У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2026 року селище Близнюки

Близнюківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт за кримінальним провадженням відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чернігівське Лозівського району Харківської області, громадянина України, неодруженого, із середньою освітою, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

в с т а н о в и в:

На розгляді у Близнюківському районному суді Харківської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 20 грудня 2025 року за № 0001315 відносно ОСОБА_4 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України.

Прокурором до суду подано клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 ..

В обґрунтування клопотання прокурор вказує на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, враховуючи той факт, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі від семи до п`ятнадцяти років, що може спонукати його переховуватися від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинений злочин. ОСОБА_4 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення та які ще не досліджені судом, оскільки місцем проживання ОСОБА_4 є будинок, де знаходиться місце вчинення кримінального правопорушення. Можливість незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні існує на тій підставі, що ОСОБА_4 може впливати на свідків у кримінальному провадженні, оскільки обвинуваченому ОСОБА_4 відомі анкетні дані, спосіб життя та місце мешкання свідків і потерпілого, оскільки обвинувачений проживає в тому ж селищі, де вони проживають, та крім цього має право ознайомлюватись з матеріалами кримінального провадження, може робити копії відповідних документів, в тому числі і протоколи допиту свідків і потерпілого. Також існує ризик того, що ОСОБА_4 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжувати кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується, на тій підставі, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, який згідно положень ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжкого злочину.

Прокурор в судовому засідання підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_6 в підготовче судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій просив проводити розгляд справи за його відсутності.

Обвинувачений ОСОБА_4 вирішення клопотання залишив на розсуд суду.

Адвокат ОСОБА_5 , у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання прокурора, вважаючи його необгрунтованим та просила застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

Суд, вислухавши думку осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, дійшов такого висновку.

20.12.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру, у вчиненні кримінального правопорушення-злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, тобто закінчений замах на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині.

22.12.2025 ухвалою слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області до ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 17.02.2026.

Кримінальним процесуальним Кодексом України визначено мету, підстави та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органу досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Вимогами ст. 178 КПК України, передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, у тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Відповідно до положень ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно зі ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Так, прокурор звертаючись до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 посилається на те, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, на даний час продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - можливість переховуватися від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та потерпілого в цьому ж кримінальному провадженні, а також вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжувати кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, підтверджується зібраними на даний час доказами, а саме: показами свідків, речовими доказами, висновками експертиз та іншими доказами.

Вирішуючи питання щодо доцільності продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 , суд, відповідно до положень ст. 177, 178, 199 КПК України, враховує дані про особу обвинуваченого, який має постійне місця мешкання на території селища Близнюки Лозівського району Харківської області, неодружений, непрацюючий, раніше не судимий, при цьому обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, за яке передбачено покарання у разі визнання його винним у виді позбавленні волі строком від семи до п`ятнадцяти років, тому з урахуванням суспільної небезпеки злочину суд вважає, що обвинувачений може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, з огляду на те, що на даний час не всі ділянки державного кордону України контролюються українською владою, тому останній може перетнути державний кордон України, отже альтернативні запобіжні заходи не в змозі гарантувати належну поведінку обвинуваченого.

Також, у судовому засіданні стороною обвинувачення підтверджений ризик того, що обвинувачений може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, впливати на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні, враховуючи встановлену КПК України процедуру дослідження доказів та отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: суд досліджує докази безпосередньо, спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч.ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України).

Крім того, стороною обвинувачення у судовому засіданні доведений ризик вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення або продовження вже вчиненого, враховуючи те, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, який згідно положень ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжкого злочину.

Отже, суд погоджується з доводами сторони обвинувачення щодо продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати кримінальному провадженню або ж створять загрозу суспільству.

Під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування стосовно ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, однак, з огляду на встановлені обставини, зокрема, те, що ОСОБА_4 хоча і є раніше не судимим, проте на даний час обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, за яке передбачене покарання у разі визнання його винним у виді позбавленні волі строком від семи до п`ятнадцяти років, а також враховуючи, що встановлені ухвалою слідчого судді Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 22 грудня 2025 року, ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшились, суд дійшов висновку, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, щоб запобігти спробам вчинити дії, передбачені пунктами 1, 2, 3 та 5 частини першої статті 177 КПК України.

Висновок суду щодо необхідності продовження строку тримання ОСОБА_4 під вартою ґрунтується на вищевикладених обставинах, що свідчать про наявність заявлених стороною обвинувачення ризиків та виправдовують тримання особи під вартою.

У відповідності до п.п. 61, 62 рішення Європейського суду з прав людини від 24 липня 2003 року по справі «Смирнов проти Росії», наявність підстав для утримання під вартою повинно бути оцінено по кожній конкретній справі з урахуванням всіх обставин справи. Довготривале утримання під вартою може бути виправданим лише при наявності конкретних ознак того, що цього вимагають інтереси суспільства, які незважаючи на наявність презумпції невинності, перевищують інтереси забезпечення поваги до свободи.

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

На переконання суду, застосований відносно обвинуваченого запобіжний захід забезпечить можливість перешкоджання обвинуваченим інтересам правосуддя та ухиленню від суду, у зв`язку з чим тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 є виправданим та відповідає виключності запобіжного заходу, задля досягнення завдань кримінального провадження. Підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу судом не встановлено.

З огляду на викладене, оцінивши в сукупності всі обставини, а саме - суспільну небезпечність кримінального правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому, тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, його вік та репутацію, міцність соціальних зв`язків, суд вважає, що ризики, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування запобіжного заходу, продовжують існувати, а отже запобіжний захід у виді тримання під вартою на даній стадії процесу в повній мірі відповідає меті його застосування - забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ст. 177 КПК України. Застосування більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого на цій стадії судового розгляду є недостатнім, щоб забезпечити виконання ним процесуальних обов`язків.

З вказаних підстав суд приходить до висновку про необхідність продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 на 60 днів, тобто до 11 квітня 2026 року.

Даних щодо неможливості застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою за станом здоров`я суду не надано.

Нормами частини 4 ст. 183 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні:

1) щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи положення п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд приходить до висновку про наявність підстав не визначати розмір застави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 197, 331 КПК України, суд

у х в а л и в:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 - задовольнити.

Продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, застосованого щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України, на строк 60 (шістдесят) днів, до 11 квітня 2026 року включно.

Відлік строку продовження дії запобіжного заходу ОСОБА_4 рахувати з 11 лютого 2026 року.

Тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 здійснювати у Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення. Для обвинуваченого строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Суддя ОСОБА_1