УХВАЛА

12 лютого 2026 року

м. Київ

справа № 766/2671/24

провадження № 51-496ск26

Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

вивчила касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , подану в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 08 жовтня 2025 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 12 січня 2026 року і

встановила:

у касаційній скарзі захисником порушується питання про перегляд зазначених судових рішень у касаційному порядку.

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України), колегія суддів дійшла висновку, що скаргу було подано без додержання п. 4, 5 ч. 2, ч. 3 цієї норми процесуального права.

Так, у касаційній скарзі, зокрема, зазначаються: судове рішення, що оскаржується; обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для їх скасування або зміни і які, на її думку, були допущені судами при винесенні судових рішень, навести конкретні аргументи обґрунтувавши їх.

Проте наведених положень процесуального закону захисником не дотримано.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 433 КПК України, суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, захисник надає власну оцінку доказам у справі, вказуючи, що окремі з них не є доказами вчинення злочину саме його підзахисним, однак такі доводи не можуть бути предметом розгляду суду касаційної інстанції, з огляду на положення ст. 433 КПК України. При цьому, сторона захисту допускає суперечності посилаючись у скарзі, як на підставу для скасування судових рішень, на неповноту та однобічність судового розгляду, неправильне встановлення фактичних обставин кримінального провадження, захисник одночасно порушує питання про їх скасування у зв`язку із суворістю призначеного покарання, чим допускає суперечності при обґрунтуванні своєї скарги, оскільки скасування чи зміна судових рішень через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та скасування чи зміна судових рішень через суворість призначеного покарання, є взаємовиключними обставинами.

Заперечуючи законність ухвали апеляційного суду, захисник не зазначає, яких саме порушень припустився суд апеляційної інстанції, переглядаючи вирок місцевого суду, з огляду на положення статей 94, 370, 404, 405, 412, 413, 419 КПК України, не вказує та не конкретизує, які доводи його апеляційної скарги залишились поза увагою цього суду.

У касаційній скарзі не згадано про наведені в оскаржуваній ухвалі міркування суду апеляційної інстанції та не зазначено, в чому полягає порушення апеляційним судом вимог кримінального матеріального та/або процесуального закону в частині наведених в оскаржуваній ухвалі обґрунтувань прийнятого судового рішення.

Таким чином, автором касаційної скарги не аргументовано вимоги про скасування оспорюваних судових рішень і призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Статтею 424 КПК України визначено судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку. Цій правовій нормі кореспондують положення ст. 428 КПК України, що узгоджуються із повноваженнями суду касаційної інстанції, передбаченими ст. 436 КПК України.

Відповідно до доводів касаційної скарги, захисник зазначає про незаконність вироку суду першої інстанції, проте, як убачається із доданих до касаційної скарги судових рішень вирок суду першої інстанції щодо засудженого ОСОБА_5 переглядався в апеляційному порядку та ухвалою суду апеляційної інстанції згаданий вирок залишений без змін. Проте, з урахуванням зазначеного, прохання захисника не узгоджується з вимогами ст. 436 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 427 КПК України, якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі. Проте подана касаційна скарга не містить жодних застережень щодо цієї обставини.

Недотримання вказаних вимог стає на заваді реалізації положень статей 428, 430 КПК України.

Відповідно до ст. 429 КПК України, суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху і надає особі, яка подала скаргу, необхідний строк для усунення недоліків.

Ураховуючи викладене та керуючись ч. 1 ст. 429 України колегія суддів

постановила:

касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , подану в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Херсонського міського суду Херсонської області від

08 жовтня 2025 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 12 січня

2026 року залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків - п`ятнадцять днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Роз`яснити, що касаційна скарга, залишена без руху, повертається, якщо особа не усунула її недоліків в установлений судом строк.

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3