Номер провадження: 11-сс/813/505/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 25.11.2025 рокупро відмову в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність керівника ТУ ДБР м. Миколаєві, щодо невнесення даних до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінальних правопорушень за його заявою від 26.07.2025 року,

установив

Зміст оскарженого судового рішення

Оскарженою ухвалою слідчого судді було відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність керівника ТУ ДБР м. Миколаєві, щодо невнесення даних до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за заявою від 26.07.2025 року відомостей про вчинення, на його думку, кримінальних правопорушень суддями Приморського районного суду міста Одеси ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що у заяві ОСОБА_6 до керівника ТУ ДБР в м. Миколаєві від 26.07.2025 року, не наведено об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину, а також формальних ознак кримінального правопорушення, яке заявник вважає вчиненим.

Прийшовши до висновку, що не будь-яка заява про вчинене кримінальне правопорушення, підлягає внесенню до ЄРДР, слідчий суддя звернув увагу, що самих лише припущень заявника недостатньо для висновку про наявність кримінального правопорушення, тим більше, такі припущення не можуть бути підставою для початку досудового розслідування відносно судді у разі незгоди із прийнятими ним процесуальними рішеннями і діями в ході здійснення правосуддя.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись з ухвалою слідчого судді заявник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухвали, просить її скасувати та прийняти рішення про задоволення його скарги.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що слідчим суддею істотно порушені вимоги КПК України та судове рішення не відповідає фактичним обставинам провадження, що призвело до неповноти судового розгляду.

Позиції учасників апеляційного провадження

В судове засідання апеляційного суду учасники провадження не з`явились, в тексті апеляційної скарги ОСОБА_6 міститься клопотання про проведення апеляційного розгляду за його відсутності.

Апеляційний розгляд проведено без участі прокурора, який будучи повідомленим про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, до судового засідання не з`явився, клопотань про відкладення судового розгляду не подавав.

За таких обставин, з метою дотримання вимог КПК України щодо розумного строку розгляду справ, колегія суддів вважає за необхідне розглянути справу без участі сторін провадження, оскільки подальше відкладення розгляду справи не буде відповідати положенням ст.28 КПК України.

Враховуючи неявку учасників процесу в судове засідання, колегія суддів, керуючись при цьому вимогами ч. 4 ст. 405 та ч. 4 ст. 107 КПК України, вважає за необхідне апеляційний розгляд здійснювати за відсутності учасників провадження та фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювати.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до приписів ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому провадженні може бути оскаржена бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Згідно з положеннями ст.24 КПК України, які узгоджуються з приписами ст.55 Конституції України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК.

Главою 26 КПК України передбачений інститут оскарження рішень, дій чи бездіяльності на стадії досудового розслідування, який служить вихідною гарантією захисту прав учасників кримінального провадження і є однією із засад кримінального провадження.

Специфіка кримінальної процесуальної діяльності визначає особливу процедуру оскарження дій (бездіяльності) і рішень осіб, які її здійснюють, водночас право на оскарження у кримінальному процесі забезпечується встановленням у нормах КПК порядку і строків принесення (у деяких випадках і розгляду) скарг на дії (бездіяльність) і рішення суду, слідчого судді, прокурора, слідчого.

Відповідно до ч.1 ст.214 КПК слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом злочину.

Внесення відомостей до ЄРДР врегульовано Положенням про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення (затверджене наказом Генеральної прокуратури України від 30.06.2020 року №298).

Згідно з п.1 Глави 2 Розділу 1 цього Положення, до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела; попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами п.п.4, 5 ч.5 ст.214 КПК.

Аналіз положень КПК України дає підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення, а лише ті з них, які містять відомості про кримінальне правопорушення (внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, передбачено положеннями ч.1 ст.214 КПК, а прийняття і реєстрація заяв, передбачено положеннями ч.4 ст.214 КПК).

Згідно матеріалів судової справи, до слідчого судді надійшла скарга заявника ОСОБА_6 на бездіяльність керівника ТУ ДБР м. Миколаєві, щодо невнесення даних до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінальних правопорушень за його заявою від 26.07.2025 року.

Зі змісту вказаної скарги вбачається, що 26.07.2025 року до керівника ТУ ДБР заявник скерував заяву з проханням зобов`язати уповноважену особу ТУ ДБР в місті Миколаєві внести відомості до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінальних правопорушень суддями Приморського районного суду міста Одеси ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за ознакою складу злочинів, що передбачені ст.ст. 364, 396 КК України, які, на думку заявника, сфальсифікували судову справу № 522/13328/24 та не скерували заявнику ухвалу суду від 21.08.2024 року разом з додатками до неї.

До скарги, поданої в порядку ст. 303 КПК України, ОСОБА_6 було долучено текст заяви від 26.07.2025 року про вчинення кримінальних правопорушень.

Із заяви встановлено, що заява ОСОБА_6 від 26.07.2025 року адресована керівнику ТУ ДБР в м. Миколаєві ОСОБА_9 , про вчинення суддями Приморського районного суду міста Одеси ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінальних правопорушень передбачених ст.ст. 364, 396 КК України, дані про які повинні бути внесені до ЄРДР, однак станом на день розгляду скарги відомості до ЄРДР не внесені.

Так, з поданої до ДБР заяви про злочин (а.с. 7-8) вбачається, що судді Приморського районного суду міста Одеси ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , на думку заявника, вчинили суспільно небезпечні діяння шляхом фальсифікації судової справи та приховування ухвали, а за повторну видачу копії судового рішення вимагають оплату судового збору.

Тобто, на думку заявника, судді умисно вчинив суспільно небезпечні діяння, передбачені ст.ст. 364, 396 КК України.

Разом з тим, слідчим суддею встановлено, що підставами вважати заяву саме про злочин, окрім наведення тієї чи іншої статті кримінального закону, є обов`язкова наявність в ній об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Якщо у заяві таких даних немає, то вона не може вважатися такою, яка має бути обов`язково внесена до ЄРДР.

Водночас, у заяві ОСОБА_6 , таких даних зазначено не було, не наведено формальних ознак кримінального правопорушення, яке заявник вважає вчиненим.

Так, ст. 364 КК України передбачає відповідальність за зловживання владою або службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.

Ст. 396 КК України передбачає відповідальність за заздалегідь не обіцяне приховування тяжкого чи особливо тяжкого злочину.

Відповідно до змісту скарги ОСОБА_6 , судом було встановлено, що наведені ним у заяві від 26.07.2025 року відомості не є повідомленням про злочин, оскільки містять інформацію, пов`язану із здійсненням правосуддя (прийняттям рішень слідчим суддею, які на думку заявника суддями було сфальсифіковано, а також не скеровано належним чином ухвалу суду разом із копією скарги з додатками заявнику) та не містять достатні відомості про вчинення слідчими суддями Приморського районного суду міста Одеси ОСОБА_7 та ОСОБА_8 кримінальних правопорушень.

Із поданої ОСОБА_6 заяви не вбачається конкретних фактів, які б свідчили або встановлювали обставини вчинення кримінальних правопорушень.

В заяві від 26.07.2025 року є короткий виклад обставин злочину, який обмежений твердженням про невидачу судового рішення, що не є кримінальним правопорушенням.

Разом з цим, заявником не конкретизовані факти, які як він вважає, вказують на фальсифікацію матеріалів справи.

Колегія суддів вважає, що як за формою скарги (або заяви про злочин), так і за її змістом можливо побачити, що ОСОБА_6 створює штучне уявлення про порушення власних прав. Про це свідчить формальний опис фактичних обставин, які ОСОБА_6 вважає порушенням закону; посилання на вимоги КПК, які начебто порушені під час розгляду його заяви. Доводи, викладені у скарзі не мають розумної хронології подій, які б можливо було оцінити як порушення закону. Виклад умовиводів, скаржник здійснює механічно за певною, власно розробленою схемою, не маючи ані хронологічної системи, ані індивідуальних ознак події, що мала б назву кримінальне правопорушення. Висновки, які зроблені у скарзі мають абстрактні формулювання, переписані з кримінального закону.

Відповідно, навіть при поверхневому ознайомленні зі скаргою можливо побачити, що предметом скарги не є будь-яке кримінальне правопорушення, а є виключно незгода ОСОБА_6 з процесуальним рішенням, ухваленим слідчим суддею за наслідками розгляду скарги ОСОБА_6 та порядку видачі його копії.

Дослідивши матеріали провадження, колегія суддів погоджується із висновком слідчого судді, що у заяві про кримінальні правопорушення не наведено тих необхідних відомостей, що можуть свідчити про кримінальні правопорушення та, які б могли бути підставами для початку досудового розслідування. Заявник не наводить об`єктивних даних, які б підтверджували зазначені ним відомості, а лише висуває загальне припущення про можливе вчинення протиправних (злочинних) дій, надаючи суб`єктивну оцінку правомірності тих чи інших дій, виходячи з власного аналізу та бачення (трактування) норм закону України про кримінальну відповідальність.

Ініціювати процедуру кримінального переслідування та застосувати державний механізм для здійснення досудового розслідування доцільно лише у випадку, коли наявні підстави вважати, що було вчинено кримінальне правопорушення. Безпідставне ж відкриття кримінального провадження є недопустимим, позаяк призводить до можливого порушення прав конкретних осіб, відносно яких таке провадження ініційовано, та є неефективним з точки зору використання державних ресурсів.

Апеляційний суд вважає правильним посилання слідчого судді на те, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд, згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим законом порядком у справі не допускається.

Згідно з правовою позицією, викладеною у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Артіко проти Італії» від 13.05.1980, не гарантується захист теоретичних та ілюзорних прав, а гарантується захист прав конкретних та ефективних.

Відповідно до Конституції України, має найвищу юридичну силу, а її норми є нормами прямої дії, суди при розгляді конкретних справ мають оцінювати зміст будь-якого Закону чи іншого нормативно-правового акта з точки зору його відповідності Конституції України і в усіх необхідних випадках застосовувати Конституцію, як акт прямої дії. Судові рішення мають ґрунтуватись на Конституції України, а також на чинному законодавстві, яке не суперечить їй.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що незгода із прийнятим суддею процесуальним рішенням в конкретній справі шляхом подання заяви про кримінальне правопорушення може вказувати на наявність ознак протиправного втручання у здійснення правосуддя й посягання на процесуальну незалежність суддів, визначених ст. 126 та 129 Конституції України щодо незалежності судді та заборони впливу на нього у будь-який спосіб. Ініціювання кримінального переслідування судді внаслідок незгоди з його процесуальними діями чи рішеннями є способом незаконного впливу на суд і такі дії слід розцінювати як спроби втручання у правосуддя, тиску на суд і суддів не процесуальним шляхом, поза межами процедури оскарження судових рішень, що є прямим порушенням вимог закону щодо незалежності судів та суддів.

Відтак, під час постановлення оскаржуваної ухвали слідчим суддею повністю дотримано вимоги кримінального процесуального закону, порушень норм КПК, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, в тому числі за вимогами та обставинами, викладеними в апеляційній скарзі, колегією суддів не встановлено, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає залишенню без змін, а вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Враховуючи викладене апеляційну скаргу ОСОБА_6 слід залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст.ст. 214, 309, 376, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 25.11.2025 рокупро відмову в задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність керівника ТУ ДБР м. Миколаєві, щодо невнесення даних до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань про вчинення кримінальних правопорушень за його заявою від 26.07.2025 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4