Справа 127/5481/26
Провадження 1-кс/127/2283/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Вінницького міського суду Вінницької області скаргу ОСОБА_3 , в порядку ст. 206 КПК України, за фіксації судового розгляду технічними засобами,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшла скарга ОСОБА_3 , в порядку ст. 206 КПК України.

Скарга мотивована тим, що 13.02.2026 було незаконно затримано чоловіка заявника, а саме людину на ім`я ОСОБА_4 . Особи в поліцейській формі, представились у спосіб, який неможливо зафіксувати. ОСОБА_5 було позбавлено права на зв`язок з родиною.

З інформації яка відома заявнику, її чоловік знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Дії осіб, на переконання заявника, були незаконним затриманням, оскільки якщо працівник поліції вважав, що він затримує фізичну особу, то в нього на це мали бути законні підстави відповідно ст. 37 ЗУ «Про Національну поліцію».

Відповідно до цієї статті працівник поліції уповноважений затримувати особу на підставах, у порядку та строки визначені Конституцією України. Кримінальним процесуальним кодексом України та Кодексом України про адміністративні правопорушення, а також іншими законами.

Відлік часу затриманої фізичної особи в спеціально відведених для цього приміщеннях рахується з моменту її фактичного затримання. При затриманні працівник поліції має негайно викликати медичних працівників до місця фактичного затримання такої особи. З вище наведеного, на думку заявника, випливає наступне, людино чоловік заявника ОСОБА_4 був затриманий незаконно.

Відповідно до ч. 2 ст. 206 КПК України слідчий суддя, отримавши з будь-яких джерел відомості про особу, яка позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили або не звільнена з-під варти, після внесення застави зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

На переконання заявника, її чоловік ОСОБА_4 був позбавлений свободи у незаконний спосіб, а тому заявник просила слідчого суддю виконати Конституцію України та законодавство України, приписи ч. 2 ст. 206 КПК України, які випливають з міжнародних договорів, а саме Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ст.ст. 1, 3, 4, 5, 6, 13, 17, 53 та інших міжнародних договорів та повідомити заявника про вчинені дії у розумні строки відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини.

Заявник ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась, про дату час та місце розгляду скарги була повідомлена завчасно та належним чином за контактними даними які були зазначені у скарзі, про причини неприбуття суд не повідомила, обставини поданої скарги в судовому засіданні не виклала та не пояснила. Додаткових письмових пояснень на адресу суду направлено не було.

Уповноважена особа ГУНП у Вінницькій області в судове засідання не з`явилась, при причини неприбуття суд не повідомила.

Слідчий суддя дослідивши матеріали скарги дійшов наступного висновку.

Згідно із ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожен, кого позбавлено свободи внаслідок арешту або тримання під вартою, має право ініціювати провадження, в ході якого суд без зволікання встановлює законність затримання і приймає рішення про звільнення, якщо затримання є незаконним.

Згідно із ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Як зазначено в п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що проголошуючи право на свободу, пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини означає фізичну свободу особи, а поняття свободи особистості має тлумачитись як відсутність будь-якого незаконного утримання.

З матеріалів скарги вбачається, що ОСОБА_3 стверджує що працівниками поліції було незаконно затримано її чоловіка на ім`я ОСОБА_4 та в подальшому доставлено його за адресою: АДРЕСА_1 .

При цьому, заявником жодним чином не було зазначено та не конкретизовано жодних персональних даних її чоловіка (ПІБ, рік народження, місце реєстрації/прописки та проживання, тощо), за допомогою яких останнього було б можливо ідентифікувати.

Окрім того заявником не зазначено місця можливого (зі слів заявника) здійснення затримання її чоловіка, за допомогою чого суд мав би змогу встановити фактичні обставини справи та орган державної влади, представниками якого було вчинено зазначені у скарзі дії.

До матеріалів скарги заявником не було долучено жодного доказу чи додатку , які б у свою чергу надали змогу суду встановити фактичні обставини справи, беззаперечно переконатись у наявності або відсутності підстав для здійснення судового контролю в порядку, передбаченому ст. 206 КПК України.

Як зазначено вище, ОСОБА_3 стверджує, що працівниками поліції, в порушення приписів законодавства України, було здійснено незаконне затримання її чоловіка на ім`я ОСОБА_4 . При цьому, оскільки заявником не викладено у тексті скарги мінімально достатніх для здійснення судового контролю обставин можливого незаконного позбавлення свободи, не долучено жодного доказу та додатку на підтвердження вимог зазначених у поданій скарзі, а також ту обставину, що заявник будучи неодноразово, завчасно та належним чином повідомленою, відповідно до вимог чинного законодавства, про дату час та місце судового розгляду її скарги, на ті контакті дані які були зазначені заявником у самій скарзі, проте виклик суду проігнорувала та не надала в судовому засіданні жодних додаткових пояснень, відомостей чи доказів для з`ясування фактичних обставин та прийняття законного та об`єктивного судового рішення, а тому слідчий суддя приходить до висновку, що в даному випадку заявником не доведено підстав, які б у своїй сукупності свідчили про можливість та необхідність судового контролю.

Разом з тим слідчий суддя звертає увагу заявника на наступне.

Слідчий суддя відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України здійснює судовий контроль за дотриманням прав та свобод осіб у кримінальному провадженні.

Кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України).

Положенням ч. 3 ст. 26 КПК України визначено, зокрема, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень КПК України.

До повноважень слідчого судді щодо розгляду скарг віднесено вичерпний перелік рішень, дій та бездіяльності слідчого, прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні, що встановлено ч. 1 ст. 303 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Частиною 3 статті 206 КПК України встановлено, що слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Виходячи із вищезазначених положень законодавства розгляду в порядку ст. 206 КПК України підлягають скарги, які виникають із кримінально-правових відносин.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) - установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Таким чином, відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» (зі змінами та доповненнями) вбачається, що слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу дотриматися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

Проте, як зазначено вище, заявником у тексті скарги не надано достовірних відомостей, з посиланням на наявні докази, за допомогою яких можливо встановити, що щодо її чоловіка на ім`я ОСОБА_4 , здійснюється кримінальне провадження чи особа тримається під вартою в установі, перелік яких передбачено ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення».

Оскільки матеріали скарги не містять даних, з яких можливо було б встановити, що чоловік заявника на ім`я ОСОБА_4 тримається під вартою або утримується за відсутності судового рішення чи законних підстав в межах територіальної юрисдикції Вінницького міського суду Вінницької області, та з урахуванням того, що слідчий суддя наділений процесуальними повноваженнями вирішувати виключно питання, що належать до його компетенції, слідчий суддя приходить до висновку про відсутність, в даному конкретному випадку, підстав для застосування приписів, передбачених ст. 206 КПК України.

Крім того слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України, для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із сферою дії Кримінального процесуального закону, та розгляду у порядку ст. 206 КПК України скарги, поданої не в межах кримінального провадження.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу заявника на те, що у разі порушення прав чи інтересів службовими (посадовими) особами органів державної влади (в тому числі працівників поліції) при здійсненні ними своїх повноважень, для судового захисту заявник, або інша особа, законні права та інтереси якої на її переконання було порушено, вправі звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень до відповідного правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2,3,24,26,206 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 , в порядку ст. 206 КПК України - відмовити.

Ухвала слідчого судді є остаточною та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя