УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2026 року

м. Київ

cправа № 334/245/21

провадження № 51 - 926 ск 26

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_4 на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 02 грудня 2025 року щодо ОСОБА_5 ,

встановив:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 26 серпня 2025 року, залишеною без зміни ухвалою Запорізького апеляційного суду від 02 грудня 2025 року, на підставі ст. 284 ч. 1 п. 7 КПК України закрито кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 365-2 ч. 3 КК України, у зв`язку із тим, що кримінальне провадження у формі приватного обвинувачення розпочате не на підставі заяви потерпілого.

У касаційній скарзі порушується питання про перегляд ухвали апеляційного суду в касаційному порядку.

Проте, касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК України, а тому колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення її без руху на підставі ст. 429 ч. 1 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 427 ч. 2 п. 4 КПК України у касаційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того,

у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення.

Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судового рішення, особа,

яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону,

що є підставами для скасування або зміни судового рішення, і які, на її думку, допущені судами при його винесенні, навести конкретні докази і аргументи

в обґрунтування кожної позиції.

Так, прокурор у своїй касаційній скарзі, хоч і зазначає про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені апеляційним судом, проте в порушення вимог ст. 427 ч. 2 п. 4 КПК України не наводить доводи на обґрунтування цього відповідно до положень ст. 438 ч. 1, ст. 412 КПК України та не зазначає чому саме вказані порушення є істотними і чим це підтверджується.

Також у поданій скарзі прокурор не зазначає в чому полягає незаконність ухвали апеляційного суду, які конкретно порушення закону в силу ст. 419 КПК України, на його думку, було допущено цим судом, які доводи апеляційної скарги прокурора суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив, не перевірив та не оцінив.

Крім того, прокурор у вступній частині касаційної скарги вказує на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 02 грудня 2025 року як на предмет оскарження, проте в прохальній частині скарги просить скасувати і ухвалу Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 26 серпня 2025 року та призначити новий розгляд в суді першої інстанції, при цьому в порушення вимог ст. 427 ч. 2 п. 4 КПК України не наводить жодних доводів щодо незаконності чи необґрунтованості цього рішення суду першої інстанції.

Вказані недоліки касаційної скарги перешкоджають вирішенню питання

про відкриття касаційного провадження.

Керуючись ст. 429 ч. 1 КПК України, Верховний Суд

постановив:

Залишити касаційну скаргу прокурора ОСОБА_4 без руху.

Встановити прокурору ОСОБА_4 п`ятиденний строк

для усунення зазначених недоліків з дня отримання копії ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3