Дата документу 27.02.2026
Справа № 1-3/11
Провадження № 1/334/1/26
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2026 року Дніпровський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду клопотання заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_4 про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності і закриття кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, освіта вища, одруженого, останнє зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , раніше не судимого, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Запоріжжя перебуває кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.185 КК України.

На підставі обвинувального висновку, затвердженого прокурором 05.03.2005, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 185 КК України (як крадіжка, вчинена за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у сховище).

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 25.10.2005 було виділено матеріали відносно підсудного ОСОБА_5 та оголошено його в розшук, провадження у справі зупинено.

З клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та закриття справи відповідно ст. 49 КК України звернувся заступник керівника Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_4 .

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_5 , вказуючи що з часу вчинення злочину минуло 15 років, а відтак згідно з положеннями ст. 49 КК України та п.5 ч.1 ст. 7-1, ч.2 ст. 11-1, ч.1 ст. 282 КПК України (1960 року), наявні підстави для звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності і закриття кримінального провадження.

Ознайомившись з матеріалами справи, заслухавши прокурора, суд дійшов такого висновку.

На розгляді Ленінського районного суду м. Запоріжжя знаходиться кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.3 ст. 185 КК України (виділені матеріали). На підставі обвинувального висновку, затвердженого прокурором 05.03.2005, ОСОБА_5 обвинувачується у тому, що маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів, вступив у злочинну змову з ОСОБА_6 і ОСОБА_7 (які 27.10.2005 були засуджені вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя), і невстановленою особою, в період з 24:00 год. 30.11.2004 по 02:00 год. 01.12.2004, діючи за попередньою змовою, викрав з приміщення гаража майно, яке належить ОСОБА_8 , загальною вартістю 2710,00 грн., чим заподіяв шкоду на зазначену суму.

Дії ОСОБА_5 кваліфікуються за ч.3 ст. 185 КК України як крадіжка, вчинена за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у сховище, що карається позбавленням волі на строк від трьох до шести років.

Постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 27.10.2005 виділено матеріали відносно підсудного ОСОБА_5 .

Події злочину відбувались 01.12.2004 і на час проведення судового засідання з моменту події злочину пройшло більше 20 років.

Частинами 2, 3 ст. 49 КК України передбачено, що перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій ст. 49 КК України строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Судом встановлено, що з часу вчинення кримінального правопорушення, в якому ОСОБА_5 обвинувачується, минуло понад п`ятнадцять років та вказане кримінальне правопорушення не підпадає під заборону застосування давності вчинення злочинів, визначених ч. 5 ст. 49 КК України.

Станом на день розгляду клопотання даних про те, що ОСОБА_5 вчинив новий злочин, суду не надано.

Також суд зазначає, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст. 49 КК України є безумовним і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим.

Крім того, у постанові від 12.11.2019 року по справі № 566/554/16-к Верховний Суд зробив висновок, що визнання винуватості не є умовою для звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України та здійснюється незалежно від визнання своєї вини у випадку встановлення передбачених у ст. 49 КК України підстав та відсутності заперечень закрити кримінальне провадження.

Оскільки всі вимоги закону у даному випадку дотриманні, існують законні підстави для звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_5 та закриття щодо нього кримінальної справи.

Пункт 11 Розділу XI Перехідних Положень до КПК України (2012 року), вказує на те, що кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком, розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанції і Верховним Судом України в порядку, який діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 11-1 КПК України (1960 року), суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.

При наявності обставин, передбачених статтею 6, частиною першою статті 7, статтями 7-1, 7-2, 8, 9, 10, 11-1 КПК України (1960 року), суддя своєю мотивованою постановою закриває справу, скасовує запобіжні заходи, заходи забезпечення цивільного позову і конфіскації майна, а також вирішує питання про речові докази, зокрема про гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом (ст. 248 КПК України 1960 року).

Відповідно до ст. 262 КПК України (1960 року), розгляд справи в засіданні суду першої інстанції відбувається з участю підсудного, явка якого до суду є обов`язковою. Розгляд справи при відсутності підсудного допускається лише у виняткових випадках: 1) коли підсудний перебуває за межами України і ухиляється від явки до суду; 2) коли справу про злочин, за який не може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі, підсудний просить розглянути у його відсутності. Проте суд має право і в цьому разі визнати явку підсудного обов`язковою.

Суд вважає, що у даному випадку обставини вказаної кримінальної справи свідчать про можливість застосування цієї норми з огляду на таке.

Згідно з матеріалами справи, підсудний ОСОБА_5 з дня перебування справи у суді був ознайомлений зі своїми процесуальними правами та обов`язками, не заперечував проти призначення справи до судового розгляду, на стадії судового розгляду справи повідомляв суд про зміну свого місця проживання, надав суду документи на підтвердження свого сімейного стану, надав суду оригінал розписки потерпілої ОСОБА_8 від 08.04.2005, згідно з якою остання отримала від ОСОБА_5 в рахунок відшкодування спричиненої шкоди 800,00 грн., матеріальних претензій не має, просить ОСОБА_5 суворо не карати.

Однак на теперішній час усіма можливими вжитими оперативно- розшуковими заходами розшук підсудного ОСОБА_5 не здійснено.

За даними довідки УМВС України в Запорізькій області №232-02062011/23001, громадянин України ОСОБА_5 в рамках розшукової справи №50090601 від 05.04.2006 був оголошений у державний розшук, з 06.06.2006 був оголошений у міждержавний розшук (цирк.№2006/498). Наразі відносно ОСОБА_5 заведена розшукова справа №50362201, вжитими заходами розшук підсудного ОСОБА_5 не здійснено, місцезнаходження його не встановлено.

При цьому, згідно з матеріалами розшукової справи, з пояснень матері підсудного встановлено, що він залишив відоме їй місце проживання у 2005 році, з того часу вона з ним не спілкувалася, засобів зв`язку з ним не має. При цьому повідомила, що дружина і син ОСОБА_5 постійно проживають в Російській Федерації.

Зазначені обставини вказують на те, що ОСОБА_5 обізнаний про наявність на розгляді суду кримінальної справи відносно нього, однак не бажає спростування обвинувачення та реалізації свого права на захист, відмовляючись у такий спосіб в тому числі від права на розгляд відносно нього справи у суді.

Враховуючи викладені обставини та встановлені факти, наявність законних підстав для звільнення ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, а також вимоги кримінального процесуального законодавства, суд вважає, що у даному випадку можливо без шкоди для особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, провести розгляд кримінального провадження без її участі та закрити провадження у справі з підстав, встановлених у законі, звільнивши ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності, а тому клопотання прокурора про закриття кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_5 підлягає задоволенню.

Керуючись п. 11 Розділу XI Перехідних Положень до КПК України (в ред. 2012 року), ст.ст. 11-1, 248, 262, КПК України (в ред. 1960 року),

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області ОСОБА_4 про звільнення від кримінальної відповідальності і закриття кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задовольнити.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності та кримінальну справу закрити на підставі ст. 49 КК України, ст. 11-1 КПК України (1960 року).

На постанову протягом семи днів з дня її винесення сторони можуть подати апеляції до Запорізького апеляційного суду.

Суддя: ОСОБА_1