ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження № 11-кп/818/394/26 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харків апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Салтівського районного суду м.Харкова від 07 жовтня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному 01 червня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001914, за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України,

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Вироком Салтівського районного суду м.Харкова від 07 жовтня 2025 року ОСОБА_8 засуджено за ст.336 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

Згідно з вироком суду, під час проведення працівниками ІНФОРМАЦІЯ_2 загальної мобілізації, ОСОБА_8 з`явився до ІНФОРМАЦІЯ_2 для перевірки облікових даних.

Після прибуття ОСОБА_8 до ІНФОРМАЦІЯ_2 , розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , останній отримав направлення на проходження військово-лікарської комісії та після її проходження 25 січня 2023 року ОСОБА_8 було визнано придатним за станом здоров`я до військової служби.

Після проходження ОСОБА_8 медичного огляду, 14 квітня 2023 року у денний час доби, у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 , який відповідно до ч.9 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» є військовозобов`язаним, було вручено повістку для подальшого прибуття 17 квітня 2023 року о 17 год. 30 хв. до ІНФОРМАЦІЯ_2 для відправлення до в/ч НОМЕР_1 для проходження військової служби під час мобілізації.

17 квітня 2023 року ОСОБА_8 , маючи прямий умисел, спрямований на ухилення від несення військової служби під час мобілізації, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки, діючи з метою ухилення від призову за мобілізацією, порушуючи вимоги ст. 65 Конституції України, Законів України «Про військовий обов`язок та військову службу», «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та вимоги Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №69/2022 від 24 лютого 2022 року, будучи придатним за станом здоров`я для проходження військової служби та не маючи правових підстав на відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації, не прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 у визначений час.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Захисник в апеляційній скарзі, не оскаржуючи висновків суду щодо встановлених фактичних обставин кримінального провадження, винуватості та кваліфікації дій ОСОБА_8 , просить вирок Салтівського районного суду м.Харкова від 07 жовтня 2025 року змінити в частині призначеного покарання та призначити обвинуваченому покарання за ст.336 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням (іспитовим строком 2 роки).

В обґрунтування посилається на те, що суд першої інстанції при призначенні йому покарання не в повній мірі врахував пом`якшуючі покарання обставини, а саме те, що він вину визнав, не судимий, позитивно характеризується за місцем мешкання, одружений.

Також просить врахувати, що обвинувачений не прибув за повісткою у зв`язку із поганим самопочуттям, така поведінка свідчить про те, що обвинувачений не має негативного настрою на ухилення від мобілізації.

Наведене, на думку захисника, свідчить про можливість застосування до обвинуваченого вимог ст.75 КК України.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор в судовому засіданні вважала необґрунтованою апеляційну скаргу захисника та просила залишити її без задоволення.

Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримали в повному обсязі та наполягали на її задоволенні.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку апеляційної скарги, зваживши на доводи прокурора, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга захисника задоволенню не підлягає.

Мотиви суду

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Як убачається із вироку, суд, дослідивши докази, встановив фактичні обставини кримінального провадження та відповідно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ст.336 КК України.

Висновки суду щодо фактичних обставин провадження, доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 та правильності кваліфікації його дій, які не оскаржувалися в апеляційній скарзі, згідно до ст.404 КПК України, апеляційним судом не перевіряються.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_8 , суд першої інстанції з урахуванням вимог та обставин, передбачених статтями 50, 65-67 КК України, правових позицій, викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, вірно врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини та наслідки його вчинення, данні про особу винного, який не судимий, має постійне місце мешкання та реєстрації, де характеризується позитивно, одружений, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставин, які пом`якшують або обтяжують покарання ОСОБА_8 , згідно зі ст.66, 67 КК України, судом не встановлено.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає призначене ОСОБА_8 покарання (його вид та строк) таким, що цілком відповідає загальним засадам призначення покарання та його меті, є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів, відповідає вимогам ст.50, 65 КК України, є пропорційним і співмірним ступеню тяжкості вчиненого та його наслідкам.

При цьому, колегія суддів не вбачає підстав вважати призначене судом першої інстанції покарання, явно несправедливим внаслідок суворості, оскільки воно призначено в мінімальних межах санкції статті закону України про кримінальну відповідальність.

Разом з тим ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення, яке за класифікацією злочинів, передбачених ст.12 КК України, хоча й відносяться до нетяжкого злочину, але спрямоване на ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, під час дії воєнного стану, який введений на території України відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які забезпечують державну безпеку, обороноздатність, незалежність країни, її конституційний лад.

При цьому відповідно до ст. 65 Конституції України захист вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Такі положення основного закону дублюються в статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Умисне ухилення від такого обов`язку під час війни створює негативні наслідки та тенденції в суспільстві та підриває обороноздатність держави.

Встановлені у кримінальному провадженні обставини не дають підстав для застосування положень ст.75 КК України та його звільнення від відбування покарання з випробуванням, адже у такому разі буде досягнуто мету злочину, якої прагне досягнути особа, що ухиляється від призову.

При цьому, колегія суддів зауважує, що відмова обвинуваченого від захисту Батьківщини свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого ним діяння, що може призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим.

Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 , а також попередження вчинення ним нових злочинів не можливе без його ізоляції від суспільства, а звільнення обвинуваченого від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України - не стане ефективним та дієвим для досягнення мети щодо його виправлення.

За таких обставин, апеляційні вимоги захисника про зміну вироку та застосування до обвинуваченого вимог ст.75 КК України, з урахуванням наведених ним доводів, належить вважати безпідставним та такими, що не підлягають задоволенню.

Поряд з цим, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відсутність пом`якшуючих покарання обставин, та критичного ставлення до щирого каяття обвинуваченого, оскільки матеріали кримінального провадження не містять даних на підтвердження того, що ОСОБА_8 намагався виправити наслідки вчиненого.

Отже посилання захисника про наявність щирого каяття у обвинуваченого є безпідставним.

Поряд з цим, колегія суддів зауважує, що обвинувачений жодних даних про поважність неприбуття не надав, а стан поганого почуття є надто загальним описом свого стану та не може бути взятий до уваги без відповідного лікарського висновку.

Апеляційна скарга захисника не містить переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність висновків місцевого суду щодо правильності призначеного обвинуваченому покарання та справедливості обраного йому заходу примусу. При цьому вказані захисником в апеляційній скарзі обставини, що на його думку суттєво могли пом`якшити покарання, враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, у зв`язку з чим, покарання й було призначено обвинуваченому в мінімальних межах санкції статті закону України про кримінальну відповідальність.

Така позиція узгоджується з правовим висновком, який міститься в постанові Верховного Суду колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 3 грудня 2024 року у справі №591/6556/23.

Таким чином, вирок суду щодо ОСОБА_8 є законним, обґрунтованим і вмотивованим, відповідає вимогам ст.370 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст.ст.405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Салтівського районного суду м.Харкова від 07 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Кримінального касаційного суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4