Номер провадження: 11-сс/813/223/26
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представників власника майна ОСОБА_8 - адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.12.2025 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні №0000728 від 10.06.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 209 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.12.2025 задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на майно, вилучене 30.09.2025 за місцем мешкання ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- мобільний телефон марки «Nomi», в корпусі чорного кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім-картою мобільного оператора «Київстар», с/н: НОМЕР_3 ;

- мобільний телефон марки «Nomi», в корпусі чорного кольору, IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 , без сім-карти;

- банківську карту банку «Monobank» з написом « ОСОБА_10 »;

- банківську карту банку «Пумб» № НОМЕР_6 ;

- банківську карту банку «ПриватБанк» № НОМЕР_7 ;

- флеш-носії марки «Apacer» та «Transcend 8 GB»;

- виписки з рахунку банку «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_11 , на 34 аркушах;

- грошові кошти у розмірі 2 000 доларів США, купюрами номіналом 100 доларів США;

- реєстратори марки «Dahua», с/н: 4К0020ІPAJ2A132; с/н: 5Н01301РАZ3B7DF,

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя зазначив, що метою накладення арешту є необхідність збереження вилученого майна.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з рішенням слідчого судді представники власника майна ОСОБА_8 - адвокати ОСОБА_9 , ОСОБА_7 подали апеляційну скаргу, оскільки вважають, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального закону.

Доводи обґрунтовують тим, що прокурор не усунув жодного з недоліків на які прямо вказано ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.11.2025. Прокурор обмежився виключно формальною зміною окремих слів.

Клопотання слідчого не містять обґрунтування зв`язку вилученого майна із кримінальним правопорушенням, яке розслідується та слідчим не доведено, що вилучене майно було набуте злочинним шляхом, було предметом або знаряддям злочину.

Вилучене у ОСОБА_8 майно не пов`язано із предметом досудового розслідування, є його особистими речами і технікою, та не містить ознак речових доказів, відтак безпідставно порушує його право власності.

Матеріли справи не містять доказів обґрунтованості підозри ОСОБА_8 , оскільки матеріали НСРД носять загальний описовий характер та не містять фактів, які б пов`язували ОСОБА_8 із предметом досудового розслідування.

За таких обставин, представники власника майна ОСОБА_9 та ОСОБА_7 просять скасувати ухвалу слідчого судді.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, представника власника майна, яка підтримала подану апеляційну скаргу, прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою статті 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст., для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948 р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950 р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Як вбачається з матеріалів провадження підрозділом слідчим управлінням ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000728 від 10.06.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 209 КК України.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що до слідчого управління ГУНП в Одеській області надійшли матеріали Управління протидії кіберзлочинам в Одеській області ДКІІ НПУ, про те що невстановлені особи, використовуючи мережу Інтернет, шляхом незаконних операцій з використанням електронно-обчислювальної техніки, розробили шахрайську схему з метою заволодіння грошовими коштами громадян України та громадян іноземних держав.

Під час досудового розслідування було встановлено, що в вересні 2023 року, більш точний час в ході слідства не встановлено, учасники шахрайської схеми, перебуваючи в межах міста Одеси, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, розробили злочинний план заволодіння чужим майном шляхом обману, під приводом інвестування грошових коштів у вигляді криптовалютних активів у розвиток підприємницької діяльності фіктивних організацій у сфері арбітражу рекламного трафіку та криптовалютних активів, яку не мали намір здійснювати. При цьому, незаконний план заволодіння чужим майном передбачав створення хибного уявлення у осіб, що введені в оману, про можливість повернення вкладених грошових коштів та отримання високого доходу від їх внесків, з метою незаконного збагачення та безперервного протиправного отримання матеріальних благ протягом тривалого часу внаслідок вчинення корисливих умисних злочинів проти власності на постійній основі.

Під час реалізації вищезазначеного злочинного плану, за принципом діяльності так званого «колл-центру», учасники шахрайської схеми, в період часу з вересня 2023 року по теперішній час, здійснюючи свою злочинну діяльність в заздалегідь обладнаних під «офіси» приміщеннях, які обладнані для забезпечення роботи необхідними меблями, комп`ютерним та технічним обладнанням, на якому встановлено необхідні для здійснення злочинного умислу комп`ютерні програми, діючи умисно, спільно та узгоджено, чітко виконуючи кожен свої функції та завдання з метою реалізації єдиного загального плану, направленого на отримання незаконного прибутку шляхом обману, під приводом інвестування грошових коштів у вигляді криптовалютних активів у розвиток нібито підприємницької діяльності фіктивної організації, у сфері арбітражу рекламного трафіку та криптовалютних активів, яку позиціонували під назвою «Skylex» та для якої невстановленою особою був створений веб-сайт за посиланням « ІНФОРМАЦІЯ_1 », здійснюють незаконне заволодіння чужим майном шахрайським шляхом із використанням електронно-обчислювальної техніки, щодо громадян України, Республіки Казахстан, Республіки Вірменії, Республіки Киргизстан та інших, вводячи їх в оману.

В ході досудового розслідування, було встановлено, що до вчинення вищезазначеної злочинної діяльності причетний ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого 30.09.2025 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 190 КК України.

Також, 30.09.2025 було проведено санкціонований обшук за місцем мешкання ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого вилучено:

-Мобільний телефон марки «Nomi», в корпусі чорного кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , з сім- картою мобільного оператора «Київстар», с/н: НОМЕР_3 ;

-Мобільний телефон марки «Nomi», в корпусі чорного кольору, IMEI 1: НОМЕР_4 , IMEI 2: НОМЕР_5 , без сім-карти;

-Банківську карту банку «Monobank» з написом « ОСОБА_10 »;

-Банківську карту банку «Пумб» № НОМЕР_6 ;

-Банківську карту банку «ПриватБанк» № НОМЕР_7 ;

-Флеш-носій марки «Apacer»;

-Флеш-носій «Transcend 8 GB»;

-Виписки з рахунку банку «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_11 , на 34 аркушах;

-Грошові кошти у розмірі 2000 доларів США, купюрами номіналом 100 доларів США;

-Реєстратор марки «Dahua», с/н: 4К0020ІPAJ2A132;

Реєстратор марки «Dahua», с/н: 5Н01301РАZ3B7DF.

Вищезазначене вилучене у ОСОБА_8 майно має значення для подальшого здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, у зв`язку з чим постановою слідчого від 01.10.2025 вилучене визнано речовими доказами по даному кримінальному провадженню.

Вищезазначене вилучене у ОСОБА_8 майно має значення для подальшого здійснення досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, так як потребує детального огляду та досліджень, з наступних підстав, відповідно до наявних матеріалів кримінального провадження, групою осіб здійснюється злочинна діяльність з вересня 2023 року, та наразі всіх осіб причетних до її вчинення не ідентифіковано, а також необхідне зібрання доказової інформації щодо ймовірної причетності тієї чи іншої особи до правопорушення, крім того у кримінальному провадженні не встановлені всі потерпілі, в той час як загальна кількість інвесторів, яка була введена в оману сягає більш ніж 1500 осіб різних країн, у зв`язку з чим, в ході обшуку слідчим прийняте рішення про вилучення мобільних телефонів, флеш-носіїв та банківських карток, що належать підозрюваному ОСОБА_8 , для їх більш детального дослідження, адже метою досудового розслідування є всебічне, повне та неупереджене дослідження всіх обставин вчинення злочинної діяльності та осіб причетних до неї.

Окрім того, під час безпосереднього проведення обшуку, підозрюваним ОСОБА_8 не надано пароль доступу до телефонів та останній відмовився надавати їх для огляду, а тому у слідства виникли обґрунтовані підстави вважати, що останній приховує інформацію, яка зберігається на вказаних пристроях. Крім того, з метою подальшого дослідження мобільних телефонів та флеш-носіїв 19.11.2025 було винесено постанову про призначення експертизи за експертною спеціальністю 10.9 «Дослідження комп`ютерної техніки та програмних продуктів», адже вказані пристрої є носіями інформації, а тому їх арешт необхідний для подальшого отримання та збереження доказової інформації, яка може бути в подальшому виявлена в ході їх дослідження.

В свою чергу реєстратор марки «Dahua», с/н: 5Н01301РАZ3B7DF разом з коммутатором марки «Dahua», с/н: 4К00201PAJ2A132, несуть інформацію яка має значення для досудового розслідування, оскільки в ході їх огляду 29.10.2025 зафіксовано приховування системного блоку, що знаходився в будинку за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_8 , який в подальшому під час безпосереднього обшуку виявлено не було, тобто на вказаному реєстраторі зафіксовано факт приховування речового доказу у кримінальному провадженні, що в сукупності свідчить про мету подальшого накладення арешту на все інше вилучене майно.

22.10.2025 ОСОБА_8 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190 та ч. 2 ст. 209 КК України. Наразі продовжується перевірка причетності ОСОБА_8 до вчинення інших кримінальних правопорушень.

Виписки з рахунку банку «ПриватБанк» на ім`я ОСОБА_11 , на 34 аркушах, несуть інформацію яка має значення для досудового розслідування, оскільки на особисті рахунки ОСОБА_12 надходили грошові кошти з шахрайського криптогаманця, один з таких переказів безпосередньо зафіксований в повідомленні про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру ОСОБА_8 від 22.10.2025.

В той же час санкції кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190 та ч. 2 ст. 209 КК України, передбачають конфіскацію майна, а тому наявні також підстави вважати, що вказані вище матеріальні цінності у вигляді мобільних телефонів, а також грошові кошти у розмірі 2000 доларів США, купюрами номіналом 100 доларів США, підлягатимуть конфіскації, як виду покарання.

Виходячи із зазначених у клопотанні фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, наданих матеріалів, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку, що арешт майна необхідний з метою збереження речових доказів, які мають значення для встановлення обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному проваджені, а також швидкого, повного та неупередженого розслідування.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя обґрунтовано прийшов до висновку про необхідність накладення арешту на майно для забезпечення збереження речових доказів.

Отже вжиття заходу забезпечення кримінального провадження, шляхом накладання арешту на майно, є необхідним запобіжним заходом, передбаченим зазначеними нормами закону, оскільки у випадку приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження майна можуть настати негативні наслідки для здійснення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КК України.

На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин справи, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про те, що для розслідування цього кримінального провадження на даній стадії досудового слідства, вжиття заходів забезпечення кримінального провадження саме в такому виді відповідатиме положенням кримінального процесуального закону.

Апеляційний суд вважає, що на даному етапі існують реальні підстави, для накладення арешту на зазначене майно, які виправдовують таке втручання у право власності та є співрозмірним із завданнями кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що вилучені стороною обвинувачення під час проведення обшуку майно, власником якого являється підозрюваний, обґрунтовано визнано речовими доказами, оскільки є всі підстави вважати, що вони могли бути знаряддям вчинення, грошові кошти могли бути набути в результаті вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч. 5 ст. 190 та ч. 2 ст. 209 КК України.

Накладення арешту на вилучені під час обшуку мобільні телефони, реєстратори, що були вилучені за місцем мешкання підозрюваного ОСОБА_8 , необхідно для проведення їх детального огляду, проведення судових експертиз, які неможливо провести без наявності у органу досудового розслідування вилученого майна, з метою встановлення наявності доказів, що можуть мати суттєве значення для кримінального провадження.

Вилучені під час обшуку банківські картки можуть підтвердити або спростувати факт надходження коштів на відповідні банківські рахунки за вчинення неправомірних дій, які досліджуються в рамках цього кримінального провадження.

Крім того, у ході слідства 22.10.2025 ОСОБА_8 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри та про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст.190 та ч. 2 ст. 209 КК України. Наразі продовжується перевірка причетності ОСОБА_8 до вчинення інших кримінальних правопорушень.

Так, санкції інкримінованих ОСОБА_8 кримінальних правопорушень передбачають покарання у вигляді позбавлення волі на певний строк з конфіскацією майна.

Необхідність накладення арешту на вилучені грошові кошти обумовлена можливою подальшою їх конфіскацією, як виду покарання.

Зв`язок даного майна із вчиненням злочинів, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 209 КК України, підлягає встановленню в процесі здійснення досудового розслідування, а отже арешт даного майна є виправданим.

Доводи представників про те, що у клопотанні про арешт майна прокурор не усунув жодного з недоліків на які прямо вказано ухвалою Одеського апеляційного суду від 26.11.2025 є безпідставними, оскільки матеріали провадження свідчать про їх фактичне усунення, що було належним чином перевірено слідчим суддею під час вирішення питання про накладення арешту на вилучене майно.

З огляду на вищевикладене, будь яких даних, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегія суддів суд не вбачає та стороною захисту надано не було.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слідчого судді постановлене у відповідності до положень кримінального процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала без змін.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, апеляційнийсуд не вбачає.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ст. 174 КПК України).

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представників власника майна ОСОБА_8 - адвокатів ОСОБА_9 , ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 17.12.2025 про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000728 від 10.06.2025 року за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 190, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 209 КК України - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4