Провадження №11-сс/801/361/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 ,

ОСОБА_4 ,

з секретарем судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора у режимі

відеоконференції ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Вінниця в залі суду апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 01.04.2026, якою задоволено клопотання слідчого та до підозрюваного

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Вінниця, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, раніше не судимого,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначеним розміром застави в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001191 від 04.03.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 01.04.2026 до підозрюваного ОСОБА_8 був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком на 60 діб, із визначеним розміром застави у розмірі 300 прожиткових мінімуму для працездатних осіб, що становить 998 400 (дев`ятсот дев`яносто вісім тисяч чотириста тисяч) грн, у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001191 від 04.03.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Своє рішення слідчий суддя мотивує тим, що наведені слідчим у клопотанні факти знайшли своє підтвердження у зібраних доказах. Сукупність цих даних свідчить про обґрунтованість підозри та існування ризиків, передбачених законом. За таких обставин застосування більш м`якого запобіжного заходу не відповідало б тяжкості інкримінованого злочину та суперечило б завданню кримінального провадження щодо забезпечення дієвості процесу.

Так, не погодившись із даною ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 01.04.2026, захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_8 та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічну пору добу.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що, як зазначає сторона захисту, єдиною підставою для обрання запобіжного заходу фактично слугувала лише тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення.

При цьому, як наголошується у апеляційній скарзі, ризик переховування від слідства та суду обґрунтовано виключно тим, що особа підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, тобто, по суті, підтвердженням ризику слугує сам факт оголошеної підозри та ймовірного покарання.

Водночас, як вказує апелянт, жодного доказу або хоча б аргументованого припущення у клопотанні не наведено, а відтак такі доводи є очевидно надуманими і не можуть слугувати підставою для застосування чи продовження запобіжного заходу.

Крім того, як зазначено у апеляційній скарзі, твердження про можливий вплив підозрюваного на свідків ґрунтується лише на тому, що органом досудового розслідування не встановлено та не допитано свідків, у зв`язку з чим, за твердженням сторони захисту, таке обґрунтування є голослівним та фактично базується на наслідках бездіяльності органу досудового розслідування, а не на реально існуючих ризиках.

Також апелянт звертає увагу, що сторона обвинувачення фактично зайняла упереджену та необґрунтовану позицію, поставивши, на її думку, бажання утримувати особу під вартою вище за вимоги Конституції України та практику Європейського суду з прав людини.

Окрім цього, як зазначено у апеляційній скарзі, при зверненні з клопотанням не дотримано вимог ст. 184 КПК України, зокрема не наведено обґрунтування неможливості запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, а також відсутні будь-які посилання на матеріали справи щодо неможливості їх усунення іншим способом.

Більше того, як наголошує апелянт, суб`єктом звернення не наведено жодного конкретного мотиву та доказу, який би свідчив про те, що у разі незастосування тримання під вартою підозрюваний ухилятиметься від слідства чи суду або чинитиме тиск на свідків.

Також у апеляційній скарзі зазначено, що посилання виключно на тяжкість злочину суперечить практиці Європейського суду з прав людини, оскільки така підстава не може бути самостійною для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Окремо апелянт вказує, що судом не враховано практику ЄСПЛ у відповідних справах, зокрема щодо необхідності наведення конкретних, а не абстрактних підстав для обмеження свободи особи, а також положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права на справедливий судовий розгляд упродовж розумного строку.

Крім того, як підкреслюється у апеляційній скарзі, саме по собі існування обґрунтованої підозри не може бути достатньою підставою для тримання особи під вартою, і органи державної влади зобов`язані наводити інші належні та достатні підстави.

Водночас, за твердженням апелянта, судом не враховано вимоги ст. 178 КПК України, а саме те, що підозрюваний має міцні соціальні зв`язки, раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, від органів досудового розслідування не переховувався та порушень інших запобіжних заходів не допускав.

Також у апеляційній скарзі зазначено, що пред`явлена підозра є необґрунтованою, оскільки матеріали справи не містять її підтвердження, а наведені прокурором доводи не свідчать про причетність особи до інкримінованих дій.

Зокрема, як зазначає сторона захисту, підозрюваний не ініціював жодних зустрічей із заявником чи іншими особами, натомість ініціатива таких контактів виходила від самого заявника, що, на думку апелянта, викликає обґрунтований сумнів у достовірності викладених обставин.

З огляду на викладене, апелянт вважає, що оскаржувана ухвала є необґрунтованою, постановленою з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та підлягає скасуванню.

Колегія суддів, вислухавши думку захисника ОСОБА_7 та підозрюваного ОСОБА_8 , які підтримали апеляційну скаргу захисника та просили її задовільнити, позицію прокурора, який заперечував щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судової справи та вивчивши мотиви апеляційної скарги, прийшла до висновку, що в апеляційній скарзі захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , слід відмовити.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Указаним вимогам ухвала слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 01.04.2026 відповідає.

Оскільки кожна кримінальна справа має унікальні фактичні обставини, суд не має права діяти за шаблоном чи формально, а зобов`язаний ухвалювати рішення, які є персоніфікованими, із врахуванням індивідуальних особливостей справи, конкретного обвинуваченого та специфіки доводів сторін у межах відповідного провадження.

Судом апеляційної інстанції з матеріалів судової справи було встановлено, що підполковник ОСОБА_8 проходить військову службу за контрактом у Збройних Силах України.

Згідно з наказу начальника командувача військ оперативного командування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » № 259 від 18.06.2024, підполковника ОСОБА_8 призначено на посаду начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

Таким чином, ОСОБА_8 , постійно обіймаючи посаду начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 , є військовою службовою особою уповноваженою на виконання функцій держави.

Відповідно до примітки ст. 364-1 КК України у статті 368 цього Кодексу під неправомірною вигодою слід розуміти грошові кошти або інше майно, переваги, пільги, послуги, нематеріальні активи, будь - які інші вигоди нематеріального чи негрошового характеру, які пропонують, обіцяють, надають або одержують без законних на те підстав.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_8 діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, висунув вимогу та в подальшому одержав неправомірну вигоду за вчинення дій з використанням наданого йому службового становища за наступних обставин.

Так, у лютому 2026 року до ОСОБА_9 звернулися його знайомі ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які повідомили про намір працевлаштуватися, однак зазначили, що не можуть цього зробити у зв`язку з перебуванням у розшуку територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

У зв`язку із цим, ОСОБА_9 повідомив, що має знайомство з начальником ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_8 та висловив намір звернутися до нього з метою вирішення вказаного питання.

19.02.2026, приблизно о 14 годині 30 хвилин, під час особистої зустрічі у службовому кабінеті начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 , останній, усвідомлюючи службовий характер своїх повноважень та можливість впливу на вирішення питання щодо зняття осіб з розшуку ТЦК та СП, повідомив ОСОБА_12 про можливість вирішення вказаного питання за надання неправомірної вигоди у сумі 3 000 доларів США за одну особу.

Вважаючи дії ОСОБА_8 щодо необхідності надання неправомірної вигоди кримінально протиправними, 04.03.2026 ОСОБА_12 звернувся до правоохоронних органів із письмовою заявою про вчинення кримінального правопорушення, був залучений ними до конфіденційного співробітництва та у подальшому діяв під їх контролем.

У подальшому, 18.03.2026, приблизно о 14 годині 30 хвилин, під час особистої зустрічі у службовому кабінеті ОСОБА_8 за вищевказаною адресою, останній, діючи умисно, висунув ОСОБА_12 вимогу про надання неправомірної вигоди, продемонструвавши жестом (три пальці), що відповідає сумі 3000 доларів США за одну особу, що раніше також ним озвучувалося. На пропозицію зменшення розміру неправомірної вигоди, останній відмовився, чим підтвердив сталість висунутої вимоги.

Надалі, на виконання вимоги ОСОБА_8 , досягнуто домовленості про передачу ОСОБА_12 неправомірної вигоди у загальній сумі 6 000 доларів США за двох осіб ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , які перебувають у розшуку ТЦК та СП, за вчинення дій, спрямованих на їх зняття з розшуку, оформлення відповідних документів, направлення на військово-лікарську комісію та створення умов для подальшого бронювання.

Надалі ОСОБА_8 координував дії щодо реалізації домовленостей, зокрема через месенджер «WhatsApp» отримував персональні дані осіб, щодо яких мали бути вчинені відповідні дії, а також визначав час та місце подальших зустрічей.

28.03.2026, приблизно о 10 годині 30 хвилин, у м. Вінниця, під час зустрічі на території автозаправної станції «NG» по вул. Гліба Успенського у м. Вінниці, ОСОБА_8 повідомив, що питання щодо зазначених осіб вирішено, та повторно наголосив на необхідності передачі обумовленої суми неправомірної вигоди.

Того ж дня, приблизно через 30 хвилин, перебуваючи поблизу зупинки громадського транспорту «Електромережа» на вул. Пирогова у м. Вінниця, у салоні автомобіля «AUDI Q7», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_8 умисно одержав від ОСОБА_12 шляхом передачі з рук в руки частину раніше обумовленої неправомірної вигоди у сумі 3 000 доларів США за вчинення дій з використанням службового становища в інтересах третіх осіб, що згідно до офіційного курсу гривні до іноземних валют Національного банку України станом на 28.03.2026 становило 131 655 грн., після чого розмістив зазначені грошові кошти у салоні автомобіля.

Продовжуючи свої кримінально-протиправні дії, 30.03.2026 приблизно о 13 годині 05 хвилин ОСОБА_8 , діючи з прямим умислом, корисливим мотивом та з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, у ході особистої зустрічі та розмови із ОСОБА_12 на вул. Куликовського 1-А у м. Козятин, Хмільницького району, одержав від останнього шляхом передачі з рук в руки другу частину неправомірної вигоди у сумі 3 000 доларів США, що згідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют Національного банку України станом на 30.03.2026 становило 131 520 грн., після чого був затриманий співробітниками правоохоронного органу, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 368 КК України, а саме: одержання службовою особою неправомірної вигоди, за вчинення такою службовою особою в інтересах третіх осіб будь-якої дії з використанням службового становища, поєднаного з вимаганням неправомірної вигоди.

Таким чином, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України одержання службовою особою неправомірної вигоди, за вчинення такою службовою особою в інтересах третіх осіб будь-якої дії з використанням службового становища, поєднаного з вимаганням неправомірної вигоди.

31.03.2023 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованого йому кримінального правопорушення, суд апеляційної інстанції бере до уваги практику Європейського суду з прав людини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно з рішенням Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Також, колегія судів зазначає, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу має враховуватись саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, бо це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування (рішенні у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984).

Підозра ОСОБА_8 у кримінальному провадженні внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001191 від 04.03.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, обґрунтовується наступними доказами:

-протоколами допиту свідка ОСОБА_9 ;

-протоколами огляду та вручення грошових коштів;

-протоколом обшуку автомобіля «AUDI Q7», д.н.з. НОМЕР_1 від 30.03.2026, у ході якого вилучено грошові кошти у сумі 3 000 доларів США, отриманими ОСОБА_8 як неправомірну вигоду;

-протоколом затримання ОСОБА_8 в порядку ст. 208 КПК;

-іншими матеріалами кримінального провадження, які отримані у встановленому КПК України порядку у їх сукупності.

Колегія суддів погоджується із рішенням суду першої інстанції, що наданих доказів достатньо для того, щоб прийти до висновку, що підозра щодо вчинення ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень обґрунтована.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, колегія суддів враховує вимоги п.п. 3,4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Зокрема, при розгляді клопотання суд оцінює підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з урахуванням конкретних обставин справи.

При вирішенні питання про наявність підстав для задоволення клопотання колегія суддів приймає до уваги, що згідно ч. 1 ст. 183 КПК України взяття під варту є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Колегія суддів прийшла до висновку, що слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області вірно обрав підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Так, щодо ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду, колегія суддів виходить із того, що інкриміноване ОСОБА_8 кримінальне правопорушення є тяжким корупційним злочином, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років із позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до 3 років, із конфіскацією майна. Усвідомлення реальної загрози призначення суворого покарання об`єктивно підвищує ймовірність того, що підозрюваний може вдатися до уникнення кримінальної відповідальності.

Більше того, встановлені обставини свідчать про те, що підозрюваний, обіймаючи керівну посаду у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, володіє значним обсягом службових знань, досвідом організаційної діяльності, а також відповідними соціальними зв`язками, що, у свою чергу, розширює його можливості для переховування, у тому числі шляхом використання сторонньої допомоги чи ресурсів. При цьому наявність військового статусу та проходження служби за контрактом не спростовує зазначений ризик, оскільки не виключає можливості самовільного залишення місця служби або використання інших способів уникнення контролю з боку правоохоронних органів.

Оцінюючи ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливість незаконного впливу на свідків, колегія суддів враховує характер інкримінованого кримінального правопорушення та роль підозрюваного у його вчиненні. Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 безпосередньо комунікував із особами, зацікавленими у вирішенні відповідних питань, узгоджував з ними умови надання неправомірної вигоди, координував подальші дії, у тому числі через засоби електронного зв`язку (месенджер «WhatsApp»), визначав місце та час зустрічей.

За таких обставин, підозрюваний обізнаний із колом осіб, які мають значення для кримінального провадження, зокрема свідків, а також має реальну можливість підтримувати з ними контакт. Враховуючи його попередній службовий статус, наявність авторитету та впливу, не виключається можливість здійснення на них психологічного тиску, схилення до зміни або відмови від показань, узгодження позицій з метою уникнення кримінальної відповідальності. При цьому той факт, що частина свідків ще не допитана або їх показання підлягають перевірці та уточненню, лише посилює актуальність зазначеного ризику.

Що стосується ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, колегія суддів зазначає, що спосіб вчинення інкримінованого кримінального правопорушення свідчить про певний рівень організованості дій підозрюваного, його здатність до координації та приховування протиправної діяльності.

Зокрема, як встановлено матеріалами провадження, підозрюваний використовував різні способи комунікації, домовлявся про передачу неправомірної вигоди у різних місцях, контролював процес її отримання, а також мав можливість впливати на документообіг та процедури, пов`язані з діяльністю територіального центру комплектування та соціальної підтримки. За таких умов існує обґрунтована ймовірність того, що у разі перебування на волі він може вживати заходів, спрямованих на знищення, приховування або спотворення документів, які мають доказове значення, узгодження своїх дій з іншими особами, а також створення штучних перешкод для ефективного здійснення досудового розслідування.

Доводи апеляційної скарги про те, що зазначені ризики є надуманими та не підтверджені належними доказами, колегія суддів оцінює критично, оскільки вони не спростовують встановлених обставин кримінального провадження, а зводяться до їх суб`єктивного тлумачення стороною захисту.

Посилання апелянта на наявність у підозрюваного соціальних зв`язків, відсутність судимостей та належну процесуальну поведінку у минулому не є безумовною підставою для висновку про відсутність ризиків, оскільки такі обставини самі по собі не усувають можливості їх реалізації, з урахуванням тяжкості інкримінованого злочину та конкретних обставин його вчинення.

Також колегія суддів враховує, що стороною захисту не наведено переконливих доводів щодо можливості ефективного запобігання зазначеним ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, зокрема домашнього арешту, який, з огляду на викладене, не здатний забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та унеможливити його вплив на хід кримінального провадження.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а доводи апеляційної скарги не спростовують законності та обґрунтованості оскаржуваної ухвали.

Окремо колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що слідчим суддею при постановленні оскаржуваної ухвали було дотримано вимог кримінального процесуального закону щодо визначення альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні грошових коштів у дохід держави з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Застава виступає майновою гарантією належної процесуальної поведінки особи та альтернативою триманню під вартою у випадках, коли її застосування є достатнім для запобігання ризикам, визначеним ст. 177 КПК України.

Так, як убачається з матеріалів провадження, поряд із застосуванням до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею визначено розмір застави у сумі 998 400 грн, що повністю відповідає вимогам ст. 182 КПК України та принципу пропорційності.

Колегія суддів зазначає, що визначення застави як альтернативи триманню під вартою свідчить про те, що слідчий суддя не обрав найбільш суворий запобіжний захід у його безальтернативному вигляді, а забезпечив баланс між необхідністю досягнення мети кримінального провадження та дотриманням прав і свобод підозрюваного. Такий підхід узгоджується як із положеннями національного законодавства, так і з практикою Європейського суду з прав людини щодо мінімізації втручання у право на свободу особи.

Більше того, визначений розмір застави не є формальним, а встановлений з урахуванням обставин кримінального правопорушення, його тяжкості, способу вчинення, розміру неправомірної вигоди, а також даних про особу підозрюваного, що в сукупності забезпечує належну процесуальну поведінку останнього у разі внесення застави.

Отже, надання підозрюваному можливості звільнення з-під варти за умови внесення застави спростовує доводи апеляційної скарги про надмірну суворість застосованого запобіжного заходу та додатково підтверджує обґрунтованість і виваженість прийнятого слідчим суддею рішення.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя, обираючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначеним розміром застави, діяв у межах наданих повноважень і відповідно до вимог національного законодавства, забезпечивши належний баланс між інтересами правосуддя і правами підозрюваного, а тому підстав для скасування ухвали немає, у зв`язку з чим її слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 01.04.2026, якою задоволено клопотання слідчого та до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначеним розміром застави у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудового розслідування за № 0001191 від 04.03.2026, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набуває законної сили з моменту оголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4