ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/496/26 Справа № 203/426/26 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

Головуючого, судді доповідача ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора (в режимі відеоконференції) ОСОБА_6

підозрюваного (в режимі відеоконференції) ОСОБА_7

захисника (в режимі відеоконференції) ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Центрального районного суду міста Дніпра від 19 лютого 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровська, громадянина України, одруженого, маючого середню-технічну освіту, кулеметника 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 11 стрілецької роти НОМЕР_1 батальйону територіальної оборони військової частини НОМЕР_2 , раніше не судимого, зареєстрованого і фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Дніпра від 19 лютого 2026 року частково задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 про обрання запобіжного заходу.

Застосовано до ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 39 днів до 29 березня 2026 року включно, в умовах гауптвахти Військової служби правопорядку.

Визначено заставу, достатню для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених законом, у сумі 266 240,00 гривень.

У разі внесення застави покладено на підозрюваного такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, суду за першим викликом;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- утриматись від спілкування зі свідками, підозрюваними у кримінальному провадженні.

Роз`яснено ОСОБА_7 , що у разі його неявки за викликом до слідчого чи прокурора без поважних причин або неповідомлення ним про причини своєї неявки, або порушення обов`язків, покладених цією ухвалою, застава звертається на користь держави.

Мотивуючи прийняте рішення, слідчий суддя вказав, що відносно ОСОБА_7 наявна обґрунтована підозра у вчиненні інкримінованого діяння та ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: переховування від органу досудового розслідування або суду, знищення, приховування або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконного впливу на інших підозрюваних та свідків, вчинення іншого кримінального правопорушення, які не можуть бути усунуті у менш обтяжливий спосіб, ніж тримання підозрюваного під вартою.

Крім того, слідчий суддя врахував відсутність в останнього хронічних захворювань, які б перешкоджали триманню під вартою. При цьому, слідчий суддя визнав за можливе визначити підозрюваному заставу, достатню для забезпечення виконання процесуальних обов`язків, 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить оскаржену ухвалу скасувати та відмовити в задоволенні клопотання старшого слідчого в ОВС СУ ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_9 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

В обгрунтування апеляційних вимог вказує, що ухвала слідчого судді є неповною та необґрунтованою.

Зазначає, що підозрюваного ОСОБА_7 було затримано 19.02.2026 року, проте злочин було вчинено 08.01.2026 року, що не було законною підставою для затримання останнього на підставі п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України.

Вказує, що в матеріалах клопотання міститься довідка про проходження ВЛК, згідно якої підозрюваний здоровий та є придатним до військової служби, однак відповідно до військового квитка НОМЕР_3 від 17.06.1991 року ОСОБА_7 не проходив військову службу та був визнаний непридатним до військової служби у мирний час/обмежено придатний у військовий час на підставі Наказу МО СРСР від 1987 року № 260. Зі слів самого підозрюваного, під час проходження комісії у 1991 році він лежав у психіатричному відділенні, після чого був визнаний непридатним, у зв`язку із чим строкову військову службу не проходив, діагноз не пам`ятає. Враховуючи вказане, вважає, що наказ командира військової частини про призначення ОСОБА_7 кулеметником 1 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 11 стрілецької роти НОМЕР_1 батальйону територіальної оборони військової частини НОМЕР_2 з 31 грудня 2025 року є незаконним.

Зазначає, що стороною обвинувачення не доведено наявність щодо ОСОБА_7 ризиків переховування від слідства та суду, незаконного впливу на свідків та потерпілого, оскільки підозрюваний не має наміру їх вчиняти, має постійне місце проживання у м. Дніпро, доглядає за матір`ю, яка є людиною похилого віку і хворіє на цукровий діабет, допомагає їй по домогосподарству та приносить продукти. Крім того, відносно ОСОБА_7 проведено службове розслідування щодо його відсутності за місцем несення служби, доступу до кримінального провадження він не має.

Заслухавши суддю-доповідача; підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які, кожен окремо, підтримали апеляційні скарги з викладених у них підстав та просили її задовольнити; прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника; дослідивши надані матеріали, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Так, згідно із п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України застосування запобіжного заходу є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для вжиття заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.

Згідно ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України запобіжний захід у виді тримання під вартою є винятковим і застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Частиною 1 статті 194 КПК України передбачено, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Клопотанням слідчого та доданими до нього доказами підтверджується, що в проваджені ОСВ розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Дніпропетровській області перебувають матеріали досудового розслідування, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000097 від 02.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1, ч. 3 ст. 332, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 408, ч. 4 ст. 408 КК України.

19.02.2026 ОСОБА_7 у вказаному кримінальному провадженні повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Колегія суддів вважає правильним висновок слідчого судді про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину, оскільки він достатньою мірою підтверджується наданими доказами, зокрема витягом з ЄРДР; протоколом НСРД від 05.02.2026; іншими матеріалами кримінального провадження у сукупності.

При цьому враховується, що, як зазначено у рішенні Європейського суду з прав людини від 28.10.2004 р. у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства», для вирішення питання про обрання запобіжного заходу факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеню, необхідного для засудження або навіть пред`явлення обвинувачення, а згідно рішення Європейського суду з прав людини від 30.08.1998 р. у справі «Кемпбелл та Хартлі проти Сполученого Королівства» наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини від 14.03.1984 у справі «Феррарі-Браво проти Італії», зазначено, що не можна ставити питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому і має тримання під вартою.

Доводи захисника щодо безпідставності та необґрунтованості підозри спростовуються наявними доказами у матеріалах клопотання, які дають підстави ґрунтовно припускати, що ОСОБА_7 за допомогою інших осіб вчинив дезертирство в умовах воєнного стану, а наведені захисником обставини підлягають перевірці у межах досудового розслідування, сприяти якому і має застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Також необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень.

Відтак стосовно ОСОБА_7 існує обґрунтована підозра у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, яке за правилами ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином та передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років, що саме по собі може спонукати останнього до спроби уникнути ймовірного покарання шляхом переховування від органів слідства та суду.

Тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у випадку визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, безумовно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте як за національним законодавством (п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК), так і за практикою Європейського суду з прав людини (справа «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року), є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Надаючи оцінку можливості переховування підозрюваного від слідства і суду, колегія суддів бере до уваги, що існує висока ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину, може вдатися до відповідних дій. На особливу вагомість цього ризику вказує сутність інкримінованого ОСОБА_7 діяння, яке полягає у самовільному залишенні місця служби з метою подальшого переховування на території іншої області України, здійсненому за заздалегідь розробленим планом та із залученням до його реалізації інших осіб.

Є обґрунтованими і висновки слідчого суді щодо існування ризику знищення, приховування, спотворення речей та документів, оскільки наразі вилучені не всі речові докази у кримінальному провадженні які необхідні для повного та всебічного проведення досудового розслідування, які можуть бути приховані в інших місцях ніж ті, де на даний час було проведено обшуки.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілих та свідків у кримінальному провадженні апеляційний суд враховує встановлений КПК порядок отримання показань, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин ризик впливу на свідків та потерпілого продовжує існувати до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді щодо наявності ризиків у виді перешкоджання іншим чином та продовження вчинення кримінального правопорушення, оскільки ОСОБА_7 небезпідставно підозрюється у тому, що він, вчинив дезертирство, тобто самовільно залишив місце служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану, що дозволяє ґрунтовно припускати стійкість його протиправної поведінки та антисоціальну спрямованість особи.

Відповідно до положень ст. 178 КПК України, слідчим суддею було враховано дані про особу підозрюваного, а саме те, що в нього відсутні хронічні захворювання, які б перешкоджали триманню під вартою, тяжкість злочину в якому він підозрюється, обставини злочину, що в своїй сукупності свідчать про неможливість забезпечення встановленого судом ризиків менш суворим запобіжним заходом, ніж тримання під вартою.

З урахуванням обставин справи, наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів погоджується з висновком слідчого суду щодо необхідності застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки менш суворий запобіжний захід на даному етапі досудового розслідування, коли відбувається первинна фіксація обставин кримінального правопорушення та збирання доказів, не зможе забезпечити виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України і тримання підозрюваного під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу.

Також, слідчий суддя, вирішуючи питання про визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу у цьому провадженні, в повній мірі врахував підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, згідно з якими суд вправі визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КК України, з чим і погоджується колегія суддів та вважає, що визначений слідчим суддею розмір застави є пропорційним щодо конкретної особи, враховуючи всі обставини кримінального правопорушення, в якому ОСОБА_7 підозрюється, а також достатнім для забезпечення виконання покладених на нього обов`язків, й таким, що забезпечить виконання завдань кримінального провадження.

Доводи захисника щодо того, що підозрюваний ОСОБА_7 має постійне місце проживання у м. Дніпро, доглядає за матір`ю, яка є людиною похилого віку і хворіє на цукровий діабет, допомагає їй по домогосподарству та приносить продукти та відносно ОСОБА_7 проведено службове розслідування щодо його відсутності за місцем несення служби, не містять нових істотних для справи відомостей та полягають у переоцінці тих обставин справи та відомостей про особу підозрюваного, які були відомі слідчому судді та, на переконання колегії суддів, дістали належну оцінку.

Твердження захисника про те, що ОСОБА_7 було затримано без законних підстав, не обгрунтовують апеляційні вимоги, оскільки не підтверджують та не спростовують обставин, які відповідно до процесуального закону враховуються при вирішенні питання про обрання підозрюваному запобіжного заходу.

З огляду на викладене, істотних порушень кримінального процесуального закону при постановленні зазначеної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Центрального районного суду міста Дніпра від 19 лютого 2026 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді:

____________________ ____________________ ____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4