ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" березня 2026 р. м.Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду Київського районного суду м.Харкова кримінальне провадження №0000836 від 05.10.2015 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Утківка, Харківського району, Харківської області, громадянина України, пенсіонера, одруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до ст.89 КК України вважається таким, що немає судимості,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.258-5 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до абзацу 19 статті 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» (далі- Закон) терористичною організацією визнається стійке об`єднання трьох і більше осіб, яке створене з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якого здійснено розподіл функцій, встановлено певні правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів. Організація згідно зазначеного абзацу визнається терористичною, якщо хоч один з її структурних підрозділів здійснює терористичну діяльність з відома хоча б одного з керівників (керівних органів) усієї організації.

При цьому, терористична діяльність відповідно до статті 1 Закону охоплює: планування, організацію, підготовку та реалізацію терористичних актів; підбурювання до вчинення терористичних актів, насильства над фізичними особами або організаціями, знищення матеріальних об`єктів у терористичних цілях; організацію незаконних збройних формувань, злочинних угруповань (злочинних організацій), організованих злочинних груп для вчинення терористичних актів, так само як і участь у таких актах; вербування, озброєння, підготовку та використання терористів; пропаганду і поширення ідеології тероризму, фінансування та інше сприяння тероризму.

07.04.2014 у м.Донецьку Донецької області з метою здійснення терористичної діяльності утворено «Донецьку народну республіку» (далі «ДНР»), одним із основних завдань якої є зміна меж території та державного кордону України в спосіб, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України (а саме шляхом відокремлення від України території Донецької області в порушення порядку, встановленого Конституцією України, згідно ст. 2, 73 якої територія України є цілісною і недоторканою, а питання про зміну території України вирішуються виключно всеукраїнським референдумом). Вказана організація є стійким об`єднанням невизначеного кола осіб (більше трьох), що створене з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якого здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, та в якому її структурні підрозділи здійснюють терористичну діяльність з відома керівників (керівних органів) усієї організації.

13.04.2014 Радою національної безпеки і оборони України прийнято рішення «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України», яке введено в дію Указом Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» №405/2014 від 14.04.2014 року, відповідно до якого на території України розпочато антитерористичну операцію.

07.10.2014 наказом керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України за №33/6/9 районами проведення антитерористичної операції визначені території Донецької та Луганської областей.

17.03.2015 Верховна Рада України своєю постановою №254-VIII визнала тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування B окремих районах Донецької та областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до Луганської моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей, до яких належать райони, міста, селища, села, що визначаються рішенням Верховної Ради України.

17.03.2015 постановою Верховною Радою України №252-VIII визначено, що до окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України "Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей" тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, належать райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до цієї Постанови, які згідно до постанови Верховної Ради України №254-VIII водночас є тимчасово окупованою територією, в т.ч. м. Горлівка Донецької області.

Терористична організація «ДНР» діє на території України незаконно та її учасники вчиняють терористичні акти захоплення будівель органів державної влади та місцевого самоврядування із застосуванням зброї, вбивства людей, вибухи, підпали та інші дії (зокрема, артилерійські обстріли), які створюють небезпеку для життя та здоров`я людей, завдають значної майнової шкоди та призводять до настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення та впливу на прийняття рішень органами державної влади, місцевого самоврядування, в тому числі щодо визнання легітимності діяльності «ДНР» та влади її керівників, а також перешкоджають виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України, військовослужбовцями Збройних Сил України й інших військових формувань України, задіяними у проведенні антитерористичної операції на території Донецької області,

Вказана терористична організація є стійкою, має чітку ієрархію та структуру, яка складається з політичного та силового блоків, а також розподіл функцій між її учасниками, на яких покладені відповідні обов`язки згідно з планом спільних злочинних дій.

На керівників блоків покладається керівництво, організація дій та контроль за діяльністю підлеглих їм співучасників злочину за допомогою керівників груп, що входили до вказаних блоків.

При цьому, на керівників та учасників силового блоку (спеціально створених «ДНР» для вчинення терористичних актів не передбачених законом збройних формувань та терористичних груп) покладається забезпечення стійкості терористичної організації шляхом вчинення збройного опору, незаконної протидії та перешкоджання виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів і військовослужбовцями Збройних сил України. У свою чергу, на представників політичного блоку покладаються організація збору та отримання матеріальної і фінансової допомоги від інших учасників терористичної організації та осіб, лояльно налаштованих до терористичної діяльності, чим також забезпечується існування вказаної терористичної організації.

«ДНР» має стабільний склад лідерів, які підтримують між собою тісні стосунки, централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

Так, на учасників силового блоку (не передбачених законом збройних формувань та терористичні групи), відповідно до плану спільних злочинних дій, покладаються наступні обов`язки: ведення терористичної діяльності проти органів державної влади, військових підрозділів України та мирного населення, а саме здійснення з використанням невстановленої органами досудового розслідування, військової техніки, в тому числі артилерійського озброєння (самохідні артилерійські установки, реактивні системи залпового вогню, тощо), вогнепальної зброї (кулемети, автомати, гвинтівки, тощо) та боєприпасів (артилерійські снаряди, міни, гранати, тощо) терористичних актів (обстріли з артилерійського озброєння та вогнепальної зброї) відносно військовослужбовців Збройних Сил України та інших військових формувань України, задіяних в проведенні Антитерористичної операції на території Донецької області, працівників органів влади України та інших осіб, в тому числі і мирного населення, з метою дестабілізації обстановки на території Донецької області та України в цілому, сприяння втрати авторитету органів державної влади України та сприяння подальшому захопленню території Донецької області не передбаченими законом збройними формуваннями терористичної організації «ДНР»; організація та ведення збройного опору, незаконної протидії та перешкоджання виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України і військовослужбовцями Збройних сил України, задіяними у проведенні антитерористичної операції; створення не передбачених законом збройних формувань та участь у їх діяльності; вчинення терористичних актів та диверсій на території України; з метою опору представникам державної влади та унеможливлення припинення злочинної діяльності правоохоронними органами та Збройними силами України, організація у групи осіб, які є прихильниками злочинної діяльності учасників «ДНР», озброєння зазначених осіб та керівництво їхніми діями; вербування нових учасників до складу силового блоку «ДНР» (не передбачених законом збройних формувань) та керівництво їхніми діями; захоплення населених пунктів, будівель, військових частин та інших об`єктів на території Донецької області; захоплення зброї чи заволодіння у інший спосіб боєприпасами, вибуховими речовинами, військовою технікою, транспортними засобами, а також будівництво укріплень з метою протидії діяльності осіб, задіяних у ході проведення антитерористичної операції та забезпечення власної злочинної діяльності; викрадення осіб з метою отримання матеріальної вигоди та залякування мешканців, які підтримують діючу легітимну владу в Україні; силова підтримка учасників політичного блоку при проведенні незаконного референдуму на території Донецької області про визнання суверенітету незаконного державного утворення «ДНР», а також укріплення та охорона зайнятих ними будівель та споруд; організація поставок зброї, бойових припасів, вибухових речовин, військової техніки та їх розподіл серед учасників терористичної організації; організація виробництва, налагоджування ремонту деяких видів зброї та бойових припасів, створення так званого військово- промислового комплексу «ДНР».

Достовірно усвідомлюючи, що «ДНР» є терористичною організацією, ОСОБА_4 на початку березня 2016 року, дата та час не встановлені, у телефонній розмові із мешканцем м.Харкова ОСОБА_5 , який в свою чергу підтримує прямий зв`язок з членом терористичної організації «Донецька народна республіка» (далі за текстом «ДНР»), на ім`я « ОСОБА_6 », домовився надати останньому та іншим учасникам терористичної організації «ДНР» засоби зв`язку у вигляді стартових пакетів мобільних операторів для забезпечення вказаних осіб безперебійним мобільним зв`язком при здійсненні бойових завдань на території, підконтрольній бойовикам терористичної організації «ДНР», координації спільних дій, тощо.

Далі, ОСОБА_4 на початку березня 2016 року, дата та час не встановлені, знаходячись в м.Харкові, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на матеріальне забезпечення терористичної організації «ДНР», на території різних торгівельних майданчиків м.Харкова у раніше не знайомих йому осіб, що здійснюють продаж, за відсутності певної торгівельної точки, на попередньо отримані від ОСОБА_7 гроші, придбав стартові пакети мобільного оператору України «МТС» на суму 18700 гривень з метою їх подальшої передачі члену «ДНР» на ім`я « ОСОБА_6 » на території «ДНР».

В подальшому, приблизно 20 березня 2016 року, з метою доставки вказаних стартових пакетів до неконтрольованої частини Донецької області і подальшої передачі їх членам «ДНР», ОСОБА_4 звернувся до свого знайомого ОСОБА_8 і запропонував йому виїхати на автомобілі ГАЗ 31105-581, р.н. НОМЕР_1 , який належить останньому, через територію РФ до м.Донецька для виконання робіт на будівництві, при цьому не повідомив ОСОБА_8 про дійсну ціль вказаної поїздки. 22 березня 2016 року, продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, ОСОБА_4 , під приводом необхідності перевірки технічного стану вказаного автомобіля, взяв його у ОСОБА_8 , і на присадибній території біля приватного будинку, який знаходиться за адресою: м.Харків, вул.Саперна б.81, приховав у заводських порожнинах дверей 748 стартових пакетів мобільного оператору «МТС» Україна, не повідомляючи про це останнього. Вподальшому ОСОБА_4 мав на меті доставити вказані стартові пакети через територію РФ до м.Донецька і там передати їх бойовикам терористичної організації «ДНР». Того ж дня ОСОБА_4 , реалізуючи свій злочинний намір направлений на матеріальне забезпечення терористів «ДНР», запропонував ОСОБА_8 виїхати на вказаному автомобілі до м.Бєлгорода РФ, де планував до нього приєднатись і в подальшому прослідувати до м.Донецька. Про свій злочинний намір щодо здійснення матеріального забезпечення «ДНР» ОСОБА_4 ОСОБА_8 не повідомляв.

Погодившись на пропозицію ОСОБА_4 , 23.03.2016 ОСОБА_8 , слідуючи на своєму власному автомобілі ГАЗ 31105-581, р.н. НОМЕР_1 з м.Харкова до м.Белгорода РФ, не будучи обізнаним про злочинний намір ОСОБА_4 , близько 14 години того ж дня прибув до митного посту «Гоптівка», де під час митно- прикордонного контролю вказаний автомобіль було затримано. В зв`язку з вищевикладеним злочинний умисел ОСОБА_4 , спрямований на переміщення з м.Харкова до м.Донецька стартових пакетів мобільного оператора «МТС» Україна у кількості 748 штук, вартістю 25 грн. кожна, загальною вартістю 18700 грн., з метою матеріального забезпечення представників «ДНР» не був доведений до кінця, і він з причин, що не залежали від його волі не вчинив всіх дій, спрямованих на фінансування даної терористичної організації, тобто необхідних для доведення злочину до кінця.

Суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_4 за ч.3 ст.15 ч.1 ст.258-5 КК України (в редакції станом на 23.03.2016) як незакінчений замах направлений на матеріальне забезпечення терористичної організації.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість в обсязі обвинувачення, фактичні обставини кримінального правопорушення, яке інкримінується, зокрема, час, місце вчинення та його правову кваліфікацію, не оспорює. Пояснив, що дійсно у березні 2016 року, точну дату та час не пам`ятає, вчинив незакінчений замах направлений на матеріальне забезпечення терористичної організації, за обставин, викладених вище у даному вироку.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив, що вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнає добровільно, без примусу. У вчиненому щиро розкаюється, просить суд його суворо не карати.

Показання ОСОБА_4 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Приймаючи до уваги послідовність показань обвинуваченого про обставини вчинення кримінального правопорушення, суд вважає ці показання достовірними.

Сторона обвинувачення та обвинувачений не заперечували щодо розгляду кримінального провадження в порядку ч.3 ст.349 КПК України, наслідки, визначені ст.349 КПК України, зрозумілі.

З`ясувавши правильність розуміння обвинуваченим суті пред`явленого обвинувачення, не маючи сумніву у добровільності та істинності його позиції, суд, роз`яснивши учасникам судового провадження зміст ч.3 ст. 349 КПК України, за їх згодою визнав недоцільним дослідження доказів фактичних обставин справи, обмежився допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів, що характеризують його особу, документів з процесуальних питань, оскільки показання обвинуваченого відповідають фактичним обставинам справи і ніким з учасників кримінального провадження не оспорюються. Одночасно учасникам судового провадження роз`яснено, що у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За встановлених під час судового розгляду обставин суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 в пред`явленому йому обвинуваченні за ч.3 ст.15 ч.1 ст.258-5 КК України поза розумним сумнівом.

Судом не встановлено будь-яких обставин для перекваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_4 , а так само обставин, які б виключали злочинність діяння, або були б підставою для звільнення від кримінальної відповідальності.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується ст.50, 65 КК України, якими визначено, що суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення засудженим та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до класифікації, визначеної ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.15 ч.1 ст.258-5 КК України є тяжким злочином.

Вивченням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_4 встановлено, що обвинувачений раніше відповідно до ст.89 КК України не судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має зареєстроване місце проживання, є пенсіонером за віком, не є інвалідом та військовослужбовцем, одружений, на утриманні малолітніх, неповнолітніх дітей, непрацездатних осіб не має.

Обставинами, що пом`якшує покарання ОСОБА_4 , відповідно до ч.1 ст.66 КК України, суд визнає щире каяття, яке полягає у повному визнанні своєї вини обвинуваченим, осуду своїх дій, наявності відчуття жалю за скоєне, розуміння наслідків своїх дій, виходячи з поведінки обвинуваченого під час досудового розслідування та судового розгляду, а також активне сприяння розкриттю злочину, про що зазначається стороною обвинувачення.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , відповідно до ч.1 ст.67 КК України, судом не встановлено.

Обираючи вид та строк покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст.65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, його вид, суспільну небезпечність та наслідки, вищезазначені дані щодо особи обвинуваченого, який є особою похилого віку 65 років, має стійкі соціальні зв`язки, раніше не судимий відповідно до ст.89 КК України, його поведінку до вчиненого кримінального правопорушення, наявності обставин, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що його обтяжують.

Також суд враховує відсутність даних про те, що ОСОБА_4 будь-яким чином дискредитував себе після припинення незаконних дій, вина у вчиненні яких встановлена під час розгляду цього кримінального провадження, тобто протягом майже десяти років.

А отже, посткримінальна поведінка обвинуваченого, свідчить про готовність ОСОБА_4 до стабільної самокерованої і правослухняної поведінки у суспільстві.

Указані відомості дають підстави для призначення покарання обвинуваченому в межах санкції ч.3 ст.15 ч.1 ст.258-5 КК України у виді позбавлення волі, з призначенням додаткового покарання, у виді позбавлення права обіймати посади у органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування та органах, що надають публічні послуги, але із застосування положень ст.75 КК України, оскільки суд дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_4 без відбування призначеного йому покарання у виді позбавлення волі, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою впродовж іспитового строку тривалість 3 роки, з покладенням відповідних обов`язків, передбачених ст.76 КК України.

Відповідно до ст.77 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді штрафу, позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та позбавлення військового, спеціального звання, рангу, чину або кваліфікаційного класу.

Оскільки суд дійшов висновку про можливість звільнити ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням на підставі ч.1 ст.75 КК України з іспитовим строком з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.1 ст.76 КК України, суд не застосовує додаткове покарання у виді конфіскації належного йому майна, відповідно до ст.77 КК України.

Суд зазначає, що сама по собі тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, не може слугувати єдиною підставою для призначення покарання у його реальному вимірі. Адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Застосований до обвинуваченого інститут звільнення від покарання з випробуванням є додатковим дієвим важелем для утримання від незаконних дій та відповідатиме принципам справедливості, індивідуалізації покарання, буде достатнім для перевиховання обвинуваченого і недопущення вчинення ним нових злочинів, тобто досягнення мети, передбаченої ст.50 КК України.

Цивільний позов не заявлено.

Процесуальні витрати відсутні.

Долю речових доказів вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації (ч. 4 ст. 174 КПК України).

У зв`язку із не застосуванням до обвинуваченого покарання у виді конфіскації майна, а також те, що арештоване майно не підлягає спеціальній конфіскації, суд вважає за необхідне скасувати арешт майна-легковий автомобіль ГАЗ 31105-581, р.н. НОМЕР_1 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу на вказаний транспортний засіб, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 25.03.2016 у справі №640/4723/16-к н/п 1-кс/640/2604/16.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_4 у даному кримінальному провадженні не застосовувався.

Керуючись ст.100, 124, 174, 368, 369, 370, 373, 374, 395 КПК України суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15 ч.1 ст.258-5 КК України, та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади у органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування та органах, що надають публічні послуги на строк 2 (два) роки, без конфіскації всього належного йому майна.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі звільнити з випробуванням з іспитовим строком 3 (три) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки.

Згідно п.п.1,2 ч.1 та п.2 ч.3 ст.76 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти їм про зміну свого місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 13.03.2026.

Після набрання вироком законної сили речові докази:

-376 стартових пакетів мобільного оператора «МТС» Україна, передані на зберігання до кімнати зберігання речових доказів УСБУ в Харківській області знищити;

-автомобіль "ГАЗ 31105-581", р.н. НОМЕР_1 - повернути власнику.

Скасувати арешт майна: легкового автомобіля "ГАЗ 31105-581", р.н. НОМЕР_1 ; свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на автомобіль ГАЗ 31105-581, р.н. НОМЕР_1 , накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Харкова від 25.03.2016 у справі №640/4723/16-к н/п 1-кс/640/2604/16.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Київський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя - ОСОБА_1