провадження №11-сс/991/93/26
ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2026 року м.Київ

Колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду у м.Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 13 січня 2026 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0002568 від 13 грудня 2021 року,

ВСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного рішення і встановлені судом обставини.

Ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 13 січня 2026 року задоволено клопотання сторони обвинувачення та накладено арешт (із забороною відчуження, розпорядження та користування) на майно, вилучене за результатом проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: мобільний телефон Samsung Galaxy S24FE, номер моделі SM-S721B/DS, s/n: НОМЕР_1 ; флеш-накопичувач білого кольору об`ємом 16 гігабайт.

Накладення арешту мотивовано необхідністю забезпечення збереження майна як речового доказу у кримінальному провадженні.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 звернувся з апеляційною скаргою, за вимогами якої просив скасувати ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 13 січня 2026 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги представник посилався на наступне.

ОСОБА_5 не має відношення до обставин та подій, які розслідуються в межах цього кримінального провадження, не є підозрюваним, будь-яких кримінально караних дій він не вчиняв. Матеріали клопотання про арешт майна не містять доказів протилежного.

Детектив ані у клопотанні, ні у судовому засіданні не довів необхідність накладення арешту на майно ОСОБА_5 , його позиція ґрунтувалась на припущеннях, а тому слідчий суддя повинен був відмовити у задоволенні такого клопотання детектива.

Крім того, при розгляді клопотання зверталася увага, що ОСОБА_5 має статус адвоката, однак, при проведенні обшуку за місцем його проживання та вилученні його мобільного телефону та флеш-накопичувача не було дотримано гарантій адвокатської діяльності, визначених ст.23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Таким чином, на переконання представника, відбулося невиправдане втручання у мирне володіння ОСОБА_5 своїм майном.

Позиції учасників судового провадження.

Представник ОСОБА_5 адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити у повному обсязі з зазначених у ній підстав.

Прокурор у судовому засіданні заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Мотиви суду.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст.16 КПК позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

За положеннями ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з вимогами ст.94, 132, 173 КПК повинен врахувати, зокрема: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п.1 ч.2 ст.170 цього Кодексу); розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного та третіх осіб.

З матеріалів провадження вбачається, що детективами НАБУ здійснюється досудове розслідування, а прокурорами САП - процесуальне керівництво у кримінальному провадженні №0002568 від 13 грудня 2021 року за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.28, ч.4 ст.368, ч.4 ст.369, ч.3 ст.255, ч.4 ст.28 КК, щодо обставин систематичного одержання неправомірної вигоди народними депутатами України за прийняття/неприйняття відповідних законопроектів на користь невстановлених осіб з використанням влади та службового становища.

27 грудня 2025 року в межах вказаного кримінального провадження при проведенні санкціонованого ухвалою слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 11 грудня 2025 року обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 , детективами НАБУ виявлено та вилучено: мобільний телефон Samsung Galaxy S24FE, номер моделі SM-S721B/DS, s/n: НОМЕР_1 та флеш-накопичувач білого кольору об`ємом 16 гігабайт.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, слідчий суддя, задовольняючи клопотання про арешт вказаного майна, враховуючи правову підставу для арешту, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна, дійшов висновку про відповідність вилучених об`єктів визначеним ст.98 КПК критеріям речових доказів. Зокрема, слідчий суддя врахував, що під час огляду телефону виявлено чати з народними депутатами («ОСОБА_12», « ОСОБА_8 », « ОСОБА_9 », « ОСОБА_10 »), відомості про використання функцій автоматичного видалення повідомлень, а також призначення постановою детектива від 28 грудня 2025 року комп`ютерно-технічної експертизи з метою повного копіювання інформації, подолання систем логічного захисту та відновлення видалених даних, що мають значення для кримінального провадження.

Зазначені обставини покладені слідчим суддею в обґрунтування висновку про наявність підстав для задоволення клопотання про арешт майна в рамках розслідування цього кримінального провадження.

При перегляді оскаржуваної ухвали колегія суддів Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду, заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали, на які посилалась сторона обвинувачення під час розгляду клопотання, погоджується з викладеними в оскаржуваній ухвалі від 13 січня 2026 року мотивами та висновками слідчого судді, виходячи з наступного.

У відповідності до положень п.1 ч.2 ст.170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. За ч.3 ст.170 КПК у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 цього Кодексу.

Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які містять відомості, що можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження (ч.1 ст.98 КПК).

Відповідно до ч.2 ст.168 КПК забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо доступ до них обмежується їх власником чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Відхиляючи зазначені в апеляційній скарзі доводи колегія суддів вважає за необхідне зупинитися на окремих твердженнях.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_5 не має відношення до розслідуваних подій, не є підозрюваним у цьому провадженні, а будь-які докази його причетності до злочинної діяльності відсутні, колегія суддів зауважує наступне.

За змістом ч.3 ст.170 КПК для збереження речових доказів арешт накладається на майно будь-якої особи, незалежно від її процесуального статусу. При вирішенні питання про забезпечення збереження доказів доказове значення майна є первинним фактором, а процесуальний статус власника - другорядним.

Слідчий суддя вірно встановив, що ОСОБА_5 , будучи помічником народного депутата України ОСОБА_11 , ймовірно міг залучатися до діяльності організованої групи, зберігати за місцем проживання речі та документи (зокрема на флеш-накопичувачі), що стосуються майнового стану депутата та правочинів, які перевіряються слідством у контексті одержання неправомірної вигоди. Колегія звертає увагу на специфіку злочинів, передбачених ч.3 ст.255 КК, де до злочинної діяльності можуть бути залучені особи з допоміжними функціями (помічники), чиї засоби зв`язку можуть містити критично важливу інформацію щодо координації дій основних фігурантів. З огляду на це, відсутність у ОСОБА_5 статусу підозрюваного не є перешкодою для арешту майна, оскільки обмеження права власності в даному випадку зумовлене властивостями самого майна як джерела доказів.

Щодо доводів про статус адвоката та порушення гарантій адвокатської діяльності (ст.23 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»), суд вважає висновки слідчого судді повністю обґрунтованими.

Встановлено, що рішенням Ради адвокатів Київської області від 28 листопада 2019 року ОСОБА_5 видано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю, проте того ж дня на підставі його заяви відповідне право на заняття адвокатською діяльністю зупинено. Гарантії адвокатської діяльності мають функціональний, а не персональний характер і не можуть застосовуватися до особи, яка у відповідний період не виконує адвокатських функцій. Аналогічна правова позиція викладена у постанові ККС ВС від 23 липня 2024 року у справі №199/732/19, згідно з якою особа, що зупинила адвокатську діяльність, не може розраховувати на збереження професійних гарантій. Відтак, проведення обшуку та вилучення технічних пристроїв відбулося у відповідності до чинного законодавства.

Стосовно аргументів про можливість копіювання даних на місці обшуку без вилучення техніки, колегія суддів наголошує, що доступ до інформації на телефоні був обмежений паролем, який ОСОБА_5 надати відмовився. Процес відновлення видаленої інформації та подолання логічного захисту є технічно складним, потребує залучення спеціаліста та використання спеціального програмного забезпечення в умовах лабораторії. Просте копіювання («логічний бекап») не є тотожним створенню повного фізичного образу («image») накопичувача, що є необхідним для виявлення прихованих чи видалених фрагментів бази даних месенджерів. Відповідно до п. 13.3 Інструкції №53/5 від 08 жовтня 1998 року для дослідження інформації на комп`ютерних носіях експерту надається саме оригінальний носій. Тому вилучення пристроїв було обґрунтованою та необхідною умовою проведення експертизи, що повністю узгоджується з положеннями ч.2 ст.168 КПК.

За вказаних обставин слідчий суддя обґрунтовано дійшов висновку про відповідність вказаних пристроїв критеріям ст.98 КПК. Встановлена інформація про перебування ОСОБА_5 у статусі помічника народного депутата ОСОБА_11 та характер віднайдених файлів (зокрема щодо майнового стану депутата на флеш-накопичувачі та листування у WhatsApp) свідчать про наявність розумної підозри щодо використання цих пристроїв для забезпечення діяльності організованої групи.

Враховуючи встановлені обставини, колегія суддів констатує наявність правової підстави для арешту вищезазначеного майна та можливість його використання як доказу у кримінальному провадженні.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб та в межах діючого законодавства, доводи стосовно незаконності та необґрунтованості ухвали слід визнати непереконливими, слідчим суддею відповідно до ст.132, 170, 173 КПК дотримані принципи розумності та співрозмірності обмеження права власності особи завданням кримінального провадження та враховані наслідки від вжиття такого тимчасового заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб. Доказів негативних наслідків обраного заходу забезпечення особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано та під час її розгляду не встановлено.

Крім того, накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власники і обмежуються у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим, відповідні обмеження за вищевказаних фактичних обставин є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження, з урахуванням чого колегія суддів всупереч доводам апеляційної скарги вважає, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи особи з метою виконання завдань кримінального провадження.

При цьому, накладення арешту не є позбавленням права власності, а є заходом забезпечення, який може бути скасований у порядку ст.174 КПК, якщо у подальшому в ньому відпаде потреба.

Під час постановлення оскаржуваної ухвали слідчим суддею дотримано вимоги кримінального процесуального закону, порушень норм КПК, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, в тому числі за вимогами та обставинами, викладеними в апеляційній скарзі, колегією суддів не встановлено, у зв`язку з чим оскаржувана ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою та такою, що підлягає залишенню без змін, а вимоги апеляційної скарги без задоволення.

Керуючись ст.392, 404, 422, 532 КПК, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Вищого антикорупційного суду від 13 січня 2026 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_______________ _______________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3