Вирок

Іменем України

12.02.2026 м. Львів

Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

прокурорки ОСОБА_4 ,

представника потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 25 листопада 2024 року за №0000631, про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Новий Розділ, Львівської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 , 23.11.2024 року близько 22:30, перебуваючи за адресою: м. Львів, вул. Кульпарківська, 129, на грунті раптово виниклих особистих неприязних відносин з ОСОБА_7 , маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень останньому, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, умисно наніс останньому декілька ударів кулаком правої та лівої руки в область обличчя потерпілого, після чого ОСОБА_7 було нанесено ще декілька ударів правою ногою в область грудної клітки та обличчя. В результаті заподіяних ОСОБА_6 травм потерпілому ОСОБА_7 , спричинено переломи кісток верхньої, передньої, медіальної стінок лівої верхньощелепової пазухи, із накопиченням крові у ній, перелом медіальної стінки лівої орбіти, переломи кісток носа та носової перетинки, які відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я. Синці, садна, рана, підшкірний крововилив, крововилив в білковій оболонці ока відносяться до легкого ступеня тяжкості.

Обвинувачений ОСОБА_6 в судовому засіданні вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України визнав повністю. Показав суду, що 23.11.2024 близько 22:30 год. за адресою: м. Львів, вул. Кульпарківська, 129, під час словесної перепалки наніс ОСОБА_7 декілька ударів в область обличчя та грудної клітки. Удари наніс після того, як ОСОБА_7 вигукував різні слова на його адресу, погрожував, що розмовляти з ним будуть інші люди. Пізніше телефонував до ОСОБА_7 , щоб запитати як він себе почуває, однак він не піднімав трубку. Згодом до нього зателефонували батьки ОСОБА_7 , а після і сам ОСОБА_7 та повідомив, що іде в лікарню. Щодо заявленого цивільного позову заперечив.

Потерпілий ОСОБА_7 в судовому засіданні показав суду, що зателефонував до ОСОБА_6 , оскільки хотів з`ясувати чому він одним людям гроші віддає швидко, а іншим ні. Після розмови, яка відбулась між ними на вулиці, ОСОБА_6 наніс йому удари по обличчю та тілу. У зв`язку з чим він був змушений звернувся в лікарню.

На уточнююче запитання прокурорки ОСОБА_4 повідомив, що ОСОБА_6 йому грошей не був винен. Коли телефонував до ОСОБА_6 , то перебував у стані алкогольного сп`яніння.

Не зважаючи на визнання вини обвинуваченим, винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України підтверджується показаннями свідка, протоколами слідчих та процесуальних дій, висновками експертів, іншими документами, які досліджено безпосередньо у судовому засіданні та які суд вважає належними та допустимими доказами.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні показала суду, що вона разом із ОСОБА_6 22.11.2024 року прийшла до хлопців в парк, і одразу ОСОБА_9 почав звинувачувати ОСОБА_10 в тому, що він шахрай, який не віддає кошти. ОСОБА_11 попросив ОСОБА_12 не починати цю розмову, на що ОСОБА_9 почав кричати: "давай мене вдар". Після чого ОСОБА_11 запропонував ОСОБА_13 вийти і поговорити на вулиці, і там вони побилися. Коли вона разом з ОСОБА_14 прийшла в парк, то усі хлопці уже були п`яні.

Окрім зазначених показів свідка, вина ОСОБА_6 підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

- висновком експерта №872 від 26.11.2024 року відповідно до якого у ОСОБА_7 згідно консультаційних висновків спеціалістів, при обстеженні у ВП "Лікарня Святого Пантелеймона" КНП "1 територіальне медичне об`єднання м. Львова" 24 листопада 2024 р. було діагностовано: "Перелом кісток носа закритий, із задовільним стоянням кісткових уламків. Множинні переломи кісток лицевого скелету. Посттравматичний гематосинус верхньощелепної пазухи зліва. Перелом носової переділки", "Перелом передньої, верхньої та медіальної стінок верхньощелепової пазухи зліва. Гематома лівої орбіти. Рвано-забійні рани лівої надбрівної ділянки та медіального кута лівого ока", "Навколоорбітальна гематома зліва, забої обличчя". На час проведення судово-медичної експертизи у потерпілого виявлено синці у лівій навколоочній ділянці та в ділянці носа, на шиї зліва, підшкірний крововилив у лобній ділянці справа, рану в ділянці лівої орбіти, крововилив в білковій оболонці лівого ока, садна в ділянці спинки носа зліва, в ділянці лівого променево-зап`ясного суглобу, на правій кисті. Наявність вказаних переломів підтверджено рентгенологічно. Травма обличчя у вигляді переломів кісток лицевого скелету: верхньої, передньої, медіальної стінок лівої верхньощелепової пазухи, із накопиченням крові у ній, перелому медіальної стінки лівої орбіти, переломів кісток носа та носової перетинки; синців, рани, підшкірного крововиливу, крововиливу в білковій оболонці лівого ока, садна в ділянці носа та садна в ділянці лівого променево-зап`ясного суглобу, на правій кисті, які утворились від дії тупих предметів, при контакті з таким, могли виникнути 23 листопада 2024р. Переломи кісток верхньої, передньої, медіальної стінок лівої верхньощелепової пазухи, із накопиченням крові у ній, перелом медіальної стінки лівої орбіти, переломи кісток носа та носової перетинки відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, згідно п. 2.3.1.а, згідно п. 4.6. "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень", затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995р. Синці, садна, рана, підшкірний крововилив, крововилив в білковій оболонці ока відносяться до легкого ступеня тяжкості. Судово-медичних даних про утворення тілесних ушкоджень у потерпілого внаслідок падіння на площину з висоти власного росту та спричинення їх власноручно немає.

- консультаційним висновком спеціаліста лікаря-консультанта ОСОБА_15 від 24.11.2024, відповідно до якого: основний діагноз: перелом передньої, верхньої та медіальної стінок верхньощелепової пазухи зліва. Гемиатома лівої орбіти. Рванозабійні рани лівої надбрівної ділянки та медіального кута ока. Рекомендації: на амбулаторне лікування у сімейного лікаря. Щоденна обробка гематоми підочної ділянки зліва маззю рятівника, ран розчином бетадину.

З метою оцінки вказаних доказів за ознаками належності, допустимості та достовірності, встановлення інших обставин, що мають значення для цього кримінального провадження, а також вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку, судом досліджено такі процесуальні рішення, документи та інші матеріали:

- постанову дізнавача сектору дізнання Львівського РУП №2 ГУНП у Львівській області лейтенанта поліції ОСОБА_16 про визнання речових доказів та доручення до матеріалів кримінального провадження від 10.12.2024;

- вимогу в Управління інформаційно-аналітичної підтримки ГУ НП у Львівській області № від 09.12.2024 щодо наявності судимостей та притягнення до відповідальності ОСОБА_6 ;

- фотознімок на якому зображено обличчя ОСОБА_7 .

При наданні оцінки належності та допустимості доказів, наявних у матеріалах справи, суд зазначає наступне.

Стаття 84 КПК України визначає, що доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно статей 85 та 86 КПК України належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Стаття 87 КПК України визначає, що недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини. Суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, порушення права особи на захист.

Суд дотримався норм, визначених статтями 10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в наданні доказів, дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання всіх учасників процесу суд розглянув відповідно до вимог закону.

При оцінці представлених суду доказів, суд виходить з загальних принципів кримінального судочинства, статей 84, 85, 86, 89 КПК України, практики Європейського суду з прав людини та практики Верховного суду.

Суд вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення встановлена поза розумним сумнівом на підставі досліджених у судовому засіданні доказів, оскільки сукупність обставин, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розуміння пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був учинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину, отже відповідає стандарту доведення поза розумним сумнівом, визначеному, зокрема, постановою Верховного Суду №159/3738/16-к від 23.06.2020. Зважаючи на вказане суд не вбачає підстав для виправдання обвинуваченого.

З урахуванням наведеного, суд кваліфікує дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Під час судового розгляду судом детально проаналізовано поведінку обвинуваченого ОСОБА_6 після вчинення злочину, рівень суспільної небезпеки обвинуваченого, наслідки суспільно-небезпечного діяння останнього, особу обвинуваченого, його спосіб життя, історію порушень, ймовірність вчинення ним нових злочинів, зважено на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

В той же час згідно зі ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі "Скоппола проти Італії" від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику призначення судами кримінального покарання" №7 від 24.10.2015 року, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

Так, суд враховує дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку в лікаря психіатра відповідно до довідки №3519д від 12.12.2024 не перебуває та у лікаря нарколога відповідно до довідки №6317 від 10.12.2024 року не перебуває.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням обставин вчиненого та даних про особу обвинуваченого, суд вважає за необхідне призначити йому покарання у виді штрафу, оскільки, на думку суду, саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Окрім цього, потерпілим ОСОБА_7 заявлено цивільний позов до цивільного відповідача обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 100000 грн. та моральної шкоди в сумі 39000 грн. та 21 000 тис. витрат на правову допомогу.

Вирішуючи питання про цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 суд виходить з наступного.

Положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 цього Кодексу особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу Україниза умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як передбачено ч. 1ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ч.1ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями майну особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 в частині стягнення матеріальної шкоди в сумі 100 000 гривень не підлягає задоволенню, оскільки жодних підтверджуючих документів матеріали кримінального провадження не містять.

В частині позовних вимог про стягнення з цивільного відповідача обвинуваченого ОСОБА_6 моральної шкоди на користь потерпілого ОСОБА_7 в сумі 39 000 грн., суд вбачає правові підстави для їх задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти витрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного суду №5 від 25.05.2001 року) розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд вважає, що цивільним позивачем ОСОБА_7 доведено заподіяння йому цивільним відповідачем обвинуваченим ОСОБА_6 моральної шкоди.

Крім цього, на підставі положень ст. 137 ЦПК України, з врахуванням ст. 141 цього кодексу, з відповідача також необхідно стягнути витрати на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесення витрат позивач надав Додаток №1 до договору А/44 від 25.11.2024 року, а саме рахунок-фактуру №01 від 17.12.2024 року, з якої вбачається, що оплата за участь у розгляді кримінального провадження внесеного в ЄРДР 0000631 від 25.11.2024 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, відповідно до прайс-рахунку адвоката становить 21000 тис. грн., а також квитанцію від 20.12.2024р. згідно якої ОСОБА_7 перерахував ОСОБА_5 21000 грн.

Таким чином, із врахуванням обсягу виконаних адвокатом робіт, часу їх виконання, складності справи, співмірності часу розгляду справи та участі адвоката у її розгляді, суд приходить до висновку про доцільність стягнення з цивільного відповідача на користь цивільного позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000грн.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 під час досудового розслідування та протягом судового розгляду даного кримінального провадження не обирався і підстав для його обрання немає.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Також, у справі наявні підстави для застосування правових приписів ст.174 КПК України, оскільки під час досудового розслідування на майно, визнане речовими доказами, накладався арешт.

Керуючись ст.370, 373,374 КПК України,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 60 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 (одну тисячу двадцять) грн. 00 коп.

Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення задоволити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 39 000 (тридцять дев`ять тисяч) гривень 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 10000 (десять тисяч) гривень 00 коп. витрат на правову допомогу.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_7 - відмовити.

Речові докази:

-консультаційний висновок спеціаліста ОСОБА_17 від 24.11.2024 на 1 арк.; консультаційний висновок спеціаліста ОСОБА_15 від 24.11.2024 на 1 арк.; консультаційний висновок спеціаліста ОСОБА_18 від 24.11.2024 на 1 арк. залишити при матеріалах кримінального провадження;

-DVD-R диск з надписом " ОСОБА_7 КТ ГМ 24.11.24 р." - повернути потерпілому ОСОБА_7 .

Апеляційна скарга на вирок суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Львівського апеляційного суду.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору та потерпілому.

Суддя ОСОБА_1