються слушними зазначення слідчого судді про те, що кримінальне правопорушення, інкриміноване вчиненням ОСОБА_7 , на особисте замовлення останнього, у зв`язку із неприязним ставленням до потерпілої, однак, кримінальне правопорушення, залишилось не закінченим поза його волею, що вказує на можливі повторні дії підозрюваного на вчинення умисного вбивства потерпілої, тобто продовжити вчинення кримінального правопорушення, у якому підозрюється.

Окрім означеного, слід брати до уваги обставини, передбачені ст. 178 КПК України.

Отже, під час вирішення питання про достатній та необхідний запобіжний захід, що може забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти встановленим ризикам, колегія суддів враховує, що підозрюваний ОСОБА_7 військовослужбовець ЗСУ, одружений, утриманців не має, не судимий, характеристики, що свідчили би на користь особи підозрюваного, не надані; досить міцних соціальних зв`язків підозрюваний не має.

При вирішенні клопотання колегія суддів враховує, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Європейським судом з прав людини у рішенні по справі «Белчев проти Болгарії» наголошено на тому, що обґрунтування будь-якого періоду позбавлення свободи повинно бути переконливо доведено державними органами.

Кримінальний процесуальний закон покладає аналогічний обов`язок на сторону обвинувачення, зазначаючи, що остання має довести суду, крім обґрунтованості підозри та наявності ризиків не процесуальної поведінки особи, ще й неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Як встановлено та зазначено вище, слідчим в клопотанні доведено наявність обґрунтованої підозри та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Також, враховуючи ту обставину, що сторонами кримінального провадження не надані докази, які б свідчили про достатність застосування до ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, для запобігання зазначеним вище ризикам, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку, що відносно підозрюваного необхідно застосувати винятковий запобіжний захід тримання під вартою, оскільки обмеження його права на свободу в даному випадку є виправданим та необхідним через неможливість в жодний інший спосіб забезпечити його належну процесуальну поведінку під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні, у разі застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, вказане не забезпечить на початковому етапі досудового розслідування та у подальшому належного виконання ОСОБА_7 його процесуальних обов`язків і надасть йому змогу з метою уникнення покарання будь яким чином перешкоджати провадженню.

Враховуючи зазначене, доводи наведені захистом в апеляційній скарзі, як підстави для зміни підозрюваному запобіжного заходу, спростовуються матеріалами клопотання, які свідчать про обґрунтованість висновків слідчого судді щодо доцільності застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_7 , а отже оскаржувана ухвала слідчого судді є законною та обґрунтованою, підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422, 424 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який здійснює захист підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу Подільського районного суду м. Кропивницького від 05.01.2026, якою стосовно підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів з 10 год. 23 хв. 03.01.2026 до 03.03.2026 включно, в межах строку досудового розслідування, без визначення розміру застави залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3