Справа № 127/3493/26
Провадження №11-сс/801/130/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

підозрюваного в режимі відеоконференції ОСОБА_7

захисників підозрюваного адвокатів ОСОБА_8 , ОСОБА_9

ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці апеляційні скарги захисників підозрюваного ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2026 року про продовження застосування заходу забезпечення кримінального провадження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Вінниці, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , в силу статті 89 КК України не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених частиною другою статті 146, частиною четвертою статті 187, частиною четвертою статті 189 КК України,-

Зміст судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Ухвалою слідчого судді Віницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2026 року задоволено погоджене із прокурором клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_11 про продовження застосування заходу забезпечення кримінального провадження № 0001029, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.11.2025 року за ознаками ст. 146 ч. 2, 187 ч. 4, 189 ч. 4, 263 ч. 2, 353 ч. 1 КК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 .

Продовжено відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів та проступку), передбачених частиною другою статті 146, частиною четвертою статті 187, частиною четвертою статті 189 КК КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою, строком на 60 (шістдесят) днів у межах строку досудового розслідування до 04 квітня 2026 року без визначення застави.

Приймаючи рішення про задоволення клопотання про продовження запобіжного заходу слідчий суддя вказав, що прокурором під час розгляду клопотання доведено обґрунтованість підозри, а також продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, внаслідок чого дійшов висновку про необхідність продовження виключного запобіжного заходу, яким є тримання під вартою.

Водночас вирішуючи питання про визначення застави слідчий суддя урахуванням оголошеної підозри за вчинення злочину, повязаного із застосуванням насильства, та з посиланням на положення частини четвертої статті 183 КПК України дійшов висновку про недоцільність визначення застави.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, що їх подали.

В апеляційній скарзі захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ставиться питання про скасування ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2026 року через істотні порушення кримінального процесуального закону та невідповідність висновків фактичним обставинам провадження. Просить винести своє рішення, яким застосувати до підозрюваного менш суворий запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду клопотання слідчим суддею не враховано, що прокурором у судовому засіданні не було доведено обгрунтованість підозри та наявність будь-яких ризиків, які моги бути підставою для продовження запобіжного заходу. Також слідчий суддя не врахував вимоги ст. 187 КПК України щодо оцінки в сукупності всіх обставин, зокрема відсутність даних про попереднє притягнення до кримінальної відповідальності, позитивну репутацію (характеристику), наявність численних подяк за участь у волонтерському русі, наявність сімї та утриманців (вагітної дружини та малолітньої доньки 2022 року народження), стан здоровя, оскільки у ОСОБА_7 тривалий час спостерігаються серецево-судинні захворювання.

У апеляційній скарзі іншого захисника підозрюваного ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 також ставиться питання про скасування ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2026 року через істотні порушення кримінального процесуального закону та невідповідність висновків фактичним обставинам провадження. Просить винести своє рішення, яким застосувати до підозрюваного менш суворий запобіжний захід не повязаний із увязненням, а у випадку наявності підстав для задоволення клопотання визначити заставу у розмірі вісімдесяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 гривень.

У своїх доводах вказує на неврахування слідчим суддею необгрунтованості підозри, відсутність будь-яких ризиків, які моги бути підставою для продовження запобіжного заходу. Також слідчий суддя не врахував вимоги ст. 187 КПК України щодо оцінки в сукупності всіх обставин, зокрема відсутність даних про судимості, позитивну репутацію (характеристику), наявність сімї та утриманців, стан здоровя, оскільки у ОСОБА_7 тривалий час спостерігаються серецево-судинні захворювання.

Позиції учасників судового провадження.

Підозрюваний ОСОБА_7 та його захисники адвокати ОСОБА_8 , ОСОБА_12 та ОСОБА_10 підтримали доводи апеляційних скарг з підстав викладених в ній та просили задовольнити її в повному об`ємі.

Прокурор ОСОБА_6 заперечив проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, вважаючи ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційні скарги захисників підозрюваного підлягають до часткового задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Відповідно до статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог статті 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з ухвали, слідчим суддею зазначені вимоги закону дотримано не у повній мірі, внаслідок чого викладені в ухвалі висновки в частині відсутності підстав для визначення альтернативного запобіжного заходу (застави) належним чином не умотивовані.

Відповідно до статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам переховування від органів слідства та суду, знищення чи спотворення речей чи документів, незаконного впливу на інших осіб, перешкоджання кримінальному провадженню, вчиненню інших правопорушень. Підставою ж застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення та наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити вищезазначені дії.

Висновки щодо обґрунтованості підозри.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині необґрунтованості оголошеної підозри суд зазначає, що за змістом пункту третього частини першої статті 276 КПК України повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 КПК України у разі наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому в кримінальному процесуальному розумінні існує відмінність між обґрунтованістю та доведеністю висунутої підозри, в тому числі на підставі достатніх, допустимих та достовірних доказів.

Так, у справі «Кавала проти Туреччини» (рішення від 10.12.2019) Європейський Суд з прав людини констатував, що не потрібно, щоб особі, яку затримали, в кінцевому рахунку було пред`явлено обвинувачення або представлено перед судом. Метою затримання є подальше розслідування кримінальної справи шляхом підтвердження або зняття підозр, які є підставою для затримання. Таким чином, факти, які викликають підозру, не повинні бути такого ж рівня, як ті, які необхідні для обґрунтування обвинувального вироку або навіть притягнення до відповідальності, що настає на наступному етапі процесу кримінального розслідування.

Разом із тим, "обґрунтованість" підозри, на якій засновується арешт, є важливою частиною гарантії, встановленої у п. 1(с) ст. 5. Слова "обґрунтована підозра" означають наявність фактів чи відомостей, які б задовольняли об`єктивного спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила правопорушення. Однак те, що може бути визнано "розумним", залежить від усіх обставин. Відповідно, оцінюючи обґрунтованість підозри, необхідно встановити, чи забезпечена сутність гарантії, передбаченої п. 1(с) ст. 5. Отже, повинні існувати факти чи відомості про те, що заарештовану особу обґрунтовано підозрюють у вчиненні передбачуваного злочину.

Термін "обґрунтованість" також означає поріг, який підозра повинна подолати, щоб задовольнити об`єктивного спостерігача щодо ймовірності звинувачень".

У цьому провадженні з наданих до клопотання документів (протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення, протоколів допиту потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , протоколів пред`явлення потерпілим особи для впізнання за фотознімками), а також зі змісту ж оголошеної підозри в достатній мірі можна дійти висновку, що ОСОБА_7 може бути причетним до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, передбачених ст. 146 ч. 2, 187 ч. 4, 189 ч. 4 КК України, які відповідно до ст. 12 КК України віднесено до злочину невеликої тяжкості (ч. 2 ст. 146 КК України) особливо тяжких злочинів (ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189 КК України).

При цьому суд відхиляє доводи сторони захисту щодо необґрунтованості підозри через існування цивільно-правових відносин між підозрюваним та потерпілими, оскільки навіть наявність боргових зобов`язань не виключає кваліфікацію дій винної особи за статтями закону про кримінальну відповідальність, які передбачають відповідальність за вимагання та розбій, адже доказуванню у цьому провадженні підлягає, у тому числі, умисел на заволодіння майном, яке (або вартість якого) виходить за межі майна або його вартості, яке імовірно є предметом цивільно-правових відносин.

Висновки щодо доведеності ризиків та застосування виключного запобіжного заходу.

Стосовно наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий суддя вважав доведеними ризики переховування від органів досудового розслідування та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, незаконного впливу на свідків та потерпілих, а також перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Під ризиками, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною першою статті 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

З цього приводу суд наголошує, що залишаючи без зміни ухвалу слідчого судді ІНФОРМАЦІЯ_2 від 12.12.2025 про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення застави суд апеляційної інстанції в ухвалі від 08.01.2026 (справа № 127/38937/25, провадження № 11-сс/801/6/2026) погодився із доведеністю ризиків, зазначених у пунктах першому, третьому, п`ятому частин першої статті 177 КПК України (переховування від органів досудового розслідування та суду, здійснення незаконного впливу на потерпілих та свідків, а також продовження вчинення цих кримінальних правопорушень).

Оцінюючи ступінь продовження існування цих ризиків суд виходить з того, що можливе призначення в майбутньому кримінального покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально в місцях несвободи, у певній мірі може бути об`єктивною підставою вважати доведеним, що підозрюваним буть вчинятись спроби ухилятись від органів досудового розслідування чи суду. У даному ж провадженні у сукупності із тяжкістю інкримінованих злочинів та значного суспільного резонансу суд вважає доведеним продовження існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Окрім того суд зазначає про те, що із доданих до клопотання письмових доказів (довідки про наявність судимостей) убачається, що ОСОБА_7 у минулому неодноразово притягався до кримінальної відповідальності за вчинення ряду кримінальних правопорушень, у тому числі особливо тяжких злочинів. Безумовно, внаслідок спливу визначеного законом строку, підозрюваний в силу ст. 89 КК України вважається таким, що немає судимості, проте такі дані характеризують особу ОСОБА_7 та дозволяють спрогнозувати його поведінку, яка втім, свідчить про імовірну агресію з боку затриманої особи. Такі дані із високою імовірністю стверджують наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з тим установлено, що в ході здійснення досудового розслідування слідчим отримані показання від потерпілих ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , допитані свідки, тому ризик незаконного впливу на зазначених осіб зі сторони підозрюваного якщо і не нівельований взагалі, то зведений до мінімуму.

Щодо ризику перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, суд зазначає, що ані слідчим у клопотанні, ані слідчим суддею не конкретизовано характер такого перешкоджання та форми його прояву, внаслідок чого вважає недоведеним існування цього заявленого ризику.

Такі обставини вказують на наявність (доведеність) двох ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, що вказують на неможливість застосування іншого запобіжного заходу, аніж тримання під вартою.

Висновки щодо продовження запобіжного заходу та можливості визначення застави.

Суд зазначає, що порядок продовження строку тримання під вартою визначений положеннями ст. 199 КПК України, та за приписами частини третьої цієї статті клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

З цього приводу суд установив, що звертаючись із клопотанням про продовження запобіжного заходу та зазначаючи обставини, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, слідчий зазначив про те, що для завершення досудового розслідування необхідно отримати висновки судових експертиз зброї, біологічної експертизи, отримати тимчасовий доступ до документів, що перебувають у володіння ІНФОРМАЦІЯ_3 , КП « ІНФОРМАЦІЯ_4 », ІНФОРМАЦІЯ_5 , АТ Акціонерний банк « ІНФОРМАЦІЯ_6 », здійснити розсекречення матеріалів негласних слідчих (розшукових) дій, виконати вимоги ст. 290 КПК України.

Такий перелік обставин, які вказують на неможливість завершення досудового розслідування, очевидно вказує на те, що підозрюваний позбавлений будь-якої можливості здійснення неправомірного впливу щодо цих слідчих дій.

Більш того, із поданого керівником ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_16 письмового запиту від 20.01.2026 за № 19/102/10-1493-2026 установлено, що призначені слідчим біологічні експертизи можуть бути виконані лише у травні місяці 2026 року.

Суд також виходить з того, що зі спливом часу запобіжного заходу ризики, що він мав на меті запобігти, значно зменшуються або взагалі зникають. Це пов`язано з тим, що сам запобіжний захід є тимчасовим обмеженням прав особи, і його метою є уникнення певних дій з боку підозрюваного, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню або вчиненню нових злочинів.

Хоча тяжкість покарання є одним з факторів, що враховуються при обранні запобіжного заходу, вона не є вирішальною. Основним критерієм є наявність ризиків, що виправдовують застосування запобіжного заходу. З плином часу, особа, яка перебуває під запобіжним заходом, має можливість продемонструвати свою поведінку, яка свідчить про зменшення ризиків втечі, перешкоджання розслідуванню, або вчинення нового злочину.

У справі «Добринь проти України» (заява 27916/12, Рішення від 29.04.2021), ЄСПЛ вкотре наголосив, що відповідно до його усталеної практики за пунктом 3 статті 5 Конвенції існування обґрунтованої підозри, що ув`язнений вчинив злочин, є умовою sine qua non (без якої виникає наслідок) для законності тривалого тримання під вартою, але зі спливом деякого часу цього вже недостатньо. У таких випадках Суд повинен встановити, чи продовжували інші підстави, наведені органами судової влади, виправдовувати позбавлення свободи. Якщо такі підстави були «відповідними» та «достатніми», Суд також повинен з`ясувати, чи продемонстрували компетентні національні органи влади «особливу ретельність» під час здійснення провадження. Суд також встановив, що органами державної влади має бути переконливо обґрунтовано будь-який період тримання під вартою, яким би коротким він не був. Вирішуючи питання про звільнення або подальше тримання особи під вартою, органи державної влади зобов`язані розглянути альтернативні засоби забезпечення її явки до суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Проте ч. 4 ст. 183 КПК України встановлює винятки з цього правила та зазначає, що слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, з-поміж інших щодо злочину, повязаного із застосуванням насильства.

Системний аналіз зазначених норм дозволяє дійти висновку про те, що за наявності обгрунтованої підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), повязаного із застосуванням чи погрозою застосування насильства, вирішення питання про визначення застави, як альтернативного запобіжного заходу, належить до дискреційних повноважень слідчого судді, проте з обовязковим урахуванням підстав та обставин, передбачених ст. 177, 178 КПК України та рішення слідчого судді про визначення або невиначення застави має бути належним чином умотивовано.

Суд звертає увагу, що положення КПК та практика ЄСПЛ орієнтують на такі критерії, які слід врахувати при визначені застави: обставини кримінального правопорушення, особливий характер справи, майновий стан підозрюваного, його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб, масштаб його фінансових операцій, дані про особу підозрюваного, встановлені ризики, передбачені статтею 177 КПК, «професійне середовище» підозрюваного, шкода, заподіяна кримінальним правопорушенням, тощо.

У будь-якому випадку визначаючи альтернативний запобіжний захід у виді застави, слідчий суддя з метою запобігання установленим ризикам та забезпечення виконання особою процесуальних рішень, повинен покласти на підозрюваного обов`язки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України, які об`єктивно можливо перевірити, зокрема, і передбачені п. 2, 3 ч. 5 ст. 194 КПК не відлучатися із населеного пункту, у якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора чи суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання та/або роботи.

У цьому провадженні також установлено, що ОСОБА_7 на цей час виповнилось 59 років, на його утриманні перебуває двоє малолітніх дітей, дружина ОСОБА_17 перебуває на п`ятому місяці вагітності, сам підозрюваний має серцево-судинні захворювання, на постійній основі приймає значну кількість медикаментів, та відповідно до консультативного висновку від 17.11.2025 потребує оперативного лікування пластики трикуспідального клапана в умовах штучного кровообігу.

Таким чином з урахуванням зменшення ступеню існуючих ризиків та наявності місця проживання підозрюваного, соціальних зв`язків, віку та стану здоров`я, суд вважає за можливе визначити заставу, як альтернативний запобіжний захід, який буде здатний забезпечити виконання особою покладених на нього обов`язків.

Стосовно розміру альтернативного запобіжного заходу суд зазначає, що за змістом ч. 1 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

За визначенням, що міститься у ч. 1 ст. 182 КПК України застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Частиною четвертою ст. 182 КПК установлено, що розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Кримінальні правопорушення, передбачені частиною другою статті 146, частиною четвертою статті 187, частиною четвертою статті 189 КК України, за якими ОСОБА_7 оголошено підозру, відповідно до ст. 12 КК України віднесено до різних категорій злочинів, та з-поміж інших деякі з них (ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 189 ККУ) до особливо тяжких злочинів.

Розмір застави для різних категорій кримінальних правопорушень (злочинів) визначений пунктами першим-третім абзацу першого частини п`ятої статті 182 КПК України, та з-поміж інших, щодо осіб, підозрюваних у вчиненні особливо тяжкого злочину, встановлений у розмірі від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При цьому застава не виконує функції покарання особи або ж відшкодування збитків, адже обрання цього заходу не означає доведення її вини, натомість її розмір повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого, не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу це фактично призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в такому випадку перетворилося б на безальтернативне.

Кримінальний процесуальний закон саме на слідчого суддю (суд) покладає обов`язок під час визначення розміру застави перевіряти, чи він не є завідомо непомірним для підозрюваного.

Розмір застави повинен бути встановлений з урахуванням належної особі власності, якою вона може безперешкодно і без шкоди для близьких розпоряджатися для внесення застави, її майнового і сімейного стану.

Застосовані загальні принципи щодо обґрунтування тримання підозрюваного під вартою та визначення розміру застави наведені, зокрема, в рішенні у справі «Корбан проти України» від 04 липня 2019 року, де йдеться про те, що гарантія, передбачена пунктом 3 статті 5 Конвенції, покликана забезпечити не відшкодування будь-якої шкоди, завданої внаслідок передбачуваного злочину, а лише присутність обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави має встановлюватися головним чином з огляду на особу обвинуваченого, належне йому майно та його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на ступінь впевненості, що можлива перспектива втрати застави або вжиття заходів проти поручителів у випадку його неявки у судове засідання буде достатнім стримуючий фактором, щоб позбавити його бажання втекти. Оскільки відповідне питання є основоположним правом на свободу, гарантованим статтею 5 Конвенції, органи державної влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так і для вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Тяжкість обвинувачень, пред`явлених обвинуваченому, не може бути вирішальним фактором для виправдання розміру застави.

Натомість установлені дані про обставини вчинення кримінальних правопорушень та особу підозрюваного, на переконання суду дають підстави для визначення застави у максимальному розмірі, визначеному для особливо тяжких злочинів, оскільки можлива перспектива втрати застави у випадку неявки ОСОБА_7 до органу досудового розслідування чи суду буде достатнім стримуючим фактором, щоб позбавити його бажання втекти.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги захисників підозрюваного ОСОБА_7 адвокатів ОСОБА_8 та ОСОБА_9 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2026 року про продовження застосування заходу забезпечення кримінального провадження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів та проступку), передбачених частиною другою статті 146, частиною четвертою статті 187, частиною четвертою статті 189 КК України скасувати.

Клопотання старшого слідчого відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП у Вінницькій області ОСОБА_11 про продовження застосування заходу забезпечення кримінального провадження № 0001029, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.11.2025 року за ознаками ст. 146 ч. 2, 187 ч. 4, 189 ч. 4, 263 ч. 2, 353 ч. 1 КК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 задовольнити.

Продовжити відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів та проступку), передбачених частиною другою статті 146, частиною четвертою статті 187, частиною четвертою статті 189 КК України запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 (шістдесят) днів у межах строку досудового розслідування до 04 квітня 2026 року.

Визначити ОСОБА_7 заставу у розмірі 300 (трьохсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 998 400 (дев`ятсот дев`яносто вісім тисяч чотириста) гривень, які необхідно внести на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Застава може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок ІНФОРМАЦІЯ_8 : Код отримувача (код за ЄДРПОУ) НОМЕР_1 ; Банк отримувача: ДКСУ, м. Київ; Код банку отримувача (МФО): НОМЕР_2 ; Рахунок отримувача: UA0083601; Призначення платежу: застава за підозрюваного ОСОБА_7 , справа № 127/3493/26, провадження № 11-сс/801/130/2026.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави на ОСОБА_7 покласти обовязки, визначені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати на виклики слідчого, прокурора, слідчого судді та суду за першою вимогою;

- не відлучатися із міста Вінниці без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утриматись від спілкування із особами, які являються потерпілими та свідками у даному кримінальному провадженні;

- носити електронний засіб контролю;

- здати на зберігання свій паспорт, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_7 положення ч. 8 ст. 182 КПК України про те, що якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень частини сьомої статті 194 цього Кодексу.

У разі внесення застави та покладення обов`язків на підозрюваного ОСОБА_7 визначити термін їх дії, відповідно до ч. 6 ст. 194 КПК України, на строк дії даної ухвали.

Роз`яснити підозрюваному ОСОБА_7 , що в разі внесення застави у визначеному в ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі Державної установи « ІНФОРМАЦІЯ_9 ».

Після отримання та перевірки протягом не більше одного робочого дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа Державної установи « ІНФОРМАЦІЯ_9 » негайно має здійснити розпорядження про звільнення підозрюваного ОСОБА_7 з-під варти, про що повідомити Вінницький міський суд Вінницької області.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_7 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у виді застави.

Копію ухвали направити до Державної установи « ІНФОРМАЦІЯ_10 » для виконання.

Ухвала є остаточною та не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: