ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 636/6126/25 Провадження№ 1-кс/636/190/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2026 року слідчий суддя Чугуївського міського суду Харківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань в приміщенні Чугуївського міського суду Харківської області в м. Чугуїв скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій,

встановив:

10 лютого 2026 року до провадження слідчого судді Чугуївського міського суду Харківської області надійшла скарга ОСОБА_3 на рішення слідчого про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій.

В обґрунтування вимог, викладених у скарзі, скаржник зазначає, що 31.07.2025 року до Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області надійшла заява від ОСОБА_3 з копією ухвали слідчого судді Чугуївського міського суду Харківської області від 28.07.2025 року справа №636/6126/25, провадження № 1-кс/636/921/25рро зобов`язання внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань про кримінальне правопорушення, яке мало місце 04 березня 2024 року, за фактом таємного викрадення чужого майна в період воєнного стану за адресою: Харківська; область, місто ОСОБА_4 . До кримінального провадження № 0000667 від 01 серпня 2025 року, було додано заяву ОСОБА_5 , який 31 липня 2025 року, звернувся до Чугуївського РУП ГУНП з заявою, про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст.185 КК України ОСОБА_4 . В заяві він вказав адресу помешкання ОСОБА_4 |. АДРЕСА_1 , де знаходяться таємно викрадені речі.

Скаржник в судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій просив розгляд скарги провести за його відсутності та свої вимоги, викладені в скарзі підтримав в повному обсязі, просив її задовольнити та зобов`язати уповноважених осіб Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області належним чином виконувати свої посадові обов`язки.

Слідчий у судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомив, належним чином повідомлявся про дату та час розгляду скарги.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України відсутність слідчого чи прокурора не є перешкодою для розгляду скарги.

Слідчий суддя, дослідивши подану скаргу та додані до неї матеріали, приходить до наступного висновку.

Порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності слідчого, прокурора під час досудового розслідування чітко визначено та регламентовано Главою 26 Кримінального процесуального кодексу України. Вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначений частиною 1ст. 303 КПК України.

Частиною 1ст. 303 КПК України передбачено, що оскарженню підлягають такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового провадження, як бездіяльність, що полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 КПК України, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений КПК України строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування; рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора при застосуванні заходів безпеки; рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій; рішення слідчого, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу; рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, прокурором під час досудового розслідування; повідомлення слідчого, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - вказаний перелік є вичерпним.

Частиною 2статті 307 КПК України передбачено, що ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про скасування рішення слідчого чи прокурора, зобов`язання припинити дію, зобов`язання вчинити певну дію, відмову у задоволенні скарги.

Частиною 1 статті 36, частиною 5 статті 40 КПК України визначено, що прокурор та слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Повноваження слідчого судді при розгляді скарг заявника, потерпілого, його представника чи законного представника, підозрюваного, його захисника чи законного представника, володільця тимчасово вилученого майна на стадії досудового розслідування зводяться до права на зобов`язання сторони кримінального провадження, якою є слідчий або прокурор, вчинити процесуальні дії, як-то розглянути клопотання, проте рішення по суті викладеного приймає слідчий (прокурор) самостійно.

Відповідно до ст. 9 КПК України, слідчий, прокурор зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як обставини, що викривають особу, так і ті, що її виправдовують.

Стаття 22 КПК України закріплює принцип змагальності та свободи в поданні сторонами своїх доказів.

Клопотання сторони про проведення слідчих дій є формою реалізації цього принципу.

У своїх правових позиціях Верховний Суд неодноразово зазначав, що формальна відмова у задоволенні клопотання без належного аналізу його обґрунтованості свідчить про недотримання вимог ст. 9 КПК України та принципу змагальності (зокрема, у постановах колегії Касаційного кримінального суду Верховного Суду щодо обов`язку сторони обвинувачення забезпечити реальну можливість стороні захисту ініціювати та отримати оцінку своїх доказових ініціатив).

Правова позиція Верховного Суду зводиться до того, що відмова у проведенні слідчої дії має бути мотивованою, містити аналіз її доцільності, значення для кримінального провадження та правову оцінку доводів заявника.

З дослідженої постанови слідчого вбачається, що відмова мотивована загальними фразами про «відсутність необхідності» та «недоцільність проведення слідчої дії», без конкретного аналізу: які саме обставини вже встановлені; чому запитувані слідчі дії не можуть вплинути на встановлення істини; чому доводи заявника є необґрунтованими.

Фактично постанова містить формальне посилання на дискрецію слідчого без розкриття логіки прийнятого рішення.

Слідчий суддя виходить з того, що дискреція органу досудового розслідування не є абсолютною та не може бути інструментом уникнення перевірки доводів сторони.

Свобода процесуального розсуду не дорівнює свавіллю.

Якщо сторона кримінального провадження обґрунтовує необхідність проведення слідчої дії та вказує на її значення для встановлення істотних обставин, слідчий зобов`язаний надати вмотивовану відповідь, яка дозволяє перевірити законність такого рішення.

У даному випадку оскаржувана постанова не відповідає вимогам ст. 110 КПК України щодо змісту процесуального рішення, оскільки не містить належної мотивації.

Слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що досудове розслідування це не адміністративна процедура з наперед визначеним результатом, а процес пошуку істини.

Відмова у проведенні слідчої дії без належного аналізу фактично зводить право сторони на ініціювання доказування до формальності.

Судовий контроль існує саме для того, щоб процесуальні гарантії були дієвими, а не декларативними.

Право подати клопотання має сенс лише тоді, коли воно передбачає обов`язок його реального розгляду.

Інакше принцип змагальності перетворюється на процесуальну ілюзію.

Враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку, що: постанова слідчого про відмову у задоволенні клопотання є немотивованою, прийнята з порушенням вимог ст. 9, 22, 110, 220 КПК України, порушує право сторони кримінального провадження на ефективну реалізацію процесуальних прав та підлягає скасуванню з покладенням подальшого обов`язку провести відповідні слідчі дії.

Керуючись ст. 9, 22, 110, 220, 303307 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Скаргу ОСОБА_3 на рішення слідчого про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих дій задовольнити частково.

Постанову слідчого про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_3 скасувати.

В іншій частині вимог, викладених в скарзі ОСОБА_3 відмовити.

Контроль за виконанням ухвали покласти на процесуального керівника у кримінальному провадженні.

Ухвала є обов`язковою до виконання та оскарженню не підлягає (ч. 3 ст. 307 КПК України).

Слідчий суддя ОСОБА_1