1Справа № 335/964/26 1-кс/335/519/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2026 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Вознесенівського районного суду міста Запріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ ВП № 3 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000136 від 06.03.2023, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, стосовно:

- ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця села Бариш, Чортківського району, Тернопільської області, який має середню спеціальну освіту, має на утриманні неповнолітнього сина, не одруженого, який проходив службу на посаді старшого навідника 1 мінометного взводу 2 мінометної батареї 2 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ ВП №3 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області старший лейтенант поліції ОСОБА_6 , за погодженням з прокурорм Запорізької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Обґрунтовуючи вказане клопотання слідчий вказав, що слідчим відділом Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000136, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 06.03.2023, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.05.2022 наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 43 ОСОБА_4 призначено на посаду старшого навідника мінометного взводу мінометної батареї механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «старший солдат». Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє по теперішній час.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Будучи військовослужбовцем військової служби, старший солдат ОСОБА_4 згідно з вимогами ст.ст. 9, 11, 16, 28, 30, 37 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим та виявляти повагу до командирів (начальників), беззастережно, неухильно точно та у встановлений строк виконувати їх накази, знати та виконувати свої обов`язки, додержуватися вимог військових статутів, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.

Відповідно до вимог ст.ст. 28, 30 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення та віддавати накази, забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України. Командир (начальник) має право віддавати підлеглому накази, а підлеглий зобов`язаний їх виконати сумлінно, точно та у встановлений строк. У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами 3бройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.

В свою чергу, старший навідник мінометного взводу мінометної батареї механізованого батальйону ВЧ НОМЕР_1 , старший солдат ОСОБА_4 достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер і шкоду завдану своїми неправомірними діями, з метою ухилитися від військової служби, без поважних на то причин, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин за наступних обставин: 29.07.2022 діючи в умовах воєнного стану, умисно, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки, з метою ухилення від військової служби, самовільно залишив місце служби, а саме місце тимчасової дислокації підрозділів військової частини НОМЕР_1 , розташоване в населеному пункті АДРЕСА_2 , після чого службові обов`язки не виконував, проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби та не вживаючи жодних заходів для з`явлення у військову частину для подальшого проходження військової служби, звернення до правоохоронних або інших державних органів чи органів військового управління, за наявності реальної можливості для цього.

Таким чином, військовослужбовець ОСОБА_4 , за викладених вище обставин, підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого, ч. 4 ст. 408 КК України дезертирство, тобто самовільне залишення місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

06.02.2025 складено повідомлення про підозру ОСОБА_4 .

Органом досудового розслідування зібрано достатньо доказів про обґрунтованість підозри ОСОБА_4 .

Необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою обумовлюється наявністю ризиків, п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Наявність вказаних ризиків підтверджується зібраними під час досудового розслідування матеріалами кримінального провадження, а саме за вчинення злочину за правовою кваліфікацією, передбаченою ч. 4 ст. 408 КК України, який згідно ст. 12 КК України, віднесений до категорії особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років. Так, розуміючи тяжкість вчиненого кримінального правопорушення (злочину), суворість та невідворотність послідуючого покарання, підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Про вказані наміри підозрюваного вже свідчить його поведінка, оскільки достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, маючи можливість належно їх виконувати, свідомо допустив їх порушення, вчинивши військовий злочин, а саме самовільно залишення місця несення служби, яке по своїй суті являється переховуванням від правоохоронних та інших державних органів, а також органів військового управління з метою невиконання обов`язків військової служби.

Зазначені обставини свідчать про необхідність ізоляції ОСОБА_4 задля нівелювання ризику можливості переховуватися від суду і слідства та перешкодити виконанню процесуальних рішень, що є вагомою підставою вважати, що єдиним дієвим у даному випадку запобіжним заходом котрий зможе гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_4 буде саме тримання під вартою.

Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що на даний час, у зв`язку із початковим етапом досудового розслідування даного кримінального провадження, встановити всіх свідків не виявилося можливим, однак, досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, а відтак ОСОБА_4 , у випадку застосування до нього запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, може здійснювати тиск на них, які враховуючи початковий етап досудового розслідування ще не були допитані у кримінальному провадженні, однак підлягають обов`язковому допиту в якості свідків, що суттєво вплине на можливість уникнення ОСОБА_4 кримінальної відповідальності та сприятиме перешкоджанню здійсненню досудового розслідування даного кримінального провадження.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, а також тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_4 при ухваленні вироку, наслідки злочину, а саме, зниження бойової готовності підрозділу, в умовах воєнного стану та обороноздатності України, підрив військової дисципліни та надання негативного прикладу протиправної поведінки військовому підрозділу, в цілому, в час протистояння відкритій агресії російської федерації, внаслідок самовільного залишення місця служби, сторона обвинувачення вважає, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить виконання покладених на підозрюваного процесуальних обов`язків та дасть можливості запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КК України.

Застосувати більш м`які запобіжні заходи до ОСОБА_4 неможливо, оскільки, відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються у вчиненні злочину, передбаченого статтею 408 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Водночас, відповідно до абзацу 8 частини 4 статті 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтею 408 Кримінального кодексу України.

Враховуючи характер злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , значну суспільну небезпечність інкримінованого йому злочину, беручи до уваги, що військове кримінальне правопорушення у період воєнного стану, у вчиненні якого він підозрюється, є особливо тяжким та вчинене в той час коли весь Український народ героїчно протистоїть військовій агресії російської федерації, а також те, що вказане кримінальне правопорушення має підвищений суспільно небезпечний характер, оскільки впливає на обороноздатність України, та те, що вказана його протиправна діяльність створює в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження - безладдя та безкарності у Збройних силах України, сторона обвинувачення вважає за можливе не визначати розмір застави, оскільки вона не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 повністю підтримав клопотання слідчого, просив його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_4 заперечував проти задоволення клопотання слідчого. Вважає, що достатньо до нього застосувати такий запобіжний захід як домашній арешт.

Захисник адвокат ОСОБА_5 також заперечував проти задоволення клопотання слідчого, зазначивши, що підозра є необґрунтованою, жоден із ризиків не підтверджений, усі ризики тільки ймовірні. ОСОБА_4 має сталі соціальні зв`язки та постійне місце мешкання. Під час застосування до нього запобіжного заходу у виді домашнього арешту він буде виконувати покладені на нього процесуальні обов`язки. Тому, за таких обставин просить застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Вислухавши доводи прокурора, підозрюваного та захисника, дослідивши матеріали кримінального провадженні, додані до клопотання слідчого, в їх сукупності, суд дійшов до такого.

У судовому засіданні встановлено, що 06.03.2023 до ЄРДР були внесені відомості про вчинення кримінального правопорушення за ч. 4 ст. 408 КК України, за № № 0000136, за фактомсамовільного залишення військовослужбовців ОСОБА_4 місця служби з метою ухилення від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану.

06.02.2026 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України.

Ухвалою слідчого судді Вознесенівського районного суду міста Запоріжжя від 27.01.2026, надати дозвіл на проведення обшуку домоволодіння, а саме: будинку, господарський споруд, земельної ділянки, за адресою: АДРЕСА_1 , з метою встановлення місцезнаходження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та забезпечення його участі у досудовому розслідуванні, в ході виконання якого, 05.02.2026 його було виявлено за вказаною адресою, що підтверджується протоколом обшуку.

05.02.2026 ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України, що підтверджується протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину.

Відповідно до ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає, що прокурором у судовому засіданні доведено, про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України. На думку слідчого судді, зазначене підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- матеріалами службового розслідування, проведеного у військовій частині НОМЕР_1 за фактом відсутності на службі військовослужбовця ОСОБА_4 ;

- протоколами допиту свідків військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , які пояснили обставини відсутності ОСОБА_4 на службі;

- іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

При цьому слідчий суддя звертає увагу, що обґрунтована підозра - це стандарт доказування, який передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення. Обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку.

На стадії досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї запобіжного заходу.

При цьому стандарт доказування «обґрунтованої підозри» є нижчим, ніж доведеність «поза розумним сумнівом», яким керується суд під час судового розгляду кримінального провадження по суті та ухвалення вироку.

На переконання слідчого судді, незалежно від подальшої доведеності підозри чи правової кваліфікації інкримінованого ОСОБА_4 діяння сукупність досліджених в судовому засіданні доказів свідчить, що він може бути причетним до цього злочину.

Згідно з ч. 1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Вирішуючи питання наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, про які в своєму клопотанні зазначає слідчий, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК.

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зв`язків, будь-яких зв`язків з іншою країною, або наявність зв`язків в іншому місці.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Під час розгляду клопотання слідчим суддею встановлено, що злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 є особливо тяжким та передбачає безальтернативну міру покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років позбавлення волі, що саме по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Слідчий суддя вважає, що тяжкість злочину, в якому підозрюють ОСОБА_4 не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, але така підозра у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо не враховувати. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Факт переховування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування підтверджується даними оперативно-розшукових заходів, спрямованих на встановлення місця знаходження ОСОБА_4 , відповідно до яких було встановлено, що ОСОБА_4 перебуває за адресою: АДРЕСА_1 , що свідчить про те, що він ухиляється від військової служби та переховується від правоохоронних органів. При цьому оскільки здійснивши втечу і переховування один раз, не виключено вчинення такого переховування і вдруге.

При цьому, виходячи із обставин вчинення ОСОБА_4 злочину, повязаного із самовільним залишенням військової частини з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану, не виключена можливість вчинення нового злочину у випадку перебування його на будь-якому іншому запобіжному заході, окрім перебування під вартою, а також можливість переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Слідчий суддя також враховує, що ОСОБА_4 має постійне місце мешкання, не одружений, має на утриманні неповнолітного сина, перебував на військовій службі, раніше не судимий. Водночас, навіть наявність у нього певних соціальних зв`язків не спростовує висновки слідчого судді про можливе продовження підозрюваним кримінального правопорушення. Також, матеріали клопотання не містять будь-яких даних, що поточний стан його здоров`я перешкоджає перебуванню в ізоляції від суспільства.

Перевіряючи наявність ризику незаконного впливу на свідків, слідчий суддя враховує встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного ст. 615 цього Кодексу (частина 4 статті 95 КПК України).

Слідчий суддя вважає доведеним ризик того, що підозрюваний може впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, які є мешканцями територіальної громади де мешкає обвинувачена, з огляду на те, що не всі свідки наразі допитані.

Ризик, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, підтверджується тим, що огляду на те, що не всі свідки наразі допитані.

Отже, слідчий суддя при аналізі пояснень учасників судового засідання, доказів у кримінальному провадженні, даних, що характеризують підозрюваного, дійшов до висновку, що існують ризики, передбачені п.п. 1,3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість переховування від органу досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, можливість продовження вчинення кримінального правопорушення.

Виходячи з викладеного, керуючись інтересами забезпечення ефективності кримінального провадження та охорони загальносуспільних прав та інтересів, слідчий суддя доходить переконання про неможливість відвернення передбачених статтею 177 КПК України ризиків з використанням інших, більш м`яких, запобіжних заходів та може констатувати сукупність підстав для продовження відносно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Також, слідчий суддя враховує, що відповідно до ч. 7 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 402-405, 407, 408, 429 КК України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

Необхідність застосування такого запобіжного заходу до підозрюваного, що обмежує його особисту недоторканість, не буде суперечити нормі ст. 5 ч. 1 п. «b» Європейської конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», за якою особи можуть бути арештовані для виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом та рішенню Європейського суду з прав людини справа «Чанєв проти України» від 09.10.2014 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

З урахуванням майнового стану підозрюваного в даному випадку визначається можливість застосувати мінімальний розмір застави для такої категорії справ, передбачений ст. 182 КПК України, а саме 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

З урахуванням вимог ст. 7 ЗУ «Про державний бюджет на 2026 рік», ОСОБА_4 або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у сумі 266 240 грн.

У разі внесення вказаної застави на підозрюваного ОСОБА_4 покладаються обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 182 КПК України, у разі внесення застави згідно з ухвалою слідчого судді, суду щодо особи, стосовно якої раніше було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, передбачені цією частиною роз`яснення здійснюються уповноваженою службовою особою місця ув`язнення.

Керуючись ч. 2 ст. 376, 177, 178, 183, 193 194, 196, 197, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ ВП № 3 Пологівського РВП ГУНП в Запорізькій області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою з утриманням його в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України по 05.04.2026 (включно).

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 рахувати з моменту фактичного його затримання з 07 год. 02 хв. 05.02.2026.

В задоволенні клопотання підозрюваного та захисника про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відмовити.

Встановити розмір застави ОСОБА_4 у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, в сумі 266 240 (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок) грн. 00 коп., яка може бути внесена протягом строку дії даної ухвали на депозитний рахунок (Код отримувача: (ЄДРПОУ) 26316700, Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ, Код банку отримувача (МФО) 820172, Рахунок отримувача UA5001205. В призначенні платежу необхідно вказувати: вид платежу застава ОСОБА_4 , номер справи (провадження), суд, в якому розглядається справа).

Після внесення застави і звільнення з-під варти покласти на підозрюваного ОСОБА_4 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України:

- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першим викликом;

- не відлучатися без дозволу слідчого, прокурора чи суду з місця його проживання;

- повідомляти про зміну місця проживання та місця роботи слідчого, прокурора або суд;

- утримуватись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити на строк до двох місяців з моменту звільнення з-під варти.

Уповноваженій службовій особі місця ув`язнення після внесення застави, перевірки документа, що підтверджує її внесення негайно здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_4 з-під варти.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_4 чи іншому заставодавцю відмінному від підозрюваного, обов`язки, що покладаються у зв`язку з застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави та наслідки його невиконання.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_4 вважається таким до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Визначити строк дії ухвали до 05.04.2026 включно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Подання апеляційної скарги не зупиняє виконання, ухвала підлягає негайному виконанню.

Вступна та резолютивна частини ухвали постановлені в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 06.02.2026.

Повний текст ухвали виготовлено 09.02.2026.

Слідчий суддя ОСОБА_1