Справа №751/6681/21
Провадження №1-кп/751/63/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

у складі: головуючого судді ОСОБА_1

секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові матеріали кримінального провадження №0000004 від 10.02.2020 за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

представника цивільного позивача

Чернігівської міської ради ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Новозаводського районного суду міста Чернігова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000004 від 10.02.2020 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212 КК України.

07.07.2025 захисником обвинуваченого ОСОБА_3 адвокатом ОСОБА_8 подано клопотання про визнання доказів очевидно недопустимими.

Клопотання обґрунтовує тим, що як вбачається із висновку експерта за результатами проведення судової-економічної експертизи №2697/2698/20-4 від 26.06.2020, слідчий поставив експерту питання про підтвердження актів визначення розміру збитків, однак ймовірність не передбачає існування чи настання певних обставин, як достеменно встановлених фактів, а й передбачає їх не існування чи ненастання. Актом визначення збитків не встановлено факту ухилення від сплати земельного податку, його способу ухилення та відповідні фінансово-господарські операції,а отже, слідчим поставлене питання про підтвердження судовим експертом, як встановлених невстановлені обставини.

Поставлене слідчим перед судовим експертом питання для проведення судової економічної експертизи не передбачене Науково-методичними рекомендаціями з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5.

Отже порушення вимог податкого законодавства не може бути доведене висновком економічної експертизи.

Захисник у судовому засіданні своє клопотання підтримав та просив задовольнити.

Прокурор проти задоволення клопотання заперечував з тих підстав, що матеріали, які були долучені до кримінального провадження є належними та допустимими доказами і були долучені у відповідності до вимог КПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступного висновку.

У відповідності до ч. 1 ст. 87 КПК України недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Згідно з ч. 2 ст. 89 КПК України у разі встановлення очевидної недопустимості доказу під час судового розгляду суд визнає цей доказ недопустимим, що тягне за собою неможливість дослідження такого доказу або припинення його дослідження в судовому засіданні, якщо таке дослідження було розпочате.

Ознака очевидності чи неочевидності допустимості певного доказу є оціночним поняттям і вирішення даного питання відноситься виключно до дискреційних повноважень суду.

При цьому системний аналіз ст. 89 КПК України дозволяє дійти висновку, що законодавець ознаки недопустимості доказів поділяє на очевидні та неочевидні. Залежно від цього визначається момент прийняття рішення щодо недопустимості доказів, який окреслений межами судового розгляду. Очевидно недопустимими є ті докази, про недопустимість яких прямо вказується в КПК України. Це означає, що очевидно недопустимим є доказ, будь-яке порушення процедури отримання якого згідно положень КПК України є безумовною підставою визнання його недопустимим.

Існують також умовно недопустимі докази, допустимість чи недопустимість яких визначається судом у кожному конкретному випадку в залежності від встановлених обставин кримінального провадження. Саме тому, процесуальну конструкцію «очевидна недопустимість доказу», слід розглядати крізь призму положень інституту доказового права у його нерозривному зв`язку з кримінально процесуальними правовідносинами.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 87 КПК України, недопустимими є також докази, що були отримані після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень.

Правила оцінки доказів, особливо вимога дотримуватися передбаченого законом порядку при отриманні доказів, мають за мету запобігання неправомірному втручанню держави та заохочення доброчесної поведінки правоохоронних органів (постанова ККС ВС від 29.09.2020 у справі N 601/1143/16).

У контексті такого елементу допустимості доказів як належний процесуальний порядок отримання доказів, суд додатково звертає увагу, що метою встановлення та дотримання такого порядку є насамперед унеможливлення істотного порушення прав і свобод людини в ході збирання (отримання) доказів та забезпечення достовірності отриманих фактичних даних.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, слідчим СУ ФР ГУ ДФС у Чернігівській області ОСОБА_9 в ході досудового розслідування було отримано висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи №2697/2698/20-24 від 26.06.2020 та долучено до матеріалів кримінального провадження №0000004 від 10.02.2020.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 КПК України суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

У той же час, суд вважає за необхідне зазначити, що всі доводи, викладені захисником, безумовно підлягають вивченню та оцінці при наданні судом аналізу доказів під час ухвалення остаточного рішення суду за наслідками розгляду кримінального провадження.

Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке обґрунтовується на загальному, повному й непередбаченому дослідженні всіх видів кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

З урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що клопотання захисника про визнання очевидно недопустимими доказів, які долучені стороною обвинувачення не підлягає задоволенню через передчасність вирішувати питання про їх недопустимість.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 314-317, 369-372 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 про визнання доказів очевидно недопустимими в порядку частини 4 статті 86, частини 2 статті 89 КПК України та їх виключення з числа доказів, що підлягають дослідженню в судовому засіданні у кримінальному провадженні відмовити.

Надати оцінку на предмет допустимості доказів, зокрема щодо дотримання вимог ч. 1 ст. 86 КПК України, щодо висновку судово-економічної експертизи №2697/2698/20-24 від 26.06.2020 (а.с. 201 - 216 т. ІІ) у відповідності до доводів захисника в нарадчій кімнаті під час оцінки всієї сукупності доказів.

Ухвала оскарженню не підлягає, проте заперечення щодо неї можуть бути включені до апеляційної скарги на рішення, ухвалене судом за результатами розгляду кримінального провадження.

Суддя ОСОБА_1