13.02.2026 Справа № 756/1731/26
ОБОЛОНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 756/1731/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.02.2026 місто Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

слідчий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0000982 від 12.04.2025 за ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 190 КК України - начальника першого відділу Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 про арешт майна,

в с т а н о в и в:

До провадження слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0000982 від 12.04.2025 за ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 190 КК України - начальника першого відділу Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 про накладення арешту на майно.

Як зазначає прокурор Оболонським УП ГУНП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000982 від 12.04.2025 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 190 КК України.

Як зазначає слідчий, досудовим розслідуванням встановлено, що ДПСУ було здійснено закупівлю військовою частиною НОМЕР_1 ДПСУ (ідентифікатор закупівлі UA-2024-09-17-006411-а) в кількості 14 128 комплектів засобів індивідуального обігріву на загальну суму 599 999,94 грн в ТОВ «Імекс Макс». В ході практичного використання засобів індивідуального обігріву встановлено повну невідповідність засобів індивідуального обігріву технічній специфікації МО України на предмети для речового забезпечення ТС A01XJ.13995-441:2023(01), а саме тривалість дії тепловіддачі максимум 2 години замість заявлених 6-ти, максимальна температура нагріву 61°С, замість заявлених максимально 50°С. Також всупереч вимогам вищезазначених ТС A01XJ.13995-441:2023(01) п.3.2 «Вимоги безпеки» - матеріал, з якого виготовляються засоби індивідуального обігріву, що практично використовуються - є легкозаймистим та активно підтримує горіння з елементами плавлення.

Крім того, 15.01.2025 Головним центром капітального будівництва, реконструкції та закупівель Державної прикордонної служби України укладено договір від 15.01.2025 №03-25 на постачання 250 000 засобів індивідуального обігріву, виготовлених у відповідності до вимог Технічної специфікації (Далі - ТС) A01XJ.13995-441:2023(01), тип предмета - тип 1, маркування якого, згідно технічного опису, що є додатком до договору, повинно відповідати вимогам п.3.1.6 ТС A01XJ.13995-441:2023(01) та містити зображення емблеми Державної прикордонної служби України, напис «ВЛАСНІСТЬ ДПСУ, НЕ ДЛЯ ПРОДАЖУ», на суму 5 985 000 грн ( в т.ч. ПДВ 20% - 997500 грн), вартість 1 комплекту склала 23,94 грн. Як було встановлено поставлена продукція до ДПСУ з боку ТОВ «Імекс Макс», окрім виявлення ознак підроблення, не відповідає Технічній Специфікації A01XJ.13995-441:2023(01) Міністерства оборони України та вимогам тендерної документації.

Під час проведення досудового розслідування до ГВВБ «Центр» ДПСУ було надано доручення в порядку ст. 40 КПК України. Працівниками ГВВБ «Центр» на виконання доручень слідчого наданого в порядку ст. 40 КПК України, працівниками ГВВБ ДПС України, було проведено огляд складського приміщення (ангар) розташованого на території що використовується Центральною базою зберігання та постачання Державної прикордонної служби України, що розташована Київській області, с. Савинці, пров. Вишневий, 11, яка належить на праві власності Державній прикордонній службі України. Під час якого було виявлено та в подальшому вилучено: зразки товару засоби індивідуального обігріву (тип 1), у кількості одна картонна коробка маркована та упакована виробником ТОВ «ІМЕКС МАКС», торгова марка «МАМО», загальною кількістю 50 (п`ятдесят) комплектів, до складу одного комплекту входить 6 індивідуальних грілок. Загальна кількість 300 штук.

Крім того, в рамках виконання доручення слідчого працівниками ГВВБ «Центр» ДПСУ було проведено огляд на території військової частини, що за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить Державній прикордонній службі України, а саме: засоби індивідуального обігріву (тип 1), загальною кількістю 14 128 штук поставлені до військової частини № НОМЕР_1 ДПСУ на виконання умов договору №529 - 24 від 16.10.2024 у кількості 50 (п`ятдесят) комплектів, до складу одного комплекту входить 6 індивідуальних грілок. Загальна кількість 300 штук.

Під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні було призначено судову - товарознавчу експертизу, згідно висновку експерта №СЕ - 19/111-25/43048 - ТВ від 13.08.2025 в частині засобів індивідуального обігріву поставлених на виконання умов договорів № 529-24 укладеного між військовою частиною НОМЕР_1 ДПСУ та ТОВ «Імекс Макс» від 16.10.2024 та договору №03-25 укладеного між Головним центром капітального будівництва, реконструкції та закупівель та ТОВ «Імекс Макс» від 15.01.2025. Згідно висновку експерта встановлено, що «3.1.3. - технічні вимоги, п. 3.1.4. - вимоги до матеріалів - значення середньої температури поверхні виробів перевірених на стійкість до підвищеної температури, п. 3.1.6.1. - маркування - наявність пакувального листа та паперової етикетки, п. 3.1.6.2. - маркування споживчої тари (паперова етикетка), які видаються користувачу - наявність знака відповідності. п. 3.1.6.3. - маркування транспортної тари - наявність знака відповідності, п. 3.6. - гарантії постачальника (виробника) - гарантійний строк зберігання предмета - не відповідають вимогам зазначеним в технічній специфікації МО України А01XJ.13995-441:2023(01).

Під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні було призначено судову - товарознавчу експертизу, згідно висновку експерта №СЕ-19/111-26/23-ТВ, фактичні характеристики товару (засоби індивідуального обігріву), придбаного відповідно до договору №03-25 від 15.01.2025, укладеного між Головним центром капітального будівництва, реконструкції та закупівель ДПС України та ТОВ «Імекс Макс», при умові, що всі поставлені товари ідентичні зразкам, які піддавались випробуванням, за показниками, по яким проводилось випробування та співставлення з вимогами, зазначеними в технічній специфікації МО України ТС А01XJ.13995-441:2023(01), п. 3.1.3. - технічні вимоги: значення середньої температури поверхні виробів на стійкість до підвищеної температури, п. 3.1.4. - вимоги до матеріалів - стійкість до впливу високих температур, п. 3.1.6.1. - маркування етикетки, - наявність пакувального листа та паперової етикетки, п. 3.1.6.2. - маркування споживчої тари (паперова етикетка), які видаються користувачу - наявність знака відповідності. п. 3.1.6.3. - маркування транспортної тари - наявність знака відповідності, п. 3.6. - гарантії постачальника (виробника) - гарантійний строк зберігання предмета - не відповідають.

Слідчий у клопотанні вказує, що 04.02.2025 слідчим СВ Оболонського УП ГУНП в м. Києві на підставі ухвали слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва було проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 , в ході якого було виявлено та вилучено, серед іншого, мобільний телефон Самсунг Гелексі С 24, білого кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 .

Вказане майно постановою слідчого було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Враховуючи, що вказані матеріальні об`єкти органом досудового розслідування визнані речовими доказами у кримінальному провадженні відповідно до положень ст. 98 КПК України, а тому з метою забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування та судового розгляду, на переконання прокурора, відповідно до вимог статей 167, 170 КПК України існують достатні підстави для накладення арешту на майно, що було вилучене в ході проведення вказаних слідчих (розшукових) дій, оскільки незастосування арешту може призвести до зникнення, втрати або пошкодження майна, або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню.

У судове засідання прокурор, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, не з`явились. До суду надійшло клопотання прокурора ОСОБА_3 , в якому останній просить проводити судовий розгляд за його відсутності, а також долучити до матеріалів провадження копію протоколу огляду вилучених речей.

Власник майна ОСОБА_5 в судове засідання також не з`явилась, про дату, час та місце судового розгляду була повідомлені належним чином, жодних заяв чи клопотань до суду не надходило.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено, що неприбуття учасників судового розгляду у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації особою, яка подала клопотання, її процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи у суді, ураховуючи, що підстав для визнання явки прокурора та власника майна обов`язковою не має, вважає за можливе розглянути клопотання за відсутності осіб, що не з`явились.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Судовим розглядом встановлено, що СВ Оболонського УП ГУ НП у м. Києві здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000982 від 12.04.2025 за підозрою ОСОБА_4 у вчиненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 190 КК України.

04.02.2026 постановою слідчого СВ Оболонського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_6 майно, вилучене в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 , визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Відповідно до поштового штампу вхідної кореспонденції Оболонського районного суду міста Києва 06.02.2026 прокурор Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону звернувся до слідчого судді Оболонського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а тому слідчий суддя вважає, що прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням у межах строку, передбаченого ч. 5 ст. 171 КПК України.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами. Зокрема частинами 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Згідно ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. Такий арешт може бути накладено на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій та набуті кримінально протиправним шляхом.

Таким чином, визначальною юридичною ознакою речового доказу є можливість використання його як матеріального носія інформації щодо обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні згідно з ч. 1 ст. 91 КПК України.

Відповідно до ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Матеріали клопотання свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу, оскільки має відношення до кримінального провадження, і таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, а тому, внаслідок доведеності існування ризиків, передбачених абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України, наявні підстави для накладення арешту на вказане майно з тимчасовим позбавленням права на розпорядження та користування майном будь-кому і будь-яким чином з метою забезпечення збереження речових доказів задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні та виконання завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КПК України.

Втручання держави в право на мирне володіння майном в даному випадку є виправданим, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, здійснюється на підставі закону, з метою задоволення суспільного інтересу, з дотриманням принципів пропорційності та справедливої рівноваги.

За таких обставин, враховуючи, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження, а також враховуючи, що обставини кримінального провадження станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає задоволенню.

При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 98, 100, 107, 131, 132, 171-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя, -

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні №0000982 від 12.04.2025 за ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 190 КК України - начальника першого відділу Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно у кримінальному провадженні №0000982 від 12.04.2025, вилучене в ході проведення 04.02.2026 обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_2 , а саме:

- мобільний телефон Самсунг Гелексі С 24, білого кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_2 , ІМЕІ2: НОМЕР_3 .

Заборонити розпоряджання та користування будь-кому і будь-яким чином вказаним майном.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1