Справа № 991/372/26
Провадження 1-кп/991/4/26
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

30 січня 2026 року м. Київ

Вищий антикорупційний суд у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2

за участі:

прокурора ОСОБА_3

представників власників майна - адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5

представника Національного агенства

України з питань виявлення, розшуку та

управління активами, одержаними від

корупційних та інших злочинів ОСОБА_6

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду у м. Київ клопотання адвоката ОСОБА_4 , в інтересах ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 (із доповненнями від 29 січня 2026 року №4445/26-Вх та із доповненнями від 30 січня 2026 року №4545/26-Вх адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ТОВ «Агрофірма`Довіра 2008», ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ) про часткове скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 09 січня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000585 від 15 липня 2019 року за обвинуваченням

ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Росохи Самбірського р-ну Львівської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України

ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Сніжинськ, російської федерації, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 . Останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України

ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Боромля Тростянецького р-ну Сумської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України

ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , уродженки м. Львів, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_4 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 191 КК України,

ОСОБА_24 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженки с. Липча Хустського р-ну Закарпатської області, громадянки України, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_5

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 191 КК України,

ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , уродженця с. Пустовійтівка Роменського р-ну, Сумської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_6 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 191 КК України,

ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , уродженця м. Львів, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_7 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_8 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України

ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , уродженця м. Астрахань російської федерації, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_9 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України

ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Острівка Очаківського р-ну Миколаївської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_10 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_11

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України

ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , уродженця м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_12

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України

ОСОБА_30 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , уродженця м. Дубно Рівненської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_13 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України

ОСОБА_31 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , уродженця с. Великий Житин Рівненського р-ну Рівненської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_14 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_15

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 15, ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України

ОСОБА_32 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , уродженця с. Путивль Путивльського р-ну Сумської області, громадянина України, зареєстрованогота проживаючого за адрсеою: АДРЕСА_16 . Останнє відоме місце проживання за адрсеою: АДРЕСА_16

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України, -

У С Т А Н О В И В :

До Вищого антикорупційного суду 14.01.2026 надійшов вищезазначений обвинувальний акт, за результатами вивчення якого призначено підготовче судове засідання

20 січня 2026 року до Вищого антикорупційного суду надійшло клопотання адвоката ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 про скасування арешту накладеного ухвалою слідчого судді ВАКС від 09 січня 2025 року у справі № 991/13193/24 на земельні ділянки вказаних осіб, в частині заборони користування та передачі таких земель до Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами (АРМА).

Клопотання обґрунтоване тим, що ухвалою Вищого антикорупційного суду від 09 січня 2025 року у справі № 991/13193/24 накладено арешт на 1250 земельних ділянок із забороною користування, відчуження та розпорядження, а також передано зазначені земельні ділянки в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами (АРМА). Зазначені земельні ділянки, на переконання сторони захисту, були одержані громадянами України на законних підставах, зокрема в межах реалізації гарантованого державою права на безоплатне отримання земельних ділянок, у тому числі як учасниками бойових дій. Внаслідок арешту цих земельних ділянок та перспективи їх можливої конфіскації відповідні громадяни України зазнали реальної майнової та немайнової шкоди. Захисник стверджує, що його клієнти не погоджуються з рішенням слідчого судді про накладення арешту на земельні ділянки та передачу їх в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів з огляду на наступне:

- власники та користувачі земельних ділянок вважають арешт незаконним, оскільки вони є добросовісними набувачами, а конфіскація майна у таких осіб законом не передбачена, що робить накладення арешту безпідставним. Земельні ділянки були отримані від держави на законних підставах у межах реалізації гарантованих прав. Відсутні будь-які докази того, що зазначені особи знали або могли знати про можливі порушення під час вибуття земель із державної власності. Право власності набуте за відплатними правочинами з дотриманням вимог законодавства та принципу правової визначеності;

- арешт земельних ділянок не є нейтральним процесуальним заходом, як це стверджують САП та НАБУ. Ухвала слідчого судді ВАКС передбачає не лише обмеження користування, розпорядження та відчуження, а й передачу ділянок в управління АРМА. Відповідно до ст. 21 Закону України «Про АРМА», така передача є підготовчим етапом до конфіскації або спеціальної конфіскації, а отже арешт фактично означає вилучення майна з володіння власника з ризиком його втрати;

- громадяни України, земельні ділянки яких арештовані ухвалою ВАКС від 09 січня 2025 року у справі № 991/13193/24, фактично позбавлені гарантованого державою права на безоплатне отримання землі як учасники бойових дій. Це особисте немайнове право має майнову цінність, оскільки реалізується шляхом набуття у власність конкретного об`єкта - землі. Якщо внаслідок злочинних дій третіх осіб це право було реалізоване з подальшим арештом ділянок, такі втрати є прямим наслідком злочину у кримінальному провадженні № 0000585. Арешт майна має виключно забезпечувальний характер і застосовується з метою можливої конфіскації або спецконфіскації. За відсутності таких намірів арешт перетворюється на непропорційне обмеження права власності, що суперечить ст. 41 Конституції України. Крім того, арешт земельної ділянки з підстав «збереження речового доказу» є необґрунтованим, оскільки ділянка не може бути втрачена чи знищена, а її фізичні характеристики залишаються незмінними. Передача ділянки в управління АРМА не сприяє доказуванню та лише позбавляє власника можливості реалізовувати свої права. За сукупністю обставин арешт земельної ділянки ОСОБА_7 є надмірним, необґрунтованим і таким, що не відповідає завданням кримінального провадження;

- наслідком арешту земельних ділянок громадян України, накладеного ухвалою ВАКС від 09 січня 2025 року у справі № 991/13193/24, є втрата власниками права на отримання орендної плати. Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України та ст. 317 Цивільного кодексу України, власнику належать права користування і розпорядження землею, зокрема право передавати її в оренду та отримувати дохід. Заборона користування і розпорядження земельною ділянкою фактично унеможливлює укладення договорів оренди, що спричиняє майнову шкоду у вигляді недоотриманого доходу. Передача ділянок в управління АРМА призводить до використання землі третіми особами, тоді як економічна вигода від такого використання надходить не власнику. Таке втручання у право власності суперечить ст. 41 Конституції України, а також ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Отже, арешт не лише непропорційно обмежує право власності, а й завдає майнової шкоди, що свідчить про його необґрунтованість та необхідність скасування.

В доповненнях до клопотання про скасування арешту № 4445/26-Вх від 29 січня 2026 року адвокат ОСОБА_4 просив скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді ВАКС від 09 січня 2025 року у справі № 991/13193/24 на земельні ділянки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , в частині заборони користування та передачі таких земель до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами (АРМА).

В обґрунтування поданих доповнень навів низку обставин, зокрема: відсутність будь-якого зв`язку його клієнтів із кримінальним правопорушенням; законність набуття ними земельних ділянок та відповідну позицію держави; добросовісність набуття майна й неможливість застосування спеціальної конфіскації; фактичний статус його клієнтів як потерпілих; передачу майна в управління АРМА без отримання орендної плати; не допит власників і ненадання їм матеріалів; наявність ризику подвійного відшкодування шкоди; а також питання справедливості та соціального аспекту.

Щодо відсутності будь-якого зв`язку клієнтів із кримінальним правопорушенням, сторона захисту зазначає, що вони не мають жодного відношення до діяння, яке розглядається в межах цього кримінального провадження. Їм не повідомлялося про підозру, вони не допитувалися та до них не ставилося жодних запитань у ході досудового розслідування. Матеріали справи не містять жодних відомостей про те, що особи, яких він представляє, діяли умисно чи з необережності, а також про наявність будь-якої змови з обвинуваченими. Згідно з обвинувальним актом, особою, в інтересах якої нібито діяли клієнти, вказано ОСОБА_37 - бенефіціарного власника ТОВ «Довіра 2008». Водночас йому не повідомлено про підозру, а отже дії в інтересах особи, яка не вчинила кримінального правопорушення, не можуть бути підставою для застосування конфіскації майна. Крім того, обвинувальний акт не містить жодних тверджень про обізнаність клієнтів щодо дій будь-кого з обвинувачених, у тому числі ОСОБА_22 та ОСОБА_33 , які є до них найбільш наближеними. За таких умов складається ситуація, за якої особи, що не є суб`єктами кримінальної відповідальності, фактично зазнають усіх негативних наслідків кримінального провадження, зокрема позбавляються можливості користуватися належним їм майном. Такий підхід суперечить не лише вимогам КПК України, а й основоположному принципу справедливості.

Щодо законності набуття земельних ділянок та позиції держави, сторона захисту зазначає, що держава фактично визнала правомірність отримання спірних земель учасниками АТО. Земельні ділянки були передані громадянам України на підставі рішень уповноважених органів у межах реалізації гарантованого державою права, зокрема як учасникам бойових дій. Зазначені рішення не скасовані, не визнані незаконними та не оскаржені в судовому порядку. Протягом тривалого часу держава не вживала жодних заходів для витребування цих земель, що свідчить як про відсутність спору щодо права, так і про мовчазне підтвердження законності їх набуття. Більше того, держава не застосовувала і не застосовує цивільно-правові механізми захисту, зокрема не зверталася з позовом про витребування майна у добросовісних набувачів, що відповідно до ст. 241 ЦК України свідчить про наступне схвалення правочинів. Додатковим підтвердженням такої позиції є обраний державою спосіб захисту, а саме стягнення вартості з обвинувачених, а не повернення земельних ділянок, що виключає можливість одночасного застосування обох механізмів і фактично залишає землю у власності учасників АТО. За відсутності підстав для конфіскації земель у учасників АТО, подальше їх відчуження за законними цивільно-правовими угодами, до яких обвинувачені не мають жодного відношення, не може створювати підстав для конфіскації майна.

Щодо добросовісності набуття майна та неможливості застосування спеціальної конфіскації, сторона захисту зазначає, що клієнти є добросовісними набувачами у розумінні закону. Земельні ділянки були набуті ними законним шляхом, без ознак фіктивності, а будь-яка обізнаність про можливі порушення під час первинної передачі була відсутня і об`єктивно не могла бути наявною, оскільки всі правовстановлюючі документи були чинними, офіційними та виданими уповноваженими державними органами. Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України та ст. 96-2 КК України, спеціальна конфіскація не може застосовуватися до майна, що перебуває у власності добросовісного набувача. За таких умов арешт майна втрачає свою процесуальну мету, перестає бути забезпечувальним заходом і фактично перетворюється на необґрунтоване обмеження права власності. Зазначене підтверджується змістом обвинувального акта, позовних вимог та ухвали про накладення арешту. Крім того, стороною обвинувачення не встановлено жодного номінального власника, жодної особи, введеної в оману, яка б отримувала неринкову орендну плату чи відчужувала майно за заниженою ціною під тиском або внаслідок обману.

Щодо фактичного статусу клієнтів як потерпілих, сторона захисту зазначає, що внаслідок дій, які стали предметом цього кримінального провадження, їм завдано реальної майнової шкоди. Зокрема, клієнти втратили гарантоване законом право на безоплатне отримання земельної ділянки як учасники бойових дій, були фактично позбавлені можливості володіти, користуватися та розпоряджатися належними їм земельними ділянками, а також втратили дохід у вигляді орендної плати. Крім того, у разі якщо земельна ділянка не передається в оренду і земельний податок не сплачується орендарем, обов`язок його сплати покладається на власника - фізичну особу, що становить близько 1400 грн на рік. Таким чином, замість державного захисту як добросовісних власників, клієнти зазнають негативних наслідків можливих протиправних дій третіх осіб. За своєю правовою природою вони є потерпілими у цій ситуації, а не її бенефіціарами.

Щодо передачі майна в управління АРМА та відсутності орендної плати, сторона захисту зазначає, що під час накладення арешту сторона обвинувачення прямо вказувала: у разі передачі земельних ділянок в АРМА їх власники отримуватимуть орендну плату, а отже шкода для них буде відсутня. Саме цим аргументом обґрунтовувалася доцільність такого способу арешту. Однак на практиці відбулося протилежне. Укладені договори управління не передбачають виплати орендної плати власникам земельних ділянок, не гарантують збереження економічної цінності майна та фактично повністю позбавляють власників будь-якого доходу. За таких умов проведений АРМА конкурс, у межах якого користувач не сплачує орендну плату власникам і не формує резервів для можливого відшкодування, призводить до безпідставного збагачення користувача та компенсації збитків власників за рахунок державних коштів. Більше того, навіть під час розгляду клопотання про скасування арешту слідчий суддя звертав увагу на необхідність забезпечення орендної плати, однак ці вимоги так і не були виконані. Навіть якщо виходити з того, що арешт накладено з метою збереження земельних ділянок як речових доказів, незрозуміло, з яких підстав прокуратура вважає, що АРМА здатна забезпечити їх належне збереження краще, ніж законні власники. При цьому органом обвинувачення не встановлено жодного факту неналежного використання земельних ділянок, а також не передбачено реальних обмежень для користувача за результатами конкурсу АРМА. Це свідчить про те, що посилання на необхідність «збереження речових доказів» використовується формально, як привід для позбавлення власників права користування майном і його передачі в управління АРМА, а не як реальна правова підстава.

Щодо недопиту власників та ненадання матеріалів, сторона захисту зазначає, що клієнтів не допитували, їхні пояснення не були отримані, а позиція - не з`ясована. Водночас їм відмовляють у доступі до матеріалів кримінального провадження, на які сторона обвинувачення посилається як на підтвердження їх недобросовісності. У такий спосіб створено ситуацію, за якої сторона обвинувачення володіє всією сукупністю матеріалів, власники позбавлені можливості ефективно реалізувати право на захист, а суду фактично пропонується виходити з припущень, а не з належних і допустимих доказів. За таких умов або власникам мають бути надані матеріали, що стали підставою для накладення арешту, або прокурор повинен чітко й конкретно зазначити, якими саме доказами підтверджується недобросовісність кожного з них. Зокрема, має бути з`ясовано: чи був кожен власник обізнаний про можливе вчинення злочину під час надання земельних ділянок учасникам АТО; чи здійснювалося придбання землі з протиправною метою; чи мали місце дії, спрямовані на доведення злочинного плану до кінця; чи використовувалися власники обвинуваченими у будь-яких злочинних схемах. За відсутності таких доказів сторона захисту обґрунтовано стверджує про відсутність обставин, які могли б свідчити про недобросовісність, оскільки добросовісність за своєю суттю означає відсутність знань про зазначені факти.

Щодо ризику подвійного відшкодування шкоди, сторона захисту зазначає, що в межах цього кримінального провадження заявлено цивільний позов про стягнення шкоди, розмір якої визначено з урахуванням вартості тих самих земельних ділянок. За таких обставин можливе одночасне застосування двох різних механізмів, стягнення вартості майна в порядку цивільного позову та спеціальної конфіскації. Така ситуація створює реальну загрозу подвійного відшкодування одного й того самого майнового інтересу, що суперечить як засадам кримінального процесу, так і загальному принципу справедливості.

Щодо справедливості та соціального аспекту, сторона захисту звертає увагу не лише на формально-правові аргументи, а й на реальні наслідки продовження арешту для конкретних осіб. Йдеться про земельні ділянки, надані учасникам АТО, тобто людям, які ці землі заслужили. Спочатку держава реалізувала взяті на себе зобов`язання, однак сьогодні добросовісні власники фактично позбавлені можливості користуватися цими землями без встановлення будь-якої вини з їхнього боку. Станом на тепер унаслідок арешту власники щороку недоотримують орендну плату на суму близько 6 млн. грн. та водночас змушені самостійно сплачувати земельний податок у розмірі 1 400 грн на рік, що становить 1, 75 млн. грн. на рік. Загальний обсяг збитків сягає близько 7, 75 млн. грн щорічно. У зв`язку з цим постає принципове питання: хто компенсуватиме ці втрати у разі, якщо спеціальна конфіскація не буде застосована? Єдиним можливим суб`єктом такої компенсації є держава. Отже, якщо суд у майбутньому дійде висновку про відсутність підстав для спеціальної конфіскації, держава буде змушена відшкодовувати власникам роки втраченої орендної плати та шкоду, завдану незаконним обмеженням права власності. Таким чином, продовження арешту в його нинішньому вигляді призводить до ситуації, за якої сьогодні шкоду несуть добросовісні власники, а в перспективі ці ж витрати ляжуть на державний бюджет. Фактично йдеться не про захист інтересів кримінального провадження, а про перекладення фінансового тягаря процесу на невинних осіб із ризиком подальших значних бюджетних витрат. За таких обставин продовження арешту видається не лише сумнівним з правової точки зору, а й економічно та соціально необґрунтованим, що підриває довіру до держави та судового захисту права власності (том 4, а.с. 225-230).

Представник ОСОБА_5 , діючи в інтересах ТОВ «Агрофірма`Довіра 2008», ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 ,, ОСОБА_19 , 30 січня 2026 року подав доповнення до клопотання Вх. 4545/26 про часткове скасування арешту майна, у якому зазначив перелік земельних ділянок, придбаних членами родини ОСОБА_34 . Зокрема, земельні ділянки належні ОСОБА_17 : 1) :04:001:0139, 2) :01:002:0256 та земельні ділянки належні ОСОБА_16 : 1) :04:004:0081, 2) :04:004:0172, 3) :04:003:0114, 4) :04:003:0140, 5) :04:001:0099, 5) :04:001:0099, 6) :02:006:0093, 7) :02:004:0043, 8) :02:004:0044, 9) :03:001:0190, 10) :03:001:0264, 11) :01:001:0334, 12) :01:002:0298.

Щодо відсутності підстав для накладення арешту на земельні ділянки ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , які нібито набувалися в інтересах ОСОБА_35 , сторона захисту вказує, що обвинувальний акт не містить жодного опису дій цих осіб, які могли б свідчити про їхню причетність до вчинення злочину. Не наведено жодних доказів, що вони діяли як пособники відповідно до ч. 6 ст. 28, ст. 198 чи ст. 396 КК України. Зокрема, у матеріалах справи не зазначено, що ОСОБА_35 , ОСОБА_17 або ОСОБА_16 будь-хто повідомляв про протиправне заволодіння державними земельними ділянками до, під час або після вчинення злочину, а також немає доказів того, що ці особи свідомо приймали рішення купувати майно, яке було здобуте незаконним шляхом. Твердження сторони обвинувачення, що ОСОБА_36 , ОСОБА_17 , ОСОБА_16 є недобросовісними набувачами не обґрунтоване, а слідчим суддею під час розгляду клопотання про накладення арешту не перевірене. Слідчим суддею не встановлено, які відомості щодо протиправного заволодіння державними земельними ділянками були відомі ОСОБА_37 , ОСОБА_17 та ОСОБА_16 . Обвинувальний акт містить твердження про те, що відбулося заволодіння земельними ділянками з метою їх продажу, передачі в оренду ОСОБА_37 та членам його родини, а не про те, що ОСОБА_36 , ОСОБА_16 та ОСОБА_17 умисно купували викрадені у держави земельні ділянки. При цьому, ОСОБА_37 , якого сторона обвинувачення та слідчий суддя вважають реальним власником земельних ділянок, права третьої особи на майно якої накладено арешт не роз`яснювалися, рішення щодо арешту належних йому земельних ділянок не направлялися. Крім того, права третьої особи, на майно, якої накладено арешт не роз`яснювалися ОСОБА_17 та ОСОБА_16 . Для обґрунтованості накладення арешту на земельні ділянки в обвинувальному акті (повідомленні про підозру) та ухвалі слідчого судді повинна міститися конкретна інформація про те, яка саме відомість щодо протиправного заволодіння майном була відома ОСОБА_37 , ОСОБА_17 та ОСОБА_16 , і обізнаність з якою дозволила слідчому судді дійти висновку про їхню недобросовісність як набувачів. Оскільки в клопотанні про накладення арешту, ухвалі слідчого судді, повідомленні про підозру та обвинувальному акті відсутні відомості про те, яка саме інформація була відома ОСОБА_17 , ОСОБА_37 та ОСОБА_16 щодо протиправного заволодіння державними земельними ділянками, рішення про накладення арешту є незаконним. Зважаючи на те, що Суд під час розгляду справи не може виходити за межі встановлення обставин, описаних в обвинувальному акту ,підстави для накладення арешту на даний час відпали.

Щодо земельних ділянок одержаних учасниками АТО. Земельна ділянка належна ОСОБА_7 : :03:001:0213 та земельна ділянка належна ОСОБА_8 : :04:003:0193. З аналізу обвинувального акта та реєстру матеріалів, долучених до нього, можна зробити висновок, що сторона обвинувачення не вважає учасників АТО виконавцями або пособниками злочину. Це свідчить про те, що їм не було відомо про протиправне вибуття земельних ділянок з власності держави. Є підстави вважати, що учасники АТО були використані у злочині шляхом введення їх в оману, без усвідомлення ними незаконності своїх дій. Саме це стало підставою для непритягнення їх до кримінальної відповідальності. Відповідно, якщо учасники АТО не знали про протиправне вибуття державних земель, вони мали право продавати отримані земельні ділянки іншим особам, що не створювало факту протиправного набуття землі новими власниками. Отже, сторона обвинувачення ввела слідчого суддю в оману, стверджуючи, що учасники АТО були обізнані про незаконне заволодіння державними земельними ділянками. Це твердження суперечить самому обвинувальному акту, повідомленню про підозру та іншим процесуальним рішенням під час досудового розслідування, зокрема невнесенню до ЄРДР відомостей про можливі злочини, вчинені учасниками АТО під час отримання земельних ділянок. Зроблено це було виключно з метою створення штучних підстав для незаконного арешту земельних ділянок. Потреба у відчуженні земельних ділянок відпала, оскільки у обвинувальному акті не встановлено фактів обізнаності учасників АТО про протиправне заволодіння землею або їх наміру заволодіти державними земельними ділянками.

Земельні ділянки добросовісних набувачів, щодо яких, на переконання сторони захисту, у клопотанні про накладення арешту та у відповідній ухвалі слідчого судді відсутні будь-які твердження про те, що їхні власники були обізнані про протиправне вибуття цих земель з власності держави, наведені нижче. Земельні ділянки належні ОСОБА_10 : 1) :04:001:0266, 2) :04:004:0153, 3) :04:004:0071, 4) :04:001:0266, 5) :04:001:0052, 6) :04:001:0206, 7) :02:004:0065, 8) :01:002:0160, 9) :01:002:0240, 10) :01:002:0150. Земельні ділянки належні ОСОБА_11 : 1) :04:004:0161, 2) :03:001:0296. Земельні ділянки належні ОСОБА_13 : 1) :02:003:0034, 2) :01:002:0441. Земельні ділянки належні ОСОБА_12 : 1) :03:001:0185, 2) :01:002:0275. Земельні ділянки належні ОСОБА_14 : 1) :01:002:0221, 2) :02:001:0266, 3) :02:001:0268. Земельні ділянки належні ОСОБА_18 : 1) :04:004:0111, 2) :04:001:0171, 3) :02:004:0054, 4) :01:002:0093, 5) :01:002:0290. Земельні ділянки належні ОСОБА_19 : 1) :04:003:0115, 2) :04:003:0139, 3) :04:003:0220, 4) :04:001:0180, 5) :02:006:0026, 6) :02:004:0090, 7) :01:002:0178, 8) :01:002:0112, 9) :01:001:0302.

Зазначені особи не отримували земельні ділянки безоплатно від держави, а придбали їх у учасників АТО. Оскільки сторона обвинувачення не висуває жодних тверджень про те, що ці особи не є добросовісними набувачами, та відсутні докази, що спростовують їхній статус добросовісних набувачів, арешт на їхні земельні ділянки є незаконним.

Щодо додаткових аргументів щодо скасування арешту на майно, сторона захисту додала:

- рішення про накладення арешту на майно прийнято після закінчення досудового розслідування, а відповідно під час досудового розслідування не перевірялися обставини, які мають значення для встановлення чи є власники земельних ділянок добросовісними набувачами;

- відповідно до ухвали про арешт майна учасниками АТО, які набули земельні ділянки від держави не було поставлено питання про те, чи їм відомо про незаконне вибуття земельних ділянок з власності держави;

- жодному власнику арештованих земельних ділянок не роз`яснені їх процесуальні права;

- на арк. 21 ухвали містяться відомості про вчинення учасниками АТО злочинів, а саме заволодіння земельними ділянками, що виключає факт заволодіння цими ж земельними ділянками обвинуваченими, та підтверджує, що інші учасники АТО злочинів під час набуття у власність земельних ділянок не вчиняли;

- твердження про мету збереження речових доказів є результатом введення в оману стороною обвинувачення слідчого судді, оскільки під час досудового розслідування, яке тривало понад 5 років не встановлено жодної дії, яка була вчинена з метою псування речових доказів (земельних ділянок), могла мати наслідком псування земельних ділянок, а рішення про передачу арештованих земельних ділянок в АРМА має за мету не їх збереження, а їх використання у спосіб у який їх використовували до накладення арешту - для вирощування сільськогосподарської продукції (жодної дії, яку має вчинити АРМА для збереження речових доказів, ухвала слідчого судді не передбачає).

Представники власників майна наполягали на вирішенні вказаного клопотання на стадії підготовчого провадження, визначивши його як невідкладне.

Позиції учасників кримінального провадження.

Адвокат ОСОБА_4 підтримав подане клопотання з власними доповненнями про скасування арешту на земельні ділянки, яке було накладене ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 09 січня 2025 року з підстав викладених у ньому. Відмовився від вимог клопотання щодо ОСОБА_9 та ОСОБА_15 .

В судовому засіданні адвокат ОСОБА_5 також підтримав клопотання з доповненнями адвоката ОСОБА_4 та вніс власні доповнення в його обґрунтування, з огляду на наявність повноважень на представництво інтересів осіб, яких стосується подане клопотання. Додатково та на запитання пояснив, що вважає, що прокуратура повинна чітко обґрунтувати, яким чином дії ТОВ «Довіра 208» можуть призвести до руйнування речового доказу, адже АРМА здійснює аналогічні дії. Якщо «Довіра 208» та користувач, визнаний АРМА, обидва вирощують сільськогосподарські культури на тій самій земельній ділянці, то такі дії не спрямовані на збереження речового доказу, а фактично позбавляють ТОВ «Довіра 208» можливості отримувати дохід. Водночас на даний час власники землі позбавляються права користуватися своєю власністю. Таким чином, очевидно, що опосередкована мета накладення арешту полягала саме у нанесенні шкоди ТОВ «Довіра 208». Вказав, що підставами для скасування арешту визначено обидві обставини, визначені положеннями абз.2 ч.1 ст. 174 КПК України. Ствердив, що ним в інтересах ряду осіб було подано апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді від 09 січня 2025 року, однак в подальшому подані ним апеляційні скарги залишені без розгляду, тому що слідчий суддя частково скасував накладений арешт на надав можливість зібрати урожай, а ТОВ «Довіра 208» отримати прибуток, сплатити кошти на потреби ЗСУ. З 05.11.2025 ухвала від 09 січня 2025 року знову почала діяти в первісному вигляді. У разі часткового скасування арешту, ТОВ «Довіра 208» готове продовжити обробіток землі у 2026-2027 роках, сплатити кошти з частини прибутку на потреби ЗСУ.

Представник Національного агенства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів - ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечила проти поданого клопотання та вказала, що ухвалою суду від 09 січня 2025 року на земельні ділянки було накладено арешт та передано їх в управління АРМА. Станом на 14 жовтня 2025 року на електронному майданчику «Prozorro» було оприлюднено оголошення про проведення конкурсу із закупівлі послуг з управління активами, предметом якого стали 1216 земельних ділянок. Арешт на зазначене майно є чинним, а земельні ділянки визнані речовими доказами у межах кримінального провадження, а тому з огляду на положення ст.100, 170 КПК, просила відмовити у його задоволенні. Додатково та на запитання пояснила, що конкурс було проведено, визначено переможця, однак наразі триває процедура оскарження результатів, тому конкурс перебуває на завершальному етапі. ТОВ «Довіра 208» не має права брати участі у такому конкурсі, так як це є законодавчо заборонено, через пов`язаність осіб.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення поданого клопотання. За її словами, усі фактичні обставини, на підставі яких було накладено арешт на земельні ділянки, залишаються незмінними і на нинішній момент. Ніяких нових обставин, які б могли вплинути на законність арешту, стороною захисту не наведено. На даний час відсутні підстави вважати, що арешт було накладено необґрунтовано. Арешт накладено з метою збереження речових доказів: відповідна постанова про те, що земельні ділянки є речовими доказами, перебуває в силі та не скасована, і потреба у збереженні речових доказів зберігається. Крім того, арешт був накладений для забезпечення можливого застосування спеціальної конфіскації, але стосовно не усіх 1250 земельних ділянок. Слідчий суддя під час накладення арешту чітко визначив, щодо яких саме ділянок застосовується арешт з метою спеціальної конфіскації, серед яких зазначено земельні ділянки, що належать ОСОБА_17 , ОСОБА_38 та ОСОБА_39 . У даному випадку клопотання подано від імені ОСОБА_17 . Прокурор зазначила, що учасники АТО, незалежно від того, чи продали вони потім сім`ї ОСОБА_37 земельні ділянки, є недобросовісними набувачами, оскільки не пройшли належну процедуру отримання землі, що і є складом злочину. На даній стадії судового провадження, за її словами, неможливо задовольнити клопотання захисту, оскільки висновки про добросовісність чи недобросовісність набувачів можуть бути зроблені лише після дослідження доказів. Сторона захисту просить суд врахувати, що визначення добросовісності набувача та наявності чи відсутності складу злочину можливе лише після повного розгляду доказів у справі. Додатково та на запитання суду повідомила, що не всі власники земельних ділянок є допитані як свідки, однак ті, які допитані дали показання, що можуть свідчити про їх недобросовісність, що було враховано слідчим суддею при винесені ухвали про накладення арешту з метою спецконфіскації. Підтвердила, що слідчим суддею дійсно було скасовано арешт на 1 рік в частині заборони користування земельними ділянками та передачі їх АРМА. Також підтвердила, що є земельні ділянки з яких взагалі скасовано арешт, і під арештом перебувають 1216 земельних ділянок, але погодилась, що земельні ділянки щодо яких подано клопотання залишаються арештованими. Навела суду обґрунтування, чому вважає, що особи, в інтересах яких подано клопотання за версією обвинувачення не є добросовісними, а саме із підстав пов`язаності із сім`єю ОСОБА_37, та передачу їх земельних ділянок в обробіток ТОВ «Довіра 208». Вказала, що ці обставини будуть доводитись нею в суді. За версією обвинувачення злочин було вчинено в інтересах ТОВ «Довіра 208», а земельні ділянки оформлялись на членів сім`ї ОСОБА_37, однак довести причетність останнього до злочину не вдалось. Також вважає, що відомості про недобросовісність набувачів не має бути наведена в обвинувальному акті, так як він не може охопити всі аспекти вчинених злочинів, роль кожної особи, причетної до подій, які описані в обвинувальному акті. Категорично заперечила щодо задоволення клопотання також і з тих підстав, що для визначення управителя уже витрачено державні кошти, конкурс знаходиться а завершальному етапі, і нівелювати це не можна.

Інші учасники провадження, будучи належним чином повідомленими, за узгодженою спільною позицію не з`явились на розгляд даного клопотання, так як воно не впливає на їх права та обов`язки, а тому вирішення вказаного клопотання проведено наявним у судовому засіданні складом осіб.

Встановлені обставини, мотиви та оцінка суду

Заслухавши учасників судового провадження та дослідивши матеріали, що додані до клопотання, Суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення клопотання про часткове скасування арешту на майно, з огляду на таке.

За змістом ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження, серед іншого, є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положеннями ч. 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частина 3 ст. 170 КПК України визначає, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України. Арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 962 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Згідно з ч. 1 ст. 961 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

За ч. 2 ст. 962 КК України у разі якщо гроші, цінності та інше майно, зазначені у частині першій цієї статті, були повністю або частково перетворені в інше майно, спеціальній конфіскації підлягає повністю або частково перетворене майно. Якщо конфіскація грошей, цінностей та іншого майна, зазначених у частині першій цієї статті, на момент прийняття судом рішення про спеціальну конфіскацію неможлива внаслідок їх використання або неможливості виділення з набутого законним шляхом майна, або відчуження, або з інших причин, суд виносить рішення про конфіскацію грошової суми, що відповідає вартості такого майна.

Отже, володільці майна, та їх представника мають довести, що в подальшому застосуванні арешту відпала потреба або, що арешт на майно накладено необґрунтовано.

Згідно обвинувального акту вбачається, що версія обвинувачення полягає у тому, що у період з 02.03.2017 по 09.08.2021 ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , умисно, з корисливих мотивів, діючи в інтересах ТОВ «АФ Довіра 2008» та його бенефіціарного власника ОСОБА_35 , організували заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах шляхом зловживання службовими особами ГУ Держгеокадастру в Сумській області своїм службовим становищем, а саме 1250 земельними ділянками загальною площею 2 499,1387 гектарів на території Перехрестівської сільської ради Роменського району Сумської області, що стало можливим внаслідок протиправного вилучення службовими особами ГУ ДГК в Сумській області землі, яка перебувала у постійному користуванні ДП «ДГ «Іскра» та ДП «ДГ «АФ Надія». Ринкова вартість земельних ділянок на момент безповоротного вибуття з державної власності становила 280 702 336 грн, чим завдано збитків державі в особі ГУ ДГК в Сумській області.

Крім того, за вищевказаних обставин ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , умисно, з корисливих мотивів, діючи в інтересах ТОВ «АФ Довіра 2008» та його бенефіціарного власника ОСОБА_35 , вчинили незакінчений замах на організацію заволодіння чужим майном в особливо великому розмірі шляхом зловживання службовими особами ГУ Держгеокадастру в Сумській області своїм службовим становищем, а саме 291 земельною ділянкою загальною площею 3244,4989 га, розміщеними на території Перехрестівської сільської ради Роменського району Сумської області, сформованими за рахунок землі, яка перебувала у постійному користуванні ДП «ДГ «Іскра» та ДП «ДГ «АФ Надія», ринкова вартість яких на момент формування становила 195 702 295 гривні.

За версією сторони обвинувачення, заволодіння земельними ділянками стало можливим внаслідок протиправного вилучення службовими особами ГУ ДГК в Сумській області землі, яка перебувала у постійному користуванні ДП «ДГ «Іскра» та ДП «ДГ «АФ Надія» та передачі її у приватну власність заздалегідь підшуканих громадян України. Після реєстрації права власності за громадянами України на відповідні земельні ділянки, вони передавались в оренду ТОВ «АФ «Довіра 2008» або на підставі договорів купівлі-продажу продавалися на користь бенефіціарного власника ТОВ «АВІС УкрАгро» або його близьких родичів. Особи, на яких оформлювалось право власності, з ініціативи залучених до вчинення злочину осіб, заздалегідь підписували весь необхідний пакет документів для відведення земельної ділянки, її передачу в оренду ТОВ «АФ «Довіра 2008» або продаж, та не брали участь у процесі відведення землі. Обов`язковою умовою набуття у власність громадянами земельної ділянки було передача її у довгострокову оренду ТОВ «АФ «Довіра 2008». Таким чином, вказані заздалегідь підшукані особи позбавлені були права вибору самостійного розпорядження земельною ділянкою.

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 09 січня 2025 року (справа № 991/13193/24, провадження 1-кс/991/13277/24) частково задоволено клопотання прокурора САП ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000585 від 15 липня 2019 року та накладено арешт на 1250 земельних ділянок Перехрестівської сільської ради Роменського району Сумської області, які знаходяться в користуванні ТОВ «Агрофірма «Довіра 2008», шляхом встановлення заборони відчуження, користування, розпорядження та передано Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів для здійснення заходів з управління (без реалізації) на підставах, в порядку та на умовах, визначених ст.ст. 19, 21 Закону України «Про Національне агентство України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів».

Арешт накладено з метою забезпечення збереження речових доказів та спеціальної конфіскації.

Приймаючи дане рішення слідчий суддя з огляду на обґрунтованість підозри щодо вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, взявши до уваги, що 1250 земельних ділянок є предметом вчинення даного злочину і можуть бути використані як доказ, серед яких частина земельних ділянок можуть підлягати спеціальній конфіскації, врахувавши існування ризику їх відчуження, дійшов висновку про необхідність застосувати арешт майна із забороною користування, відчуження та розпорядження ним. Окрім цього, слідчим суддею з урахуванням індивідуальних ознак, властивостей майна, з метою збереження його економічної вартості прийнято рішення про передачу 1250 земельних ділянок Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів для здійснення заходів з управління (без реалізації).

Вказана ухвала слідчого судді неодноразово підлягала апеляційному перегляду колегією суддів апеляційної палати Вищого антикорупційного суду, у тому числі і за апеляційними скаргами, поданими в інтересах ОСОБА_8 , в інтересах якого подане і вказане клопотання. Під час розгляду апеляційних скарг було встановлено, що слідчий суддя належним чином перевірив та об`єктивно оцінив усі доводи, викладені у клопотанні прокурора. Зокрема, слідчий суддя проаналізував фактичні та правові підстави, надані прокурором, що свідчили про необхідність вжиття відповідних заходів у кримінальному провадженні. Було встановлено, що земельні ділянки відповідають критеріям, визначеним ст. 98 та 170 КПК України, а тому ухвала судді була прийнята на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу представлених доказів і процесуальних обставин, а її законність та обґрунтованість підтверджена апеляційною палатою.

З огляду на те, що підстави накладення арешту були предметом апеляційного перегляду та за його результатами підтверджено як наявність відповідних обставин, так і доцільність накладення арешту, наразі підстав для скасування такого заходу з підстав його необґрунтованого накладення Суд не вбачає. Суд погоджується як з висновками, викладеними в ухвалі слідчого судді від 09 січня 2025 року, так і з дослідженими рішеннями АП ВАКС з даного приводу. Доводи наведені в клопотанні не дають суду підстав дійти інших висновків, а зводяться виключно до незгоди із постановленим раніше рішенням. Хоч земельні ділянки в межах цього кримінального провадження і визнані речовими доказами на стадії досудового розслідування, що підтверджується постановою від 18.11.2024, наданою прокурором у судовому засіданні, однак позиція суду зводиться до того, що відповідність майна критеріям, визначеним ст. 98 КПК України не потребує винесення окремої постанови, що в силу положень ч. 3 ст. 110 КПК України є виключною дискрецією слідчого, прокурора. Суд в ході судового провадження, оцінюючи усі обставини у сукупності матиме можливість зробити власні висновки з даного приводу. На стадії підготовчого провадження, суд опирається виключно на положення закону, досліджені процесуальні документи та доводи учасників провадження. Посилання слідчого судді на те, що окремі земельні ділянки підлягають спеціальній конфіскації, не виключає можливості ухвалення іншого рішення за результатами судового розгляду щодо іншого обсягу (більшого або меншого) відповідного майна. Під час судового розгляду, в силу положень п. 7) ч. 1 ст. 91 КПК України суд зобов`язаний встановити обставини, що є підставою для спеціальної конфіскації. Відтак на стації підготовчого провадження суд не має процесуальної можливості робити висновки з вказаних питань.

В ході розгляду поданого клопотання прокурор зазначала, що особи, які набули спірні земельні ділянки, могли бути недобросовісними набувачами, а відтак ці доводи підлягають ретельній перевірці судом у межах судового розгляду. Остаточне рішення щодо того, чи підлягають взагалі земельні ділянки конфіскації (за санкцією інкримінованих статей, чи в силу положень ст.100 КПК України) або спеціальній конфіскації, може бути прийняте виключно судом за результатами всебічного, повного та неупередженого розгляду справи.

У зв`язку з наведеним збереження арешту на земельні ділянки є виправданим, необхідним та таким, що відповідає цілям кримінального провадження, підстави стверджувати, що в такому арешті відпала потреба не знайшли свого підтвердження.

Більш того, Суд доходить висновку, що доводи сторони захисту не спростовують правомірність застосованих у кримінальному провадженні заходів забезпечення та є передчасними з огляду на стадію розгляду справи.

Кримінальне процесуальне законодавство не пов`язує можливість накладення арешту на майно з обов`язковим повідомленням конкретним особам про підозру або наданням їм статусу підозрюваних чи обвинувачених. Вирішальним є наявність достатніх даних, які свідчать про об`єктивний зв`язок майна з кримінальним правопорушенням та необхідність його збереження для досягнення завдань кримінального провадження. Відсутність допитів, повідомлень про підозру чи твердження про необізнаність власників майна щодо інкримінованих дій не є визначальними на цьому етапі, оскільки предметом оцінки суду є не встановлення суб`єктивної сторони дій осіб, а наявність процесуальних підстав для застосування забезпечувальних заходів.

Посилання сторони захисту на законність та добросовісність набуття земельних ділянок, мовчазне схвалення таких дій державою, відсутність спору щодо права або неможливість застосування спеціальної конфіскації фактично зводяться до оцінки доказів та встановлення обставин, що входять до предмета доказування у кримінальному провадженні. Вирішення питань щодо правомірності передачі земельних ділянок, дотримання встановленої законом процедури, повноважень посадових осіб, наявності чи відсутності шкоди інтересам держави, а також добросовісності чи недобросовісності набувачів можливе виключно під час судового розгляду по суті після безпосереднього дослідження доказів у їх сукупності.

Як убачається з пояснень прокурора, наданих у судовому засіданні, сторона обвинувачення має намір під час судового розгляду доводити недобросовісність осіб, які набули спірні земельні ділянки, з огляду на порушення встановленої законом процедури їх отримання. Водночас сторона захисту наполягає на протилежному, стверджуючи про законність та добросовісність такого набуття. Наявність взаємовиключних позицій сторін щодо обставин набуття спірних земельних ділянок свідчить про існування фактичного спору, який не може бути вирішений на стадії підготовчого судового засідання.

Так само передчасними є твердження про наявність у власників земельних ділянок статусу потерпілих. Залучення осіб як потерпілих здійснюється в порядку, передбаченому ст. 55 КПК України та можливе протягом усього розгляду кримінального провадження, адже якщо завдання шкоди особі не є очевидною, встановлення такого факту саме внаслідок інкримінованого кримінального правопорушення, а також причинного зв`язку між такими діяннями та заявленими негативними наслідками потребує з`ясування фактичних обставин справи. Доводи щодо втрати права користування землею, недоотримання доходів чи обов`язку сплати податків фактично передбачають попереднє вирішення питання про правомірність набуття земельних ділянок, що виходить за межі повноважень суду на цій стадії.

Передача спірних земельних ділянок в управління АРМА здійснена з метою забезпечення можливого застосування спеціальної конфіскації, у тому числі щодо плодів та доходів, отриманих від використання майна, у разі доведення обвинувачення. Оцінка ефективності управління активами, доцільності умов договорів або можливих економічних наслідків для власників потребує дослідження матеріалів кримінального провадження та не може бути здійснена на даний час, так як фактично управителя це не визначено. Надання юридичній особі, в інтересах якої на версією обвинувачення було вчинено злочин право користуватися земельними ділянками призведе до отримання доходів, які в разі підтвердження обставин обвинувачення у розумінні п.6) ч.1 ст. 91 КПК України, можуть підлягати конфіскації/спеціальній конфіскації в силу положень ст. 100 КПК України, 96-2 КК України, що суперечило б забезпечувальній меті арешту майна.

З огляду на викладене, Суд вважає, що застосовані заходи мають тимчасовий процесуальний характер, відповідають вимогам КПК України та спрямовані на забезпечення ефективності кримінального провадження. Остаточні висновки щодо правового статусу спірних земельних ділянок, відповідності їх критерію речового доказу, добросовісності/недобросовісності їх набуття, можливості застосування спеціальної конфіскації чи конфіскації в силу інших положень КПК України, а також прав та інтересів відповідних осіб можуть бути зроблені виключно за результатами судового розгляду після дослідження та оцінки сукупності всіх доказів у справі.

Доводи представників власника майна про те, що зміст обвинувального акту будь-яким чином свідчить про те, що в такому арешті відпала потреба є неспроможними. Суд погоджується із прокурором, що доводи що недобросовісності набувачів земельних ділянок в силу положень ст. 291 КПК України можуть доводитись в ході судового розгляду, з огляду на процесуальну позицію часників кримінального провадження.

Також суд вважає за необхідним внести наступне застереження про те, що ініціаторами клопотання не надано суду достатнього обсягу процесуальних документів, з яких суд міг би з певною достовірністю встановити перелік земельних ділянок, на які на даний час накладено арешт у кримінальному провадженні, та в якому обсязі. Як вбачається із пояснень сторін, наразі арешт накладено щодо 1216 земельних ділянок, щодо яких оголошено конкурс з метою визначення управителя, відсутні дані про переривання дії попередньої ухвали та на який строк. Такі відомості суд може становити з відповідних процесуальних документів, без дослідження доказів, які на вказаній стадії заборонено надавати суду. Вказані обставини не є визначальними з огляду на загальну позицію суду з приводу клопотання, однак є перешкодою для постановлення законного та обґрунтованого судового рішення та можуть викликати враження про толерантне відношення суду до таких дій.

Враховуючи викладене, керуючись статтями 96-1, 96-2 КК України, 98, 100, 314, 170, 172, 173, 369-372 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_4 від 20 січня 2026 року №2724/26-Вх, який діє в інтересах ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 (із доповненнями від 29 січня 2026 року №4445/26-Вх та із доповненнями від 30 січня 2026 року №4545/26-Вх адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ТОВ «Агрофірма`Довіра 2008», ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ) про часткове скасування арешту майна, накладеного на земельні ділянки ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 09 січня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000585 від 15 липня 2019 року - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та окремому оскарженню не підлягає. Заперечення проти ухвали може бути включено до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч. 1 ст. 392 КПК України.

Головуюча суддя ОСОБА_1