Справа № 462/1302/26
провадження 1-кс/462/295/26
У Х В А Л А

20 лютого 2026 року м.Львів

Слідчий суддя Залізничного районного суду м.Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ Відділу поліції №1 Львівського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні №0000064 від 28.01.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.301-1 КК України,

встановив:

Слідчий СВ ВП №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області ОСОБА_3 18.02.2026 року звернулася до слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова з клопотання про накладення арешту на майно, а саме паперову квитанцію до платіжної інструкції №20501-10 на 1 арк. та сім-картку мобільного оператора ПрАТ «Київстар» на тильній стороні якої наявний текст « НОМЕР_1 ».

В обґрунтування клопотання посилається на те, що дане майно вилучене 17.02.2026 року під час огляду місця події, відповідно до ч.1 ст.98 КПК України визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000064. Зважаючи на те, що арештом майна є тимчасове до скасування у встановленому КПК України порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчудження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існують достатні підстави вважати, що воно є предметом, засобом чи знаряддям вчинення злочину, набуте злочинним шляхом, доходом від вчиненого злочину, отримане за рахунок доходів від вчиненого злочину або може бути конфісковане у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого чи юридичної особи, до якої може бути застосовано заходи кримінально-правового характеру, або може підлягати спеціальній конфіскації щодо третіх осіб, юридичної особи або для забезпечення цивільного позову чи можуть настати інші наслідки, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, просить клопотання задовольнити.

Слідчий суддя вважав за можливе розглядати клопотання за відсутності слідчого, з огляду на вимоги ч.1 ст.172 КПК України і приймаючи до уваги підставне прохання слідчого з цього приводу, викладене у клопотанні, а також за відсутності власників чи володільців майна, з огляду на відсутність даних про таких.

Дослідивши клопотання і додані до нього матеріали, перевіривши матеріали кримінального провадження №0000064, слідчий суддя дійшов наступних висновків.

Відповідно до витягу з кримінального провадження №0000064, 28.01.2026 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальні правопорушення, кваліфіковані за ч.3 ст.301-1 КК України.

Відповідно до матеріалів клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 27.01.2026 року на до ВП №1 ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області надійшов рапорт оперуповноваженого УПК у Львівській області про те, що в результаті відпрацюванн мешканців м.Львова було здобуто об?єктивну оперативну інформацію про те, що особа на ім?я « ОСОБА_4 », котрий ймовірно проживає на території Залізничного району м.Львова за допомогою багатоплатформеного месенджера «Телеграм» здійснює розповсюдження та збут файлів з ознаками дитячої порнографії, доступ до яких надає охочим за грошову винагороду.

17.02.2026 року поблизу магазину «Близенько», що за адресою: м.Львів, вул.Чернівецька, 17, поруч із терміналом №1014667 було проведено огляд місця події, в ході якого ОСОБА_5 добровільно видала слідчому паперову квитанцію до платіжної інструкції №20501-10 на 1 арк. та сім-картку мобільного оператора ПрАТ «Київстар» на тильній стороні якої наявний текст « НОМЕР_1 ».

Частиною 2 ст.168 КПК України визначено, що під час обшуку, огляду може здійснюватися тимчасове вилучення майна.

Відповідно до вимог ст.236, 237 КПК України при обшуку, огляді слідчий, прокурор має право тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Згідно з ч.1 ст.167, ч.5 ст.171 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом. Клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Дослідженням матеріалів клопотання встановлено, що таке подано в строк, визначений ч.5 ст.171 КПК України.

Стаття 167 КПК України дає визначення критеріїв, яким повинно відповідати тимчасово вилучене майно. Так, згідно ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей, щодо яких є достатні підстав вважати, що вони: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Згідно з ч.1, 2 ст.100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу. Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з ч.1 ст.173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

За змістом ч. 2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Таким чином, враховуючи, що майно, на яке просить накласти арешт слідчий, добровільно надано власником майна, а також те, що у клопотанні не наведено жодного обґрунтування, що вказане майно, відповідає критеріям, визначеним ч.2 ст.167 КПК України, а відтак відсутні правові підстави для накладення арешту, тому в задоволенні клопотання слід відмовити.

Керуючись ст.131, 132, 170, 172, 173, 369 - 372, 376 КПК України,

постановив:

В задоволенні клопотання слідчого СВ Відділу поліції №1 Львівського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_3 про арешт майна - паперової квитанції до платіжної інструкції №20501-10 на 1 арк. та сім-картки мобільного оператора ПрАТ «Київстар», на тильній стороні якої наявний текст « НОМЕР_1 », у кримінальному провадженні №0000064 від 28.01.2026 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.301-1 КК України, відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня отримання її копії безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Слідчий суддя: (підпис)

Згідно з оригіналом.

Слідчий суддя: ОСОБА_1