ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2026 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на ухвалу Новокодацького районного суду м. Дніпро від 22 січня 2026 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 ,-

В СТ А Н О В И Л А:

Ухвалою Новокодацького районного суду м. Дніпро від 22 січня 2026 року продовжено запобіжний захід відносно ОСОБА_7 у виді тримання під вартою, який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.115 КК України.

Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив про вагомість ризиків втечі, впливу на свідків та вчинення іншого злочину, які на теперішній час не зменшились. Вважає, що більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не здатні забезпечити досягнення мети визначеної ст. 177 КПК України.

На вказане рішення суду захисником ОСОБА_6 подана апеляційна скарга, в якій він просить ухвалу суду першої інстанції відносно ОСОБА_7 скасувати. Визначити Кліцуну альтернативний запобіжний захід з визначенням застави в розмірі 150 000 грн.. Вказує, що суд першої інстанції незаконно не визначив розмір застави, оскільки вказане не заперечить чинному КПК України. Ризики визначені ст.177 КПК України є недоведеними, Кліцун не переховувався з 2022 по 2024 рік, а проходив службу в лавах ЗСУ.

Дослідивши матеріали провадження, колегія суддів зазначає наступне.

Як встановлено з матеріалів провадження, запобіжний захід у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 продовжено під час судового провадження в суді першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, при продовженні обвинуваченому обраного запобіжного заходу суд належним чином оцінив вагомість існуючих ризиків, які на даний час не зменшились, особу винного, його стан здоров`я, репутацію та дійшов обґрунтованого висновку про неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Доводи апелянта про зворотнє є безпідставними, оскаржувана ухвала містить вичерпну відповідь на кожний з них.

Фактично подана апеляційна скарга викликана самим лише недосягненням бажаного результату у виді звільнення з під варти обвинуваченого, що в жодному випадку не може бути підставою для зміни чи скасування обраного запобіжного заходу.

При цьому, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, що спричинило смерть потерпілого.

Тяжкість, характер та обставини кримінального правопорушення свідчать про вагомість заявлених ризиків, які дійсно на теперішній час не зменшились, і яким не здатні запобігти більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою.

Слід зауважити, що відсутність, на даний час, фактів втечі обвинуваченого чи впливу на свідків, жодним чином не свідчить про неможливість вчинення ним цих дій в подальшому. Фактично, його належна процесуальна поведінка та відсутність спроб передбачених у ст. 177 КПК України, зумовлені не його високими моральними якостями, а дієвістю обраного запобіжного заходу.

При цьому, розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого будь-якого альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання обвинуваченого під вартою є не лише очікування суду, а дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

Доводи сторони захисту, щодо необхідності визначення застави Кліцуну є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4 ч. 4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного захожу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177-178 цього кодексу має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Тобто, визначення альтернативного запобіжного заходу у виді застави та її розміру у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини є дискреційними повноваженнями суду.

Враховуючи викладене, перевіривши ухвалу суду в межах апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що підстави для її зміни чи скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404 407, 422-1 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Ухвалу Новокодацького районного суду м. Дніпро від 22 січня 2026 року про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 без задоволення.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді