ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1958/26 Справа № 235/1358/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю

прокурора ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг в режимі відеоконференції матеріали контрольного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Південного районного суду м.Кам`янського від 12 травня 2026 року, якою продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, ОСОБА_7 , до 10 липня 2026 року включно, без визначення розміру застави, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Південного районного суду м. Кам`янського від 12.05.2026 року, продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, ОСОБА_7 , до 10 липня 2026 року включно, без визначення розміру застави. Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років, а також, що ризики, які були підставою для обрання запобіжного заходу, не зникли та не змінились під час розгляду клопотання. Вік та стан здоров`я дозволяють застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

На зазначену ухвалу суду захисником ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подано апеляційну скаргу, в якій вона просить ухвалу Південного районного суду м. Кам`янського від 12.05.2026 року скасувати, та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання прокурора.Зазначає, що заявлені у клопотанні ризики не обґрунтовані та не підтверджені доказами. Вказує, що зміст оголошеної в судовому засіданні ухвали суду не відповідає змісту ухвали, що видана в паперовому вигляді. Судом не наведено доказів існування ризику щодо переховування від суду, оскільки ОСОБА_7 має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки. В даному випадку всі речові докази, що маються в цьому кримінальному провадженні, знаходились у сторони обвинувачення та доступ до них обмежено, а тому ОСОБА_7 в жодний спосіб не може ні знищити ні підробити чи спотворити докази. Наголошує, що ОСОБА_7 тримається під вартою з 17.05.2023 року, майже три роки. Будь-яких доказів того, що ОСОБА_7 , перебуваючи під вартою, порушує встановлену на гауптвахті дисципліну, порядок відсутні. Будь-які докази того, що ОСОБА_7 намагався чи впливав на свідків, експертів відсутні, тим більше, що всі свідки і експерти у вказаному кримінальному провадженні допитані, докази досліджені, а твердження прокурора про те, що ОСОБА_7 може вчинити інший злочин, зокрема, передбачений ст.ст.407,408 КК України є безпідставними. Звертає увагу, що ОСОБА_7 з 2015 року здійснює захист держави, є учасником АТО, має постійне місце проживання, матір похилого віку, яка потребує догляду та уваги, його менший брат також проходить службу в ЗСУ з 2015 року.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 які підтримали доводи апеляційної скарги та наполягали на її задоволенні, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти доводів апеляційної скарги захисника, перевіривши матеріали справи в межах апеляційної скарги та обговоривши її доводи, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 5 ст. 394 КПК України ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором.

Згідно вимог ст. 12 КПК України кожен, кого затримано через підозру або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення або інакше позбавлено свободи, повинен бути в найкоротший строк доставлений до слідчого судді для вирішення питання про законність та обґрунтованість його затримання, іншого позбавлення свободи та подальшого тримання. Таким чином, законність та обґрунтованість обмеження права на свободу та особисту недоторканність має бути перевірена судом у найкоротший строк.

Згідно з практикою Європейського Суду, зокрема рішенням у складі Великої палати у справі «Labita v.Italy» від 06.04.2000 р., тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

Як встановлено з наданих судом першої інстанції матеріалів, запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 продовжений під час судового провадження в суді першої інстанції до 10 липня 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Вирішуючи питання щодо обґрунтованості та законності застосованого до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, колегія суддів враховує, що він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, які відповідно до ст..12 КК України, відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, за які законом передбачено покарання до 15 років, а тому обвинувачений, усвідомлюючи відповідальність, яка йому загрожує у випадку доведеності його вини, строк покарання який йому загрожує в разі визнання винуватим, може переховуватися від суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за інкримінований злочин.

Також суд обґрунтовано вважав як додаткову обставину в підтвердження ризику переховування введення в Україні воєнного стану через агресію російської федерації проти України, яка суттєво погіршує криміногенну обстановку, зокрема ускладнює належний виклик таких осіб, а також контроль за виконанням більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання пів вартою.

Колегія суддів погоджується з висновками суду І інстанції, що обвинувачений ОСОБА_7 може також вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки з метою ухилення від покарання у разі визнання його винним або від кримінального переслідування, існує реальна можливість вчинення останнім злочину, передбаченого ст. 408 КК України, а саме дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби.

Колегія суддів зазначає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу не буде гарантувати виконання ОСОБА_7 своїх процесуальних обов`язків.

Можливість застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою передбачають вимоги 183 КПК України. Вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяє застосувати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Тяжкість, характер та обставини інкримінованого злочину свідчить про вагомість заявлених ризиків, які дійсно на теперішній час не зменшились, і яким не здатні запобігти більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання обвинуваченого під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на менш суворий запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не є слушними, оскільки обмеження його права на свободу в даному випадку є виправданим та необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти його втечі та забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_7 має сталі соціальні зв`язки не може стримувати обвинуваченого ОСОБА_7 від зміни місця проживання та переховування останнього від суду та можливості продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Європейським судом з прав людини визнано виправданим тривале тримання під вартою за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважують інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

В даному випадку тривалість судового розгляду, не спростовує необхідність продовження обраного запобіжного заходу, а викликана складністю кримінального провадження, великим обсягом доказів, що належить дослідити, та саме по собі не утворює підстав для звільнення з під варти та не свідчить про неможливість подальшого застосування даного виду запобіжного заходу.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що зміст оголошеної в судовому засіданні ухвали суду не відповідає змісту ухвали, що видана в паперовому вигляді, є не що інше як технічна помилка, яка не змінює суті документа та прийнятого рішення.

Таким чином, перевіривши ухвалу суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстави для її скасування відсутні, всі доводи апеляційної скарги обвинуваченого були предметом розгляду в суді І інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Південного районного суду м. Кам`янського від 12 травня 2026 року про продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді: