Справа № 464/2902/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/1072/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 на вирок Сихівського районного суду м. Львова від 28 жовтня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Львова, українця, громадянина України, із вищою освітою, одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6

ВСТАНОВИЛА:

оскарженим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України та призначено покарання - 3 (три) роки позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_7 звільнено від відбування основного покарання у виді позбавлення волі із випробовуванням, призначивши іспитовий строк - 1 (один) рік .

Згідно ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирішено питання речових доказів та судових витрат.

Згідно вироку суду, обвинувачений ОСОБА_7 , 25.02.2025 близько 08.40 год., керуючи технічно справним автомобілем марки "Fiat Ducato", реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухаючись ним по тротуару поблизу будинку № 57 вулиці Стрийській у м.Львові, порушив чинні вимоги Правил дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, а саме: п. 1.5 розд.1; п.п. 2.3 б), д) розд.2; п. п. 10.1, 10.9 розд.10; п. 11.13 розд.11 ПДР України, які виразилися в тому, що він перед початком руху заднім ходом не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, задля забезпечення безпеки руху не звернувся за допомогою до інших осіб, рухаючись транспортним засобом заднім ходом по тротуарі, без причин технічного характеру здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка рухалася по тротуару позаду напрямку руху автомобіля. В результаті порушення вказаних вимог Правил дорожнього руху водієм автомобіля марки "Fiat Duсato", реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_7 , пішохід ОСОБА_9 отримала тілесні ушкодження у виді поєднаної травми тіла у вигляді множинних саден, гематом обличчя, рани спинки носа, множинних переломів кісток лицевого черепа, струсу головного мозку, перелому шийного хребця на рівні С2, перелому 5-го ребра справа, перелому лівої ключиці, правобічного гідротораксу, що ускладнилось поліорганною недостатністю, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя в момент спричинення, і перебувають у причинно-наслідковому зв`язку з настанням її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На вказаний вирок захисник обвинуваченого подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити вирок Сихівського районного суду міста Львова від 28 жовтня 2025 року . Призначити покарання ОСОБА_7 у виді - 3 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_7 звільнити від відбування основного покарання у виді позбавлення волі із випробовуванням, призначивши іспитовий строк - 1 (один) рік .

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

У решті вирок Сихівського районного суду міста Львова від 28 жовтня 2025 року залишити без змін.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що судом не наведено обґрунтованих підстав для призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, а також без належного обґрунтування покладено додаткові обов`язки, що є занадто суворим, враховуючи обставини справи, особу винного та тяжкість злочину.

Зазначає, що призначене додаткове покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами є несправедливим, надмірно суворим, і таким, що не відповідає вимогам ст. 65 КК України щодо індивідуалізації покарання.

Суд першої інстанції лише формально зазначив перелік врахованих обставин, в тому числі і особу винного, не здійснивши належного їх аналізу. ОСОБА_7 має тісні соціальні зв`язки, постійне місце проживання, за місцем працевлаштування та проживання характеризується позитивно, в конфліктних ситуаціях не помічений, громадський порядок не порушує. ОСОБА_7 вже багато років допомагає дитячим будинкам, інтернатам та людям, що потребують допомоги. Має гостре відчуття громадянського обов`язку та персональної відповідальності.

З перших днів російської агресії проти України надавав волонтерську допомогу Збройним Силам України та місцевому населенню на сході України. Як волонтер громадської організації «ВУЛИЦЯ НАША» ОСОБА_10 , щотижня організовував волонтерські поїздки до міст та сіл Харківської, Донецької, Миколаївської, Запорізької, Курської, Сумської та Херсонської областей, з метою надання їх мешканцям гуманітарної допомоги у вигляді продуктів харчування, медикаментів, одягу та засобів гігієни.

Під час вчинення ДТП обвинувачений перебував в тверезому стані, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розслідуванню кримінального правопорушення, подальша його поведінка залишається позитивною.

При призначенні покарання судом не враховано той факт, що ОСОБА_7 офіційно працевлаштований за робочою спеціальністю водій у ФОП ОСОБА_11 . Оскільки на утриманні в обвинуваченого ОСОБА_7 перебуває дружина ОСОБА_12 , яка є інвалідом другої групи, та двоє батьків-пенсіонерів. здійснення автомобільних перевезень є єдиним джерелом його доходу його сім`ї. Втрата роботи обвинуваченим через неможливість керувати транспортним засобом призведе до скрутного матеріального становища.

Суд першої інстанції також не врахував позицію прокурора, який просив не призначити ОСОБА_7 додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, а відтак суд, без належної аргументації прийнятого рішення, призначив покарання більш суворе, ніж просила сторона обвинувачення.

Потерпіла ОСОБА_13 та її представник адвокат ОСОБА_14 в судове засідання не з`явились, подали суду заяву про розгляд справи за їхньої відсутності, у вирішенні апеляційної скарги поклались на розсуд суду. Відтак, колегія суддів постановила слухати справу за відсутності потерпілої та її представника, у відповідності до вимог ст. 405 КПК України, проти чого не заперечили інші учасники процесу.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, виступ прокурора, який заперечив проти апеляційних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 дотримано.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглядалось судом першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки ОСОБА_7 визнав винуватість, відтак суд першої інстанції обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за наведених у вироку суду обставин, та правильність кваліфікації його дій є вірним та в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оскаржується і не може бути оскаржено.

Щодо призначеного судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання та можливості застосування до нього примусових заходів медичного характеру, то слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

При призначенні покарання, суд першої інстанції належним чином врахував усі конкретні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке, згідно положення ст. 12 КК України, є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який раніше не притягався до кримінальної відповідальності, є волонтером, його сімейний та матеріальний стан, стан здоров`я. Обставинами, що пом`якшують покарання, суд визнав щире каяття обвинуваченого. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

На переконання колегії суддів, із врахуванням суспільної небезпеки вчиненого ОСОБА_7 кримінального правопорушення, вчиненого в сфері безпеки дорожнього руху, тяжкі наслідки вчиненого смерть потерпілої ОСОБА_9 , судпершої інстанції дійшов вірного висновку про призначення покарання ОСОБА_7 у межах санкції ч.2 ст.286 КК України у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами. Таке покарання є необхідним, достатнім та сприятиме виправленню та перевихованню обвинуваченого, не є занадто тяжким та відповідає вимогам ст. 50, 65 КК України.

Одночасно враховуючи щире каяття обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, вчинення такого з необережності, позицію потерпілої, яка просить не позбавляти обвинуваченого волі, особу обвинуваченого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на утриманні непрацездатних батьків, суд першої інстанції вірно застосував до обвинуваченого звільнення від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України, призначивши іспитовий строк, з покладенням обов`язків передбачених ст.76 КК України.

Відтак, доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого не можуть бути визнані достатніми підставами для скасування вироку суду, оскільки є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_6 не підлягає задоволенню, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування норм кримінального закону, що могли б бути підставами для скасування вироку суду першої інстанції, не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

вирок Сихівського районного суду м. Львова від 28 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6 без задоволення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4