Провадження № 11-кп/824/3750/2026Доповідач: ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

17 березня 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_7 на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 січня 2026 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 січня 2026 року було відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_7 про повернення тимчасово вилученого майна та звільнення від сплати процесуальних витрат за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30.09.2025 року.

Як вбачається з ухвали, судом встановлено, що засуджений ОСОБА_7 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні злочину та погодився з усіма фактичними обставинами, що викладені в обвинувальному акті та угоді, внаслідок чого вироком суду було затверджено угоду про визнання винуватості. Таким чином відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України підстави для звільнення ОСОБА_7 від сплати процесуальних витрат пов`язаних із залученням експерта у даному кримінальному провадженні відсутні.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, засуджений подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою задовольнити його клопотання про повернення тимчасово вилученого майна та звільнення від сплати процесуальних витрат у розмірі 37438,80 грн. у зв`язку з тяжким матеріальним станом та статусом особи з інвалідністю внаслідок війни.

Вказує, що суд не врахував, що конфіскація мисливського карабіну моделі «КО-38», який був придбаний на законних підставах до вчинення кримінального правопорушення, є порушенням ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Зазначає, що суд відмовив у звільненні від сплати процесуальних витрат на експертизу, посилаючись на імперативність ст. 124 КПК України, однак дана позиція суду суперечить загальним засадам кримінального провадження, зокрема верховенству права.

Посилається на вимоги ст. 126 КПК України та вважає, що суд міг застосувати аналогію закону задля забезпечення справедливості.

Засуджений ОСОБА_7 в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Колегією суддів встановлено, що вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30.09.2025 затверджено угоду про визнання винуватості між прокурором Дарницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_7 , яким останнього визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначено йому узгоджене покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, з іспитовим строком 2 (два) роки. Цим же вироком вирішене питання про речові докази та про стягнення з обвинуваченого на користь держави витрат, пов`язаних із залученням експерта у кримінальному провадженні.

Засуджений ОСОБА_7 звернувся до місцевого суду з клопотанням про повернення йому мисливського карабіну моделі «КО-38» № ВА7406, калібру 7,62х54R, який належить до нарізної вогнепальної зброї, оскільки він не має статусу речового доказу та є річчю особистого користування. Крім того, просив звільнити його від сплати витрат на експертизу, оскільки вважає їх несправедливими з огляду на те, що він є діючим військовослужбовцем, учасником бойових дій та особою з інвалідністю ІІ групи.

Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12.01.2026 року було відмовлено у задоволенні такого клопотання з підстав, викладених у вироку при затвердженні угоди про визнання винуватості.

З такими висновками суду колегія суддів погоджується з наступних підстав.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання, в тому числі і інші питання про всякого роду сумніви та протиріччя, що виникають при виконанні вироку, у тому числі щодо долі речових доказів у кримінальному провадженні. Наведений підхід узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, який неодноразово наголошував на неможливості оскарження вироку, ухваленого за результатами затвердження угоди про визнання винуватості, з підстав неправильного вирішення судом долі речових доказів (судові рішення касаційної інстанції від 23 червня 2023 року у справі №370/239/23, 28 вересня 2020 року у справі №308/2389/20, 21 лютого 2019 року у справі №545/95/18).

Відповідно до ст. 475 КПК України, у резолютивній частині вироку на підставі угоди окрім рішення про затвердження угоди та рішення про винуватість особи і призначення узгодженої сторонами міри покарання, мають міститись також інші відомості, передбачені статтею 374 цього Кодексу, якою визначено зміст вироку, у резолютивній частині якого має зазначатися, серед іншого, рішення щодо речових доказів та документів.

Під час ухвалення вироку Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30 вересня 2025 року щодо ОСОБА_7 судом було вирішено питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні, зокрема мисливського карабіну моделі «КО-38» НОМЕР_1, калібру 7,62х54R, який визнаний речовим доказом у кримінальному провадженні. Жодних порушень вимог кримінального процесуального закону в цій частині чи неправильного вирішення судом долі речових доказів, колегією суддів не встановлено.

Що стосується вимог клопотання засудженого про звільнення від сплати процесуальних витрат за вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30.09.2025 року, слід вказати наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

У п. 3 ч. 1 ст. 118 КПК України визначено, що процесуальні витрати складаються, зокрема, із витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів.

Процесуальні витрати є матеріальними витратами органів досудового розслідування, прокуратури, суду та інших учасників кримінального провадження.

Положеннями ч. 1 ст. 119 КПК України унормовано, що суд, враховуючи майновий стан особи (обвинуваченого, потерпілого), за власною ініціативою або за її клопотанням має право своєю ухвалою зменшити розмір належних до оплати процесуальних витрат чи звільнити від їх оплати повністю або частково, чи відстрочити або розстрочити сплату процесуальних витрат на визначений строк.

У разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта (ч. 2 ст. 124 КПК України).

За правилами п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначається, зокрема, і рішення про відшкодування процесуальних витрат.

Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 30.09.2025 року з обвинуваченого ОСОБА_7 стягнуто понесені процесуальні витрати в розмірі 84237, 30 грн. пов`язані із залученням експерта у кримінальному провадженні.

Вимогами КПК України передбачено, що проведення експертизи здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються з Державного бюджету України. При цьому в будь-якому випадку при винесенні вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Отже, судом вірно стягнуто з ОСОБА_7 документально підтверджені процесуальні витрати (а.п. 57-74, 86-108).

З викладеного вбачається, що правових підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого ОСОБА_7 не вбачається.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 12 січня 2026 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Суддя Суддя Суддя