Справа № 463/485/26 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/579/26 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2026 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000163, внесеного 15 серпня 2025 року в ЄРДР, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 4 ст. 191 КК України

з участю

прокурора ОСОБА_8 ,

представника-адвоката ОСОБА_6

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2026 року задоволено клопотання старшого слідчого ОВС ВРЗЗС слідчого управління Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_9 за погодженням із заступником начальника першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Львівської обласної прокуратури ОСОБА_8 , та накладено арешт на матеріальні об`єкти, вилучені 29.01.2026 року в ході проведення обшуку у Львівському надлісництві філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України» за адресою: м. Львів, вул.Яворницького, буд. 8Б, зокрема:

-папки-швидкозшивачі із вмістом актів надання послуг ТОВ «Чигиринське», а саме: за лютий 2025 року в кількості 1 папка; за березень 2025 року в кількості 1 папка; за квітень 2025 року в кількості 1 папка; за травень 2025 року в кількості 2 папки; за червень 2025 року в кількості 3 папки; за липень 2025 року в кількості 3 папки; за серпень 2025 року в кількості 2 папки; за вересень 2025 року в кількості 3 папки; за жовтень 2025 року в кількості 3 папки; за листопад 2025 року в кількості 3 папки; за грудень 2025 року в кількості 2 папки;

- копію наказу про виконання завдань за посадою дистанційно, вих. № 74/39.4.3 від 27.01.2026 на 11 арк.

- копію примірного положення про Львівське надлісництво філії «Карпатський лісовий офіс» державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» № 124/39.6.3.6 від 16.01.2025 на 9 арк.

- копію довіреності державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» Ло722 від 30.12.2024 на 2 арк.

- копію довіреності державного спеціалізованого господарського підприємства «Ліси України» серії НКЕ Ле562099 від 10.12.2025 на 1 арк. - копію наказу Ло39-к від 30.12.2024 про призначення ОСОБА_7 на 1 арк. - реєстр лісорубних квитків по Львівському надлісництві філії «Карпатський лісовий офіс» ДІЇ «Ліси України» за 2025 рік на 24 арк.

- мобільний телефон ОСОБА_7 марки «1Рпопе 14 Рго Мах» з імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 в прозорому чохлі.

На вказану ухвалу слідчого судді адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу у якій просить поновити строк апеляційного оскарження; скасувати ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 02.02.2026 року в частині накладення арешту на мобільний телефон марки «ІРhone 14 Рго Мах» з імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 в прозорому чохлі.

В обґрунтування строку апеляційного оскарження зазначає, що оскаржувана ухвала була постановлена без виклику ОСОБА_7 в судове засідання, а про наявність оскаржуваної ухвали захисник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 дізнався тільки з постанови слідчого від 04.02.2026 року про відмову в задоволенні клопотання про повернення вилученого майна у ОСОБА_7 , яка була ним отримана наручно 12.02.2026.

Вважає, що в ухвалі відсутнє належне обгрунтування того, що телефон відповідає критеріям речового доказу (ст. 98 КПК України) та що арешт відповідає меті, визначеній ст. 170 КПК України.

Зазначає, що в оскаржуваній ухвалі про арешт майна не вказано, що стосовно власника вилученого мобільного телефону здійснюється кримінальне провадження.

На думку апелянта, об`єктивних підстав вважати, що належний ОСОБА_7 на праві приватної власності мобільний телефон, виступав знаряддям вчинення кримінального правопорушення у кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 або був набутий в результаті вчинення такого кримінального правопорушення, тобто є доказом злочину 1 відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, та віднесено саме до знаряддя вчинення кримінального правопорушення або ж містить на собі ознаки вчиненого кримінального правопорушення, або ж відповідні сліди кримінального правопорушення, - немає.

Зауважує при цьому, що мотивувальна частина оскаржуваної ухвали не містить жодного обґрунтування, наведеного слідчим, про те, що існує ризик 2 приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження мобільного телефону ОСОБА_7 . Більше того, незважаючи на наявність захисту доступу до мобільного телефону, ОСОБА_7 повідомив пароль для подолання системи логічного захисту, що відображено в протоколі обшуку та виявив готовність надати всі необхідні документи, які в подальшому були вилучені органом досудового розслідування.

Також вважає, що слідчим також не було доведено належними доказами (для прикладу, відповіддю експертної установи) того, що надання мобільного телефону разом з інформацією, що на ньому міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, оскільки, враховуючи, що ОСОБА_7 було повідомлено код доступу до мобільного телефону, слідчий не був позбавлений можливості виготовити копії необхідної інформації у межах предмета доказування (у випадку наявності такої на думку слідчого), що виключило б необхідність такого надмірного втручання в приватну власність особи, як арешт його майна.

Звертає увагу, що вилучений мобільний телефон містить такі програми, як системи онлайн - банкінгу, державний мобільний застосунок «ДІЯ»; мобільний застосунок «Резерв», який містить інформацію про військово - обліковий документ ОСОБА_7 , а відтак, вилучення мобільного телефону ОСОБА_7 призводить до істотного порушення нормальних життєвих зв`язків, неможливості продовження активного громадського життя.

Також вважає, що слідчим суддею допущено порушення вимог ч. 1 ст. 172 КПК України, а ухвала слідчого судді не містить жодного обґрунтування необхідності розгляду клопотання про арешт майна, зокрема, особистого мобільного телефону ОСОБА_7 , без його участі. Окрім цього, в порушення вимог закону копія ухвали не була скерована ОСОБА_7 наступного дня, як це вимагає закон.

Представник ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав, просив задоволити.

Прокурор ОСОБА_8 апеляційну скаргу заперечив, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження, а також наведені доводи скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Матеріалами справи підтверджуються доводи апелянта щодо причин пропуску строку апеляційного оскарження. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до пункту 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження. Статтею 132 КПК України встановлені загальні умови, що не допускають застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з вимогами ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України), наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК), розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Вказаних вимог кримінального процесуального закону слідчим суддею першої інстанції було дотримано в повному обсязі.

Так, згідно з клопотанням, слідчим відділом Львівського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області, за процесуального керівництва Львівської обласної прокуратури, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000163 від 15.08.2025 року за підозрою ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 368 КК України та за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч 4 ст.191 КК України.

28.01.2026 року ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

29.01.2026 року в період часу з 08 год. 33 хв. по 12 год. 27 хв. під час проведення санкціонованого обшуку на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду міста Львова ОСОБА_13 від 22.01.2026 року у Львівському надлісництві філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України» за адресою: м. Львів, вул. Яворницького, буд. 8Б виявлено та вилучено документи, а також мобільний телефон ОСОБА_7 марки «iPhone 14 Pro Max» з імеі1: НОМЕР_1 , імеі2: НОМЕР_2 в прозорому чохлі.

Вилучене майно постановою старшого слідчого від 29.01.2026 року визнано речовими доказами по справі.

Задовольняючи дане клопотання сторони обвинувачення, внесене в межах кримінального провадження № 0000163 слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність накладення арешту на майно у зв`язку з наявністю достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, при цьому слідчим суддею було враховано розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Під час розгляду клопотання сторони обвинувачення слідчий суддя правильно встановив, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке просять накласти арешт, відповідає вимогам ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні слідчого.

З оскарженої ухвали вбачається, що слідчим суддею накладено арешт на майно, що є речовим доказом. При цьому слідчим у клопотанні зазначено підставу накладення такого арешту, а саме: з метою збереження речових доказів. Таким чином майно відповідає критеріям, визначеним ч. 1 ст. 98 КПК України.

Зазначений мобільний телефон має доказове значення під час розслідування кримінального провадження.

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про арешт майна слідчим суддею на виконання вимог ч. 2 ст. 173 КПК України враховано можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що відповідає конституційним нормам.

Так, ЄСПЛ своїми рішеннями неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 7 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

На переконання апеляційного суду, слідчим суддею при ухваленні оскаржуваного рішення було враховано не лише вимоги щодо захисту фундаментальних прав власників майна та прав третіх осіб, а й «справедливий баланс» між інтересом суспільства та приватним інтересом, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

Колегія суддів також враховує, що зазначений захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які, в свою чергу, чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України. Поряд з цим, власник або інший володілець майна, відповідно до вимог ст. 174 КПК України, має право звернутися із клопотанням про скасування накладеного арешту.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення слідчим суддею вимог ч. 1 ст. 172 КПК України апеляційний суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Як вбачається з матеріалів клопотання повістка про виклик до суду 30.01.2025 була скерована не електронну адресу Львівського надлісництва філії «Карпатський лісовий офіс» ДП «Ліси України» та на електронну адресу ЛРУП №1 ГУ НП у Львівській області, проте учасники провадження у судове засідання не прибули, що відповідно до ч.1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді у ході апеляційного розгляду не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржуване рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Поновити адвокату ОСОБА_6 строк апеляційного оскарження.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 02 лютого 2026 року про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000163 від 15 серпня 2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: