Справа № 751/8909/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/151/26
Категорія - ч. 1 ст. 114-1 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю учасників судового провадження:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченої - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові матеріали кримінального провадження, внесеного 23 серпня 2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000159 за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні - начальника відділу Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_6 , захисника-адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 жовтня 2025 року щодо:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Вендичани, Могилів-Подільського району, Вінницької області, українки, громадянки України, вдови, не працюючої, маючої на утриманні малолітню дитину, раніше не судимої, яка зареєстрована та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 жовтня 2025 року ОСОБА_8 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбуття покарання у вигляді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, з покладенням на неї відповідних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Питання про речові докази вирішено відповідно до статті 100 КПК України.

Не погоджуючись з вироком суду були подані апеляційні скарги в яких:

- прокурор, не оспорюючи фактичних обставин справи, доведеність вини та кваліфікацію дій ОСОБА_8 , просить скасувати вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та даним щодо особи обвинуваченої внаслідок м`якості і ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватою за ч. 1 ст. 114-1 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції хоча і мотивував своє рішення про можливість перевиховання та виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства, однак фактично не врахував конкретні особливості цього кримінального правопорушення, обставини його вчинення та суспільну небезпеку, а тому безпідставно застосував ст. 75 КК України. Вказує, що місцевий суд не дав оцінки обстановці, у якій ОСОБА_8 вчинила кримінальні правопорушення, а саме у надскладний для суспільства час, у період повномасштабного вторгнення російської федерації на територію України, коли цілеспрямоване поширення серед громадян України, які підлягають військовому обліку, призову, відомостей, зокрема, в соціальних мережах через мережу інтернет про місця фактичного проведення мобілізаційних заходів військовослужбовцями, перешкоджає їх законній діяльності, надає можливість громадянам України, які бажають ухилитися від виконання військового обов`язку, уникнути військового обліку та призову і створює перепони для встановлення мобілізаційного ресурсу держави, укомплектування ЗСУ та інших військових формувань у відповідності до штатів воєнного стану, ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних і резервістів, ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Крім того, зазначає, що в ході судового розгляду не було встановлено обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_8 , передбачених ст. 66 КК України. Натомість з`ясовано, що вона не має постійного місця роботи, що свідчить про недостатньо міцні соціальні зв`язки обвинуваченої. Посилається на те, що в ході судового розгляду справи обвинувачена своєї винуватості не визнала, тобто, не усвідомила протиправності своєї злочинної поведінки, нею не здійснено осуду власних дій;

- обвинувачена ОСОБА_8 та адвокат ОСОБА_7 просять, дослідивши всі докази у справі, скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діяннях ОСОБА_8 складу інкримінованого кримінального правопорушення. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначають, що ОСОБА_8 , залишаючись суспільно небайдужою до війни у країні, стала свідком неправомірної поведінки з боку невстановлених на той момент осіб та висвітлила це в соціальних мережах, з метою належного реагування на таку поведінку уповноважених органів. Вказують, що стороною обвинувачення не було надано достатньо переконливих доказів, що безпосереднім наслідком дій обвинуваченої стало нездійснення у повному обсязі у визначені терміни мобілізаційних заходів, встановлення мобілізаційного ресурсу держави, призову, укомплектування ЗСУ та інших військових формувань у відповідності до штатів воєнного стану, ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних і резервістів, ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, що ставиться в провину ОСОБА_8 .

Зазначають, що судом першої інстанції було відхилено доводи сторони захисту щодо не підтвердження стороною обвинувачення законності дій ІНФОРМАЦІЯ_11, як і проведення ними мобілізаційних заходів відповідно до визначеного законодавством порядку і в матеріалах кримінального провадження відсутні належні докази на підтвердження проведення вказаних заходів, як то наказів про затвердження груп з оповіщення та їх маршрутів, повісток, копій службових посвідчень ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . В ході досудового розслідування не з`ясовувалися обставини чи були у вказаних військовослужбовців посвідчення, що уповноважували їх проводити відповідні заходи, як саме вони були уповноважені на проведення оповіщення, де саме та щодо якого кола осіб.

Щодо позиції суду першої інстанції про обізнаність обвинуваченої зі статусом ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , враховуючи зміст дослідженого відеозапису подій, що мали місце 9 липня 2024 року, апелянти зазначають, що на відеозаписі видно лише форму документу, а не його зміст, і неможливо роздивитися записи про повноваження, а тому має місце неповнота і необ`єктивність дослідження доказів судом.

Стверджують, що застосовуючи висновок Верховного Суду із галузі іншого судочинства - адміністративного, суд першої інстанції проігнорував доктринальні принципи у такому судочинстві. Адже КАС України основується у спорах із суб`єктами владних повноважень на презумпції неправомірності поведінки такого суб`єкту, обов`язком доводити правомірність своїх рішень, дій, бездіяльності. Всупереч вказаному та клопотання сторони захисту, суд першої інстанції поклав тягар доказування на сторону захисту, чим порушив приписи ст.ст. 17 та 18 КПК України.

Вказують, що в діях ОСОБА_8 відсутні складові елементи інкримінованого кримінального правопорушення, оскільки про невідповідність законним вимогам з проведення мобілізаційних заходів у ОСОБА_9 та ОСОБА_10 свідчить присутність сторонніх осіб, не уповноважених на участь в таких заходах, а свідки обвинувачення зазначили, що ними проводилися заходи у взаємодії зі співробітниками СБ України та працівниками комунального підприємства «Муніципальна варта» Чернігівської міської ради.

Суд першої інстанції встановив, що 22 лютого 2022 року президент російської федерації, реалізуючи злочинний план, направив до ради федерації звернення про використання збройних сил російської федерації (далі - зс рф) за межами російської федерації, яке було задоволено.

24 лютого 2022 року о 5.00 годині президент російської федерації оголосив про рішення розпочати військову операцію в Україні.

У подальшому, на виконання вищевказаного наказу військовослужбовці зс рф шляхом збройної агресії, із застосуванням зброї незаконно вторглись на територію України через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Донецькій, Луганській, Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, житлові масиви та інші цивільні об`єкти та здійснили окупацію частини території України, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, що продовжується по теперішній час та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

24 лютого 2022 року указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», було введено воєнний стан на всій території України.

Цього ж дня у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України Президентом України видано указ № 69/2022 «Про загальну мобілізацію», яким зокрема зобов`язано місцеві органи виконавчої влади у взаємодії з ІНФОРМАЦІЯ_11 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_11) за участю органів місцевого самоврядування та із залученням підприємств, установ та організацій усіх форм власності, фізичних осіб - підприємців організувати та забезпечити в установленому порядку своєчасне оповіщення громадян, які призиваються на військову службу.

Згідно ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Згідно зі ст. 3 Закону України «Про Збройні Сили України» до структури Збройних Сил України входять органи військового управління, з`єднання, військові частини, вищі військові навчальні заклади, військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти, установи та організації, що не належать до видів та окремих родів військ (сил) Збройних Сил України.

Статтею 11 вказаного Закону до засад діяльності Збройних сил України входить комплектування шляхом призову громадян на військову службу та прийняття на військову службу за контрактом.

Статтею 12 вказаного Закону встановлено, що основними складовими діяльності Збройних Сил України є підготовка Збройних Сил України до виконання покладених на них Конституцією України завдань, організація та забезпечення їх виконання, підтримання на належному рівні бойової і мобілізаційної готовності та боєздатності.

Відповідно до п. 1 Положення про ІНФОРМАЦІЯ_11 (далі - Положення), затвердженого Постановою КМУ від 23.02.2022 №154, ІНФОРМАЦІЯ_11 є органами військового управління, що забезпечують виконання законодавства з питань військового обов`язку і військової служби, мобілізаційної підготовки та мобілізації.

Пунктом 9 Положення передбачено, що ІНФОРМАЦІЯ_11 відповідно до покладених на них завдань здійснюють заходи щодо призову громадян на військову службу за призовом осіб офіцерського складу, на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Відповідно до Наказу Міністерства оборони України № 270 від 20.05.2016 «Про затвердження переліків органів військового управління, в яких передбачено посади державної служби», ІНФОРМАЦІЯ_11 відносяться до органів військового управління.

На виконання вказаних вище норм, вимог Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Порядку організації та ведення військового обліку призовників і військовозобов`язаних, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 921 від 07.12.2016 (до 05.01.2023), та Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 1487 від 30.12.2022, Положення про ІНФОРМАЦІЯ_11, затвердженого Постановою Кабінету міністрів України № 154 від 23.02.2022, представники ІНФОРМАЦІЯ_11 спільно із представниками Національної поліції здійснюють заходи щодо призову військовозобов`язаних та резервістів під час мобілізації.

Таким чином, викладені обставини свідчать про те, що органи ІНФОРМАЦІЯ_11 входять до складу ЗС України, їх діяльність є складовою діяльності Збройних сил України.

Крім того, у своїй роботі ІНФОРМАЦІЯ_11 для визначення грифу обмеження доступу матеріальних носіїв інформації керуються вимогами Зводу відомостей, що становлять державну таємницю, затвердженого наказом ЦУ СБУ 23 грудня 2020 року №383 та Переліку відомостей Збройних Сил України, що становлять службову інформацію, затвердженого наказом ГШ ЗСУ 30 січня 2023 року №12.

Відповідно до пунктів 1.1, 2.8, 3.25 Переліку відомостей Збройних Сил України, що становлять службову інформацію, інформація щодо місць перебування осіб з числа особового складу ІНФОРМАЦІЯ_11, осіб, які уповноважені на це начальниками районних ІНФОРМАЦІЯ_11 при виконанні ними службових та/або посадових обов`язків та інструкцій щодо оповіщення попередньо призначених, військового обов`язаних та резервістів є службовою інформацією, тобто інформацією з обмеженим доступом.

09 липня 2024 року перебуваючи в АДРЕСА_2 , в проміжках часу між 15 год. 00 хв. та 16 год. 00 хв. ОСОБА_8 стала свідком здійснення заходів співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_2 з оповіщення громадян, перевірки наявності військово-облікових документів та відношення осіб до виконання військового обов`язку, а також вручення повістки громадянину для прибуття до ІНФОРМАЦІЯ_2 для уточнення військово-облікових даних та проходження військово-лікарської комісії. У ході даної ситуації, ОСОБА_8 , вступивши в словесну суперечку щодо законності дій працівників ІНФОРМАЦІЯ_11 та стверджуючи, що військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_11 діють незаконно, почала здійснювати відеофіксацію діяльності співробітників ІНФОРМАЦІЯ_11 на власний мобільний телефон. Унаслідок вказаних дій співробітники ІНФОРМАЦІЯ_11 вирішили залишити місце події.

У подальшому ОСОБА_8 , діючи умисно, з метою перешкоджання діяльності ІНФОРМАЦІЯ_2 зі здійснення мобілізаційних заходів, за невстановлених у ході судового розгляду обставин, але не пізніше 09.07.2024, використовуючи особистий акаунт в додатку «Telegram» (багатоплатформовий зашифрований месенджер) під назвою « ОСОБА_11 » (нік-нейм: ІНФОРМАЦІЯ_3 ), до якого прикріплений номер мобільного телефону НОМЕР_1 , приєдналася у невстановлений досудовим розслідуванням дату та час, в якості користувача/учасника до створеної спільноти під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 ».

Функціональним призначенням вказаного інформаційного ресурсу « ІНФОРМАЦІЯ_5 » стало інформування мешканців міста Чернігів та Чернігівського району про дислокацію та переміщення військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_11, які здійснюють визначені законодавством заходи щодо оповіщення про хід мобілізаційних заходів, з тим, щоб уникнути вручення повісток та подальшої мобілізації.

ОСОБА_8 , будучи учасницею Telegram-групи «ІНФОРМАЦІЯ_4» особисто здійснила допис про дислокацію та переміщення військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_11 в АДРЕСА_2 , а саме: 09.07.2024 о 16:16 год. «Пирогова у дворі, 2 оливки, 1 маслина і 2 тіпа СБУ, вручають».

Крім того, з метою перешкоджання діяльності ІНФОРМАЦІЯ_11 зі здійснення мобілізаційних заходів ОСОБА_8 , за невстановлених у ході судового розгляду обставин, 09.07.2024, використовуючи особистий акаунт в Інтернет-додатку «Tik-Tok» (сервіс для створення та поширення відео-файлів) під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_6 », здійснила публікацію відеозапису тривалістю 00 хв. 50 сек. із накладеним описом: «Сьогодні була свідком наших ХВАЛЬОНИХ ІНФОРМАЦІЯ_11 . Без прав, просто хватають людей і ще двоє з СБУ. Документи з СБУ відмовились показати, а далі сказали, що ми просто йшли і ніхто таке не говорив. Р.s. «СБУ» в гражданці Хлопця врятувала». На вказаному відеозаписі зображено дві особи у військовій формі ЗС України, які є співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_11, що в цей день здійснювали мобілізаційні заходи по АДРЕСА_2 .

Тобто, вказані дії ОСОБА_8 акцентували увагу учасників

Telegram-каналу та Інтернет-додатку: «Тік-Ток» саме на діяльність ІНФОРМАЦІЯ_11, а не на інші аспекти інформаційного суспільства.

Цілеспрямоване поширення серед громадян України, які підлягають військовому обліку, призову, відомостей, зокрема в соціальних мережах через Інтернет, про місця фактичного проведення мобілізаційних заходів військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_2 , перешкоджає їх законній діяльності, визначеній

ст. ст. 1, 14, 33, 34 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», оскільки надає можливість громадянам України, які бажають ухилитися від виконання військового обов`язку, уникнути військового обліку та призову і створює перепони для встановлення мобілізаційного ресурсу держави, укомплектування ЗСУ та інших військових формувань у відповідності до штатів воєнного стану, ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних і резервістів, ведення Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Таким чином, здійснивши розміщення у «Telegram»-спільноті

« ІНФОРМАЦІЯ_5 » повідомлення про місце фактичного проведення мобілізаційних заходів працівниками ІНФОРМАЦІЯ_11, а також розміщення в Інтернет-додатку: «Тік-Ток» відеозапису із фіксуванням співробітників ІНФОРМАЦІЯ_11, що здійснювали мобілізаційні заходи, ОСОБА_8 втрутилася в його законну діяльність та створила перешкоди, перепони в діяльності ЗСУ та інших військових формувань.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та заперечував проти апеляційної скарги сторони захисту, позицію обвинуваченої та її захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора та просили задовольнити їх апеляційну скаргу, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційних скарга, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

При перевірці матеріалів кримінального провадження апеляційним судом установлено, що висновки про доведеність винуватості ОСОБА_8 та кваліфікація її дій за ч. 1 ст. 114-1 КК України судом першої інстанції зроблено на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності із дотриманням вимог кримінального процесуального закону, про що у вироку відповідно до ст. 374 КПК України наведено докладні мотиви.

За матеріалами провадження місцевим судом ретельно перевірено доводи сторони захисту щодо недоведеності вини обвинуваченого. Зазначені в судовому рішенні мотиви про визнання цих доводів безпідставними, апеляційний суд вважає обґрунтованими і такими, що відповідають дослідженим у судовому засіданні доказам.

У процесі вивчення матеріалів кримінального провадження не було виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів, які б викликали сумніви у їх достовірності. Всі докази, на яких ґрунтується обвинувачення, відповідають вимогам закону щодо допустимості, достовірності й достатності.

Свої висновки про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні нею кримінального правопорушення за викладених у вироку обставин, суд першої інстанції обґрунтував, дослідив і проаналізував показання:

- обвинуваченої ОСОБА_8 , яка винуватість у ході судового розгляду кримінального провадження не визнала та пояснила, що 09 липня 2024 року по вул. Пирогова в м. Чернігів вона стала свідком того, що невідомі їй чоловіки, частина із яких була одягнена у форму, схожу на форму військовослужбовців Збройних Сил України, а решта яких були одягнені в цивільний одяг, поводилися агресивно відносно невідомого їй чоловіка та штовхали його. Вона не володіла жодною інформацією про те, що вказані особи є військовослужбовцями ЗСУ, оскільки вони не демонстрували їй своїх документів, поводилися агресивно, деякі із них розмовляли російською мовою, застосовували нецензурну лексику, внаслідок чого в неї виникли підозри, що це є особи, які вчиняють певні незаконні дії. Один із учасників подій показав їй лише обкладинку посвідчення УБД (дані про особу не демонстрував), а інший швидко дістав із сумки невідомий документ, який вона не роздивилася. Всі події тривали не більше 5-10 хвилин, після чого учасники розійшлися. В подальшому, вважаючи, що дані особи могли вчиняти певні незаконні дії, обвинувачена у той же день розмістила дописи у соціальній мережі ТікТок та в групі месенджера Telegram, щоб на ці обставини могли відреагувати правоохоронні органи;

- свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які надали аналогічні пояснення згідно яких, вони, будучи військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_2 , у липні місяці 2024 року перебували в районі вул. Пирогова в м. Чернігові та виконували завдання з оповіщення населення. У ході спроби перевірити військово-облікові документи в чоловіка та вручити йому повістку для явки в ІНФОРМАЦІЯ_11 для уточнення даних, до них підійшла невідома жінка. У подальшому дана жінка почала стверджувати, що в них відсутні документи, які підтверджують їх повноваження. Після демонстрації посвідчення на право оповіщення громадян, дана жінка не припинила своєї поведінки та почала знімати їх на мобільний телефон. Всього події тривали близько 10-15 хв. У подальшому, відеозапис з місця подій за їх участі було виявлено в мережі Інтернет.

На підтвердження встановлених обставин щодо винуватості обвинуваченого, крім вище наведених показань, судом першої інстанції також враховано дані, що, зокрема, містяться у наступних доказах:

- листі ІНФОРМАЦІЯ_2 від 13 липня 2024 року вих №10/3/94, згідно якого, 09 липня 2024 року в проміжок часу з 15.00 до 16.00 год на виконання визначених планів стрілець-санітар 1го відділення охорони 1го взводу охорони роти охорони солдат ОСОБА_9 разом із командиром 3го відділення охорони 2го взводу охорони молодшим сержантом ОСОБА_10 здійснювали заходи з оповіщення громадян, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2. У ході перевірки військово-облікових документів у громадянина ОСОБА_12 повз зазначених працівників ІНФОРМАЦІЯ_2 проходила жінка, яка почала відеозйомку за допомогою мобільного телефону. Говорила на підвищених тонах, що військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_2 отримують за кожну особу кошти. Також стверджувала, що у них відсутні службові посвідчення та вони не мають права на оповіщення громадян. На прохання припинити відеозйомку та не заважати їх діяльності, вона не реагувала і продовжувала їх принижувати. У цей момент ОСОБА_12 з цинізмом порав повістку. Після того, як солдат ОСОБА_9 почав фіксувати інцидент на мобільний телефон, ОСОБА_12 сказав, що сам прибуде до ІНФОРМАЦІЯ_2 . Оскільки жінка не заспокоювалася, солдати ОСОБА_9 та ОСОБА_10 вирішили залишити місце події, а незнайома жінка продовжувала вести відеозйомку та кричати, що вони не мають права проводити оповіщення;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18 липня 2024 року та довідки до протоколу, відповідно до яких ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_8 за фотознімком як особу, яка 09 липня 2024 року близько 16.00 год перебуваючи біля б. АДРЕСА_2 здійснювала відеофіксацію мобілізаційних заходів на свій мобільний телефон;

- протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 18 липня 2024 року та довідки до протоколу, відповідно до яких ОСОБА_9 упізнав ОСОБА_8 за фотознімком як особу, яка 09 липня 2024 року близько 16.00 год перебуваючи біля б. АДРЕСА_2 здійснювала відеофіксацію мобілізаційних заходів на свій мобільний телефон;

- протоколі огляду інтернет-сторінки від 09 липня 2024 року, згідно якого акаунт в додатку TikTok з іменем ОСОБА_13 містить відео, що має статус «закріплене». На відео накладено опис «Сьогодні була свідком наших ХВАЛЬОНИХ ІНФОРМАЦІЯ_11. Без прав, просто хватають людей і ще двоє з СБУ. Документи з СБУ відмовились показати, а далі сказали, що ми просто йшли і ніхто таке не говорив. Р.S. «СБУ» в гражданці Хлопця врятувала». Відео має 72,9 тис переглядів, 1631 вподобання, 189 коментарів, 87 збережень та 63 репости;

- протоколі огляду інтернет-сторінки від 09 липня 2024 року відповідно до якого за результатом виконання пошукового запиту виявлено канал « ІНФОРМАЦІЯ_5 », кількість підписників - 30345. Під час огляду було виявлено користувача з ім`ям « ОСОБА_11 », яка 09 липня 2024 року о 16:16 год залишила повідомлення наступного змісту « Пирогова у дворі, 2 оливки, 1 масліна і 2 тіпа СБУ, вручають». Далі було встановлено, що користувач « ОСОБА_11 » має нікнейм « ОСОБА_16 »;

- протоколі обшуку від 26 липня 2024 рок, згідно якого, за місцем проживання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , було виявлено мобільний телефон марки OPPO CPH 2205, ІМЕІ 1: НОМЕР_2 ; ІМЕІ 2: НОМЕР_3 ;

- протоколу огляду речей та документів від 26 липня 2024 року, згідно якого предметом огляду виступав вилучений у ході обшуку в ОСОБА_8 мобільний телефон. У подальшому було відкрито додаток «Telegram» встановлений на даному телефоні та зареєстрований на ім`я користувача « ОСОБА_11 » та має нікнейм « ОСОБА_16 ». Після відкриття було виявлено в закладці «чати» канал « ІНФОРМАЦІЯ_5 », який має функцію автоматичного видалення повідомлень через добу після їх публікації. Також в телефону було виявлено соціальну мережу «ТікТок» з персональною сторінкою ОСОБА_8 з ім`ям користувача ОСОБА_13 . На сторінці акаунту міститься закріплена публікація тривалістю 00 хв 50 сек із описом: «Сьогодні була свідком наших ХВАЛЬОНИХ ІНФОРМАЦІЯ_11. Без прав, просто хватають людей і ще двоє з СБУ. Документи з СБУ відмовились показати, а далі сказали, що ми просто йшли і ніхто таке не говорив. Р.S. «СБУ» в гражданці Хлопця врятувала». На вказаному відеозаписі зображено дві особи у військовій формі ЗС України, які є співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_11, що здійснювали мобілізаційні заходи. Також у ході огляду при відкритті папки «Фотоснимки» було виявлено відеозапис тривалістю 00:50 сек, в ході огляду якого встановлено, що дві особи в військовій формі, а саме військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_2 , які здійснювали мобілізаційні заходи. Запис виконано на камеру даного мобільного телефону 09 липня 2024 року о 15.11.

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив всі доводи сторони захисту в судовому засіданні, виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, та обґрунтовано дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення і доводи, викладені стороною захисту в апеляційних скаргах, були предметом дослідження під час судового розгляду, вони отримали об`єктивну та належну оцінку в судовому рішенні, з якою погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Також, суд дотримався вимог ст. 10 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання сторін кримінального провадження вирішені судом у відповідності до вимог КПК України.

Суд першої інстанції, з`ясувавши передбачені ст. 91 КПК України обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення.

Фактичні дані, які покладено в основу вироку і на яких ґрунтується обвинувачення ОСОБА_8 отримано в порядку, визначеному КПК України, вони узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду, не викликають сумніву в законності їх збирання (формування) та процесуального закріплення. Тому ці дані в силу ст. 84 КПК України є доказами у кримінальному провадженні.

Вищенаведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону та їх обґрунтовано покладено в основу вироку, оскільки вони є належними, допустимими та достатніми.

Матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення в справі, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази та дав їм у сукупності належну оцінку, що вказує наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

Доводи сторони захисту, які зводяться до того, що ОСОБА_8 була свідком неправомірної поведінки з боку невстановлених на той момент осіб та висвітлила це в соціальних мережах, з метою належного реагування на таку поведінку уповноважених органів і в результаті її дій не настали якісь негативні наслідки, колегія суддів не може визнати обґрунтованими з наступних підстав.

Частина 1 статті 114-1 КК України встановлює заборону перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період. Диспозиція цієї частини передбачає формальний склад злочину. Це означає, що для кваліфікації діяння не потрібно настання конкретних наслідків.

Злочин, передбачений ст. 114-1 КК України, може бути вчинений виключно з прямим умислом. Особа повинна усвідомлювати, що її дії спрямовані саме на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період, і бажати настання таких наслідків.

Як встановлено в ході судового провадження, військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_11 ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , діяли згідно із доведеним до них безпосереднім керівником завданням та виконували оповіщення громадян у межах мобілізаційних заходів в особливий період, що узгоджується із вимогами Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Наявність визначених планів оповіщення та їх виконання ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтверджується листом ІНФОРМАЦІЯ_9 від 13 липня 2024 року вих №10/3/94.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що поширення в спеціалізованих групах месенджера «Телеграм» інформації про мобілізаційні заходи із зазначенням місць проведення таких заходів є перешкоджанням не лише законній діяльності окремих військовослужбовців з числа певної групи оповіщення (як зокрема ОСОБА_9 та ОСОБА_10 ), законність дій якої намагалася поставити під сумнів сторона захисту, а перешкоджанням саме діяльності відповідного ІНФОРМАЦІЯ_11 в частині виконання завдань даного органу військового управління, визначених законодавством (зокрема пунктом 1 Положення про ІНФОРМАЦІЯ_11, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2022 р. № 154), оскільки сприяє уникненню громадянами заходів оповіщення в опублікованих місцях оповіщення та сприяє штучному формуванню в суспільстві негативного іміджу діяльності таких органів військового управління.

Також є слушним зауваження, що незгода ОСОБА_8 із окремими аспектами здійснення ОСОБА_10 та ОСОБА_9 заходів із оповіщення не свідчить про незаконність таких заходів у цілому, а окремі порушення визначеного порядку оповіщення, навіть якби такі й мали місце, не завжди вказують на незаконність мобілізаційного заходу як такого.

Крім того, слід зауважити, що законність мобілізаційних заходів не є предметом розгляду в межах даного кримінального провадження.

Так само, перебування на місці подій працівників Служби безпеки України, не може свідчити про невідповідність законним вимогам проведення мобілізаційних заходів.

Твердження сторони захисту, що ОСОБА_8 не була обізнана із статусом ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , як військовослужбовців, станом на момент здійснення нею публікацій, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду.

Згідно наявного в матеріалах кримінального провадження відеозапису подій, що мали місце 09 липня 2024 року по АДРЕСА_2, ОСОБА_10 , на прохання ОСОБА_8 , демонстрував їй посвідчення особи, уповноваженої на оповіщення громадян. Тобто, ОСОБА_8 мала достатньо можливостей ознайомитися із ним та переконатися в статусі ОСОБА_10 , як військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_11 і як мінімум усвідомити про на явність у нього статусу військовослужбовця.

Крім того, після досліджуваних подій, ОСОБА_8 здійснила публікацію в мережі ТікТок із текстовим описом, що містить формулювання: «Сьогодні стала свідком наших ХВАЛЬОНИХ ІНФОРМАЦІЯ_11», що прямо свідчить про її обізнаність про статус відповідних осіб, як військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_11.

Також, публікація із зазначення місця оповіщення була зроблена обвинуваченою в спеціалізованій групі для інформування громадян про мобілізаційні заходи ІНФОРМАЦІЯ_11, яка спеціалізовано функціонувала для забезпечення можливості ухилення особами від таких заходів, що чітко та однозначно вказує на обізнаність ОСОБА_8 із статусом військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_11 та наявністю в обвинуваченої прямого умислу перешкодити їх законній діяльності щодо оповіщення громадян шляхом здійснення такої публікації.

З урахуванням вищевикладеного в сукупності, судова колегія приходить до переконання, що публікації в ТікТок та Telegram ОСОБА_8 були зроблені із усвідомленням статусу ОСОБА_10 та ОСОБА_9 як військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_10 та змісту їх діяльності з оповіщення громадян в межах мобілізаційних заходів, тобто із усвідомленням протиправного характеру своїх дій та бажанням настання їх протиправних наслідків.

Враховуючи зазначене, колегія суддів дійшла переконливого висновку про те, що на підставі досліджених в судовому засіданні суду першої інстанції доказів, оцінивши кожний доказ окремо з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, встановивши, що докази, якими сторона обвинувачення обґрунтувала пред`явлення обвинувачення, отримані з дотримання вимог кримінально-процесуального закону та доводять винуватість ОСОБА_8 в інкримінованому кримінальному правопорушенні, а саме, у перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, яка знайшло своє вираження в публікації відомостей про мобілізаційні заходи, місця їх проведення та дислокацію військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_11, у соціальній мережі ТікТок та платформі «Telegram», з метою перешкоджання здійсненню мобілізаційних заходів, за що передбачена кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Що стосується покарання, призначеного обвинуваченій, то колегія суддів вважає, що доводи прокурора про невідповідність призначеного ОСОБА_8 покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та її особі, внаслідок м`якості, є непереконливими, з огляду на таке.

Згідно зі ст.414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Так, відповідно до вимог ст.65 КК України, при призначенні покарання, суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

За змістом ч.2 ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

Водночас, загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України.

Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення обвинувачених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як обвинуваченими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст.75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення обвинуваченого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення особи без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість кримінального правопорушення, особу винного, але й інші обставини справи.

Призначене ОСОБА_8 покарання за вчинене нею кримінальне правопорушення зазначеним вище вимогам відповідає, воно є пропорційним характеру скоєних дій, їх небезпечності, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження нових кримінальних правопорушень.

Так, призначаючи ОСОБА_8 покарання та звільняючи від його відбування з випробуванням, на підставі ст.75 КК України, місцевий суд, разом зі ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, врахував також дані про особу обвинуваченої й всі інші обставини, які впливають на вибір заходу примусу та порядок його відбування.

Мотивуючи свої висновки щодо обраного ОСОБА_17 розміру покарання, місцевий суд узяв до уваги, що остання до кримінальної відповідальності раніше не притягувалася, за місцем проживання скарги на неї не надходили, до адміністративної відповідальності не притягувалася, також, на обліку в лікаря психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, має на утриманні неповнолітню доньку, має подяки за волонтерську діяльність, у т.ч. на користь підрозділу ЗСУ.

Судом першої інстанції також взято до уваги, що на можливості виправлення обвинуваченої без ізоляції від суспільства було наголошено у досудовій доповіді органу пробації.

Крім того, колегія суддів враховує, що на час апеляційного розгляду чоловік обвинуваченої - ОСОБА_18 загинув, виконуючи військовий обов`язок під час захисту Батьківщини, що являється істотною обставиною, яка підлягає врахуванню при призначенні обвинуваченій покарання.

Беручи до уваги конкретні обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченої зазначені вище, місцевий суд обґрунтовано дійшов висновку про можливість призначення ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, зі звільненням від його відбування з випробуванням з іспитовим строком, на підставі ст.75 КК України, що буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, оскільки її перевиховання можливе без ізоляції від суспільства, з чим погоджується і колегія суддів.

Відтак, доводи апелянта про м`якість призначеного ОСОБА_8 покарання не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, у зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів не встановлено будь-яких порушень норм матеріального чи процесуального закону, наслідком яких є зміна чи скасування судового рішення, у зв`язку із чим, вирок суду слід залишити без змін.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 412, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні - начальника відділу Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_6 , захисника-адвоката ОСОБА_7 та обвинуваченої ОСОБА_8 - залишити без задоволення, а вирок Новозаводського районного суду м. Чернігова від 10 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_8 - без змін.

Згідно ч.4 ст.532 КПК України дана ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку відповідно до ст.426 КПК України протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4