ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду у складі:

головуючого: ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

при секретарі ОСОБА_4

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000244 відносно:

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Веренчанка, Заставнівського району Чернівецької області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, не працевлаштованого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 286-1 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника - адвоката ОСОБА_6 на вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 21 листопада 2025 року,-

Провадження № 11-кп/822/63/26 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_9

Категорія: ст. 286-1 КК України Доповідач: ОСОБА_10

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 21 листопада 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання визначено рахувати із дня набрання вироком чинності.

На підставі ч. 2 ст. 72 КК України, ст. 577 КПК України, у строк відбування покарання зараховано строк попереднього ув`язнення з 27 червня 2021 року по 01 липня 2021 року, перебування під вартою на території Федеративної республіки Німеччини та час етапування до України, а саме з 17 січня 2025 року по 05 серпня 2025 року та строк попереднього ув`язнення, який починається із часу його фактичного затримання, тобто з 06 серпня 2025 року і до дня набрання вироком чинності включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили залишено ОСОБА_7 попередньо обрану міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Цивільний позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 майнову шкоду завдану внаслідок кримінального правопорушення у розмірі 345 348,33 гривень.

Вирішено долю речових доказів та розподілено процесуальні витрати.

Згідно оскаржуваного вироку, 26 червня 2021 року близько 23 год. 40 хв. водій ОСОБА_7 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння - 1.69 проміле, чим заздалегідь позбавив себе можливості правильно оцінювати дорожню обстановку і координувати власні дії, керував автомобілем марки «Volkswagen-Jetta», держаний номерний знак НОМЕР_2 , рухався в темну пору доби, по вул. Галицький Шлях у м. Чернівці, з боку м. Чернівці в напрямку м. Кіцмань, Чернівецького району Чернівецької області, із перевищенням допустимої в межах населеного пункту швидкості - 110 км/год.

Так, наближаючись до електроопори № 112, яка розташована ліворуч по напрямку його руху, водій ОСОБА_7 , проявив неуважність до дорожньої обстановки та самовпевненість у своїх діях, не вибравши безпечної швидкості руху та неправильно застосувавши прийоми керування транспортним засобом, допустив зіткнення із колісним трактором Т-150К, державний номерний знак НОМЕР_3 , який перевозив по заду себе культиваторний плуг (сільгостехніка) та рухався в попутному напрямку в межах своєї смуги руху.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди, пасажиру автомобіля марки «Volkswagen-Jetta», д.н.з. НОМЕР_4 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , спричинено смерть, яка настала від множинних відкритих переломів кісток склепіння та основи черепу та кісток обличчя із забоєм речовини головного мозку, відповідно до висновку СМЕ № 545 від 26.07.2021.

Вказану дорожньо-транспортну пригоду водій ОСОБА_7 , скоїв в результаті порушення та невиконання вимог п. 12.3, п. 12.4 Правил дорожнього руху, що безпосередньо перебувають у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди, а також п. п. 1.5 та 2.3 (б, д) та 2.9 (а), які сприяли порушенню вищевказаних Правил, затверджених постановою Кабінету міністрів України № 1306 від 10.10.2001 та ведених в дію з 01.01.2002, які вимагають від водія:

- п.12.4. У населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год;

- п.1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- п.2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

- п. 2.9. Водієві забороняється:

а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286-1 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілого.

На вказаний вирок суду обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник адвокат ОСОБА_6 подали апеляційну скаргу, в якій, не заперечуючи правової кваліфікації дій ОСОБА_7 та доведеності його вини, просять вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 21 листопада 2025 року змінити. Призначити ОСОБА_7 покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі та відмовити у задоволенні цивільного позову.

Апеляційні вимоги обґрунтовують тим, що вирок суду першої інстанції є необґрунтованим, у зв`язку з призначенням надто суворого покарання, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначають, що обвинувачений ОСОБА_7 повністю визнав вину, активно сприяв розслідуванню та суду, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, а тому, з урахуванням всіх цих обставин, є підстави для застосування ст. 69 КК України та призначення покарання у виді 4 років позбавлення волі.

Просять відмовити у задоволенні цивільного позову, у зв`язку з порушенням цивільно-процесуальних прав обвинуваченого.

Крім того, цивільний позивач та його представник жодного разу не були присутні в судових засіданнях.

В доповнення до апеляційної скарги обвинувачений ОСОБА_7 подав заяву в якій просить, на підставі ч. 2 ст. 72 та ст. 577 КПК України, зарахувати у строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення на території Італійської Республіки, а саме з 19 листопада 2023 року по 15 лютого 2024 року.

Прокурор відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення Чернівецької обласної прокуратури ОСОБА_5 подав заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 .

В запереченні вказав, що не погоджується з доводами апеляційної скарги про призначення надто суворого покарання, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки районний суд при призначенні покарання врахував та надав належну правову оцінку всім обставинам справи, встановленим під час досудового розслідування та судового розгляду.

На думку сторони обвинувачення, твердження сторони захисту, що необхідно відмовити у задоволенні цивільного позову, є такими, що не заслуговують на увагу колегії суддів.

Доводи апелянта, що цивільний позивач та його представник жодного разу не були в судових засіданнях, не заявляли жодних клопотань, також не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах кримінального провадження наявні заяви представника цивільного позивача про розгляд кримінального провадження у його відсутність та підтримання позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст оскаржуваного вироку, доводи, викладені в апеляційній скарзі та заявах про виправлення недоліків апеляційної скарги, доводи обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які просили задовольнити апеляційну скаргу, доводи прокурора ОСОБА_5 та потерпілої ОСОБА_8 , які просили відмовити у задоволенні апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, провівши судові дебати, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим

Висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, зазначених у вироку, та правильність кваліфікації його дій, жодним з учасників провадження не оспорюються, а тому, відповідно до положень ч. 1 ст. 404 КПК України, колегією суддів вирок суду в цій частині не переглядається. Кримінальне провадження розглядалося судом першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченому, колегією суддів встановлено наступне.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України, п. 1 Постанови Пленуму ВСУ від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» під час призначення покарання у кожному конкретному випадку, суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Судова колегія вважає, що таких вимог районний суд у повній мірі дотримався.

Санкція кримінального правопорушення за ч. 3 ст. 286-1 КК України передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції у повній мірі врахував обставини, характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином; те що, обвинувачений вину у вчиненні даного кримінального правопорушення визнав повністю та щиро розкаявся; дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, раніше до кримінальної відповідальності не притягався та позитивно характеризується.

В якості обставини, яка пом`якшує покарання ОСОБА_7 , згідно вимог ст. 66 КК України, суд визнав щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_7 , відповідно до вимог ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Враховуючи ці обставини, суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у вигляді 6 років позбавлення волі із позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

Призначене обвинуваченому покарання визначене в мінімальних межах санкції ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Саме таке покарання, на думку колегії суддів, є необхідним, співмірним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи вищевикладене, підстав вважати призначене ОСОБА_7 покарання несправедливим, колегія суддів не знаходить.

Посилання сторони захисту у своїй апеляційній скарзі на наявність такої пом`якшуючої обставини як активне сприяння розкриттю злочину, колегія суддів вважає необґрунтованим, з огляду на наступне.

Активне сприяння розкриттю злочину як обставина, що пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином: повідомлення правоохоронним органам або суду фактів у справі, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття інших співучасників, визначення ролі кожного з них у вчиненні злочину, наданні допомоги в їх затриманні, видачі знарядь і засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом. Тому, беззаперечно, воно має бути активним, тобто певним чином ініціативним.

Аналогічна правова позиція міститься в постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі № 674/1608/17.

Як слідує із матеріалів провадження, обвинувачений ОСОБА_7 після вчинення злочину та обрання йому запобіжного заходу намагався уникнути кримінальної відповідальності за вчинене, виїхавши закордон, однак був затриманий правоохоронними органами Федеративної Республіки Німеччини, а в подальшому екстрадований до України для виконання ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 31 жовтня 2022 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Така поведінка засудженого не є проявом активного сприяння розкриттю злочину, адже вона жодним чином не була направлена на активну та ініціативну допомогу слідству.

Крім того, усі факти та обставини вчиненого злочину були встановлені самостійно правоохоронними органами, жодних нових фактів по справі, ніж ті, що були встановлені слідством самостійно, засуджений не повідомив.

Посилання обвинуваченого на те, що він позитивно характеризується, раніше не судимий, є двоюрідним братом потерпілого, характеризує його особу, однак не пом`якшує покарання.

Враховуючи сукупність вищезазначених обставин, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі з реальним його відбуттям, оскільки виправлення обвинуваченого можливо тільки в умовах ізоляції від суспільства та таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами.

Колегія суддів, як і суд першої інстанції, не вбачає підстав для застосування ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання.

Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Враховуючи відсутність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення обвинуваченого, дані про особу ОСОБА_7 , суспільну небезпеку вчиненого ним злочину та непоправні наслідки, у виді смерті потерпілого, з урахуванням принципу справедливості покарання й відповідності його меті - виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами, апеляційний суд не вбачає підстав для застосування ст. 69 КК України.

Судом першої інстанції враховано та надано належну правову оцінку всім обставинам, з яким закон України про кримінальну відповідальність пов`язує призначення покарання, зокрема й тими, які вказані в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для задоволення цивільного позову, колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Згідно з положеннями частини 2 статті 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до частини 1 статті 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до положень ст. 1192 ЦК України, якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Судом першої інстанції було встановлено, що власником транспортного засобу «Volkswagen Jetta» державний номерний знак НОМЕР_2 , згідно з копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_5 (а. с. 161), є ОСОБА_11

Відповідно до договору прокату автомобіля №149 від 28 травня 2021 року(а. с. 148-150), ОСОБА_11 надав, а ОСОБА_7 прийняв у тимчасове володіння та користування автомобіль «Volkswagen Jetta», державний номерний знак НОМЕР_2 .

Згідно з висновком експерта № СЕ-19/126-21/5507-АВ від 20.07.2021 року (а. с. 126-142), вартість матеріального збитку, завданого в результаті пошкодження автомобіля марки «Volkswagen Jetta», номерний знак НОМЕР_2 , станом на 26 червня 2021 року становить 345348,33 гривень.

Таким чином районний суд, задовольняючи цивільний позов, правильно встановив, що ОСОБА_7 взяв у прокат автомобіль «Volkswagen Jetta», державний номерний знак НОМЕР_2 ., власником якого є ОСОБА_11 та під час його експлуатації, внаслідок порушення ПДР України допустив дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої пошкодив автомобіль, завдавши ОСОБА_11 матеріальних збитків на суму 345348,33 гривень.

Отже, вирок суду першої інстанції в частині задоволення цивільного позову є законний і обґрунтований.

Апеляційна скарга цивільного позивача ОСОБА_11 чи його представника адвоката ОСОБА_13 на оскаржуваний вирок не надходило, а тому суд апеляційної інстанції не надає правову оцінку вирішенню судом першої інстанції питання про відшкодування процесуальних витрат на правову допомогу.

Що стосується заяви обвинуваченого ОСОБА_7 про зарахування у строк покарання, строку його попереднього ув`язнення на території Італійської Республіки, то колегією суддів слід зазначите наступне.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 та прокурор ОСОБА_5 просили задовольнити подану заяву, потерпіла ОСОБА_8 просила відмовити у задоволенні вказаної заяви.

Відповідно до ст. 577 КПК України час тримання виданої особи під вартою на території запитуваної держави, у зв`язку з вирішенням питання про видачу її в Україну, а також час її етапування зараховуються до загального строку відбування покарання, призначеного вироком суду України.

Із наданої стороною захисту копії рішення Першої кримінальної секції Апеляційного суду Реджо-Калабрія разом із перекладом на українську мову вбачається, що 19 листопада 2023 року ОСОБА_7 було затримано працівниками поліції м. Реджо-Калабрії на підставі ордеру на арешт, виданого 31 жовтня 2022 року українськими судовими органами у зв`язку з обвинуваченням у вчиненні злочину вбивство внаслідок ДТП.

15 лютого 2024 року апеляційний суд Реджо-Калабрія ухвалив рішення, яким відхилив запит про екстрадицію ОСОБА_7 , скасував запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та видав наказ про його звільнення.

Враховуючи, що ОСОБА_7 був затриманий і тимчасово перебував під вартою з 19 листопада 2023 року по 15 лютого 2024 року на території Італійської Республіки у зв`язку з вирішенням питання про його видачу в Україну в межах даного кримінального провадження, зазначений період підлягає зарахуванню до загального строку відбування покарання, призначеного вироком Садгірського районного суду м. Чернівці від 21 листопада 2025 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Водночас, вирішення судом питання про зарахування строку попереднього ув`язнення, в строк відбування покарання, за приписами ст. ст. 408, 409 КПК України, не є підставою для зміни чи скасування судового рішення.

Колегія суддів не виявила порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність під час розгляду справи та постановлення вироку суду, а тому вважає, що постановлений по справі вирок відносно ОСОБА_7 є законним та обґрунтованим, підстав для його скасування або зміни за результатами апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 задоволенню не підлягає, а вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 21 листопада 2025 року слід залишити без змін.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а вирок Садгірського районного суду м. Чернівці від 21 листопада 2025 року, у кримінальному провадженні № 0000244 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України залишити без змін.

Заяву обвинуваченого ОСОБА_7 про зарахування у строк відбування покарання, строк попереднього ув`язнення з 19 листопада 2023 року по 15 лютого 2024 року, перебування під вартою на території Італійської Республіки задовольнити.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, ст. 577 КПК України, зарахувати обвинуваченому ОСОБА_7 у строк покарання, строк перебування у даному кримінальному провадженні під вартою на території Італійської Республіки з 19 листопада 2023 року по 15 лютого 2024 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена протягом трьох місяців з дня її проголошення до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення .

Головуючий, суддя [підпис] ОСОБА_10

Судді [підпис] ОСОБА_2

[підпис] ОСОБА_3