Номер провадження: 11-сс/813/237/26
Справа № 501/5727/25 1-кс/501/1116/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Чорноморського міськрайонного суду Одеської області від 19.12.2025 про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби у кримінальному провадженні №0001101 від 16.12.2025 року відносно ОСОБА_8 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 345 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Чорноморського міськрайонного суду Одеської області від 19.12.2025 частково задоволено клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в рамках кримінального провадження №0001101 від 16.12.2025 року відносно ОСОБА_8 .

Обрано ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 22:00 год вечора до 06:00 год ранку наступного дня без дозволу слідчого, прокурора та/або суду (крім випадків необхідності прибуття в укриття в разі оголошення повітряної тривоги на час воєнного стану) до 16 лютого 2026 року включно.

Зобов`язано підозрюваного прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду в цьому кримінальному провадженні, а також виконувати у строк до 16 лютого 2026 року включно, обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

-не відлучатися за межі Одеського району без дозволу слідчого, прокурора та/або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

Роз`яснено підозрюваному, що у разі невиконання покладених на нього обов`язків до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що застосування запобіжного заходу до підозрюваного у виді домашнього арешту, заборонивши ОСОБА_8 залишати житло у певний період доби, з покладенням на нього відповідних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, зможе забезпечити його належну поведінку та виконання ним процесуальних обов`язків та забезпечить виконання завдання кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із прийнятим слідчим суддею рішенням прокурор Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу.

Доводи обґрунтовує тим, що при розгляді клопотання суд не взяв до уваги вагомість існуючих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України,у т.ч. той факт, що під час досудового розслідування були встановлені обставини, які прямо вказують на причетність ОСОБА_8 до вчинення кримінального правопорушення, за якими останньому пред`явлено обґрунтовану підозру.

Через вчинення злочину, пов`язаного з умисним заподіянням працівникові правоохоронного органу легких тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, вчинене групою осіб без попередньої змови між собою (ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 345 КК України), запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у певний період доби не створює достатнього бар`єра для спілкування підозрюваного з учасниками провадження, що може призвести до зміни ними показань

Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити у повному обсязі клопотання начальника слідчого відділення відділу поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції в Одеській області майора поліції ОСОБА_9 , яке погоджено прокурором Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 про застосування до підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , в межах строку досудового розслідування до 16.02.2026 включно.

Позиції учасників судового провадження.

Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, думку підозрюваного та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина перша статті 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: 1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; 3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; 4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; 5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; 6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого; 7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; 8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; 9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; 10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; 11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частина 4 ст. 194 КПК України встановлює, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 п. 1 п.п. с) Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

З мотивувальної частини ухвали вбачається, що слідчий суддя зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону цілком виконав, врахував їх при постановленні ухвали та дійшов обґрунтованого висновку про можливість застосування відносно підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час.

Оскільки наявність на даній стадії у кримінальному провадженні обґрунтованої підозри щодо ОСОБА_8 підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, долученими до клопотання слідчого та ніким з учасників не оспорюється, тому не перевіряється апеляційним судом.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про доведення стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, однак не доведено існування підстав, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

З матеріалів провадження вбачається, що підозрюваний ОСОБА_8 є військовослужбовцем, тривалий час проходить службу в Збройних Силах України, має звання підполковника, є учасником бойових дій, має значний досвід перебування на керівних посадах в Збройних Силах України та виконання обов`язків військової служби, за що неодноразово нагороджувався.

Апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді, про те, що на даному етапі існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, про що свідчить залишення місця вчинення можливого кримінального правопорушення та переховування у м. Одесі, де його було розшукано під час обшуку та в подальшому затримано;

- ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, перешкодити органу досудового розслідування у встановленні свідків події, зокрема з числа працівників ТЦК та СП, адже не всі з них наразі встановлені.

Водночас, надаючи оцінку заявленим в апеляційні скарзі прокурора доводам, апеляційний суд приймає до уваги ту обставину, що прокурором під час апеляційного розгляду не зазначено жодних посилань та не надано жодних доказів, які б підтверджували факт порушення підозрюваним ОСОБА_8 застосованого запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та покладених на нього слідчим суддею обов`язків. Матеріали провадження таких даних також не містять. Навпаки прокурором підтверджено, що підозрюваним з часу постановлення оскаржуваної ухвали не порушено запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та покладених на нього слідчим суддею обов`язків.

Застосування цілодобового домашнього арешту до підозрюваного повністю унеможливить виконання ним обов`язків військової служби, а невикористання його навичок, вмінь та досвіду під час здійснення Україною відсічі збройній агресії РФ є неприпустимим.

З огляду на викладені обставини, слідчий суддя згідно з вимогами ч. 4 ст. 194 КПК України дійшов вірного висновку про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, який буде необхідним і достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та виконання ним своїх процесуальних обов`язків, та обґрунтовано визначив таким запобіжним заходом домашній арешт.

На думку апеляційного суду, одна лише тяжкість та суспільна небезпечність кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, а також тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення не можуть бути єдиними підставами для застосування відносно підозрюваного найбільш суворого запобіжного заходу, а оцінюватись в сукупності також повинні обґрунтованість підозри, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, матеріали, які характеризують особу підозрюваного та його поведінка після вчиненого кримінального правопорушення.

При цьому колегія суддів приймає до уваги рішення Європейського суду з прав людини у справі «Манчіні проти Італії», відповідно до якого, за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 п. 1 п.п. с Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Беручи до уваги вище зазначене, колегія суддів вважає доводи прокурора такими, що не знайшли свого підтвердження, а вказані обставини, які знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду скарги свідчать про те, що застосований запобіжний захід в повній мірі забезпечує виконання підозрюваною, покладених на неї процесуальних обов`язків.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга прокурора не підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді підлягає залишенню без змін.

Керуючись статтями 177, 178, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора Одеської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Чорноморського міськрайонного суду Одеської області від 19.12.2025 про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний час доби у кримінальному провадженні №0001101 від 16.12.2025 року відносно ОСОБА_8 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 345 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4