КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/5042/2024 Доповідач у суді апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ст. 422-1 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши в залі суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням комунікальної платформи "ВКЗ" - захисник ОСОБА_6 , та з Державною установою "Київський слідчий ізолятор" де перебуває обвинувачений ОСОБА_7 , його апеляційну скаргу на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 01 серпня 2024 року у кримінальному провадженні № 120 201 001 000 018 55 від 22 лютого 2020 року та № 120 221 001 000 027 17 від 26 вересня 2022 року стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кам`янець-Подільський, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , неодноразово судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 01.08.2024, на задоволення клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 29.09.2024 включно, одночасно визначено заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів доходів громадян, що становить 60.560 грн. з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

В обґрунтування прийнятого рішення суд вказав на доцільність продовження тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , зважаючи на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які продовжують існувати, врахувавши при цьому, тяжкість кримінальних правопорушень у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 та тяжкість покарання, яке загрожує йому у разі визнання винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, дані, які характеризують особу обвинуваченого.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій просить ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 01.08.2024 скасувати, змінити застосований щодо нього запобіжний захід у виді тримання під вартою на запобіжний захід у виді нічного домашнього арешту або особистого зобов`язання.

Також, обвинувачений просить дослідити матеріали кримінального провадження в об`ємі, достатньому для перевірки викладених в апеляційній скарзі фактів.

ОСОБА_7 вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та порушенням права на захист.

Звертає увагу на те, що 23 місяці до суду не з`являються свідки та потерпілий, не даючи йому- ОСОБА_7 можливість захиститися від звинувачення та правильної кваліфікації його дій відповідно до ст. 12 КК України.

Також, як стверджує обвинувачений, він позбавлений права відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 42 КПК України - "Вимагати перевірки обґрунтованості затримання".

Крім того, зважаючи на те, що 23 місяці не з`являються до суду потерпілий та свідки порушується п. 6 ст. 193 КПК України - Порядок розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, а саме досліджувати речові докази, документи, показання інших осіб на спростування доводів прокурора.

Звертається в апеляційній скарзі увага і на порушення ст. 219 КПК України - строки досудового розслідування, а саме п. 3 - вісімнадцять місяців у кримінальному провадженні щодо тяжкого або особливо тяжкого злочину; ст. 198 КПК України - строк дії ухвали про тримання під вартою п. 2 ч. 3 - двадцять місяців у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів; ст. 23 КПК України - безпосередність дослідження показань, речей і документів, а саме ч. 3 - сторона обвинувачення зобов`язана забезпечити присутність під час судового розгляду свідків обвинувачення з метою реалізації права сторони захисту на допит перед незалежним та неупередженим судом.

На думку обвинуваченого істотні порушення вимог кримінального процесуального закону перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Заслухавши доповідь головуючого судді, пояснення обвинуваченого та його захисника на підтримку доводів апеляційної скарги в повному обсязі, пояснення прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційних вимог, вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною і обґрунтованою, дослідивши матеріали контрольного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступним.

Суд апеляційної інстанції розглядає провадження з дотриманням вимог ст. 62 Конституції України та ст. 404 КПК України в межах апеляційної скарги, за процедурою, визначеною ст. 422-1 КПК України.

Як убачається з матеріалів контрольного провадження, на розгляді Шевченківського районного суду міста Києва перебуває об`єднане кримінальне провадження № 120 201 001 000 018 55 від 22.02.2020 та № 120 221 001 000 027 17 від 26.09.2022 по обвинуваченню ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України.

Прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 звернулася до суду першої інстанції з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з його обґрунтуванням.

Суд першої інстанції, вислухавши думку сторін у провадженні, знайшов клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою слушним, прийнявши відповідне рішення у провадженні, з правильністю чого погоджується і колегія суддів.

Так, як указують положення ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність вказаних ризиків, що висвітлено в ч. 2 ст.177 КПК України, з урахуванням обставин, перелічених нормою ч. 1 ст. 178 КПК України.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Розглядаючи матеріали кримінального провадження в частині продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою у порядку ст. 331 КПК України, судом першої інстанції були дотримані вимоги кримінального процесуального закону, викладені в ст. 199 КПК України, з оцінкою і положень ч. 1 ст. 183 КПК України, які декларують, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України.

На дотримання наведених вище вимог кримінального процесуального закону та виходячи з усталеної практики Європейського суду з прав людини, суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження і дійшов ґрунтовного висновку про необхідність продовження, обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зважаючи на тяжкість інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, тяжкість ймовірно покарання, існування ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, врахувавши при цьому і дані про особу обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий.

На правильність рішення суду першої інстанції не можуть вплинути і доводи обвинуваченого про те, що кримінальне провадження щодо нього здійснюється тривалий час, свідки і потерпілі не з`являться у судові засідання, порушення строків досудового розслідування, оскільки ці доводи не є предметом перевірки судом апеляційної інстанції при дослідженні питання щодо доцільності продовження строку запобіжного заходу.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, судом на даному етапі не встановлено, у зв`язку з чим колегія суддів вважає, що інші більш м`які запобіжні заходи аніж тримання під вартою, у тому числі домашній арешт або особисте зобов`язання, як просить в апеляційній скарзі обвинувачений, у даному випадку не зможуть запобігти наявним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Крім того, зважаючи на те, що розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, врахувавши при цьому існуючі ризики та дані про особу обвинуваченого у їх сукупності, суд першої інстанції правильно визначив ОСОБА_7 розмір застави - 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який належним чином забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків у випадку внесення застави.

Отже, на думку колегії суддів, судом першої інстанції були дотримані вимоги кримінального процесуального закону при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у виді тримання під вартою з одночасним визначенням розміру застави, при повному та об`єктивному дослідженні на даному етапі судового розгляду всіх обставин, з якими закон пов`язує можливість продовження такого запобіжного заходу.

Таке судове рішення не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають усталеній практиці Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Колегія суддів не вбачає порушень судом першої інстанції вимог кримінального процесуального закону, які б вплинули на правильність прийняття судового рішення, доводи щодо якого і є предметом перегляду судом апеляційної інстанції у відповідності з приписами ч. 1 ст. 404 КПК України.

За викладеним, апеляційна скарга обвинуваченого ОСОБА_7 задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 01 серпня 2024 року, якою на задоволення клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_10 продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 29.09.2024 включно, одночасно визначено заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів доходів громадян, що становить 60.560 грн. з покладенням обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

С У Д Д І :

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4