Єдиний державний реєстр судових рішень
Доступ до Реєстру здійснюється в тестовому (обмеженому) режимі. Для запобігання загрозам життю і здоров'ю суддів та учасників судового процесу, а також у разі виявлення ознак кіберзагрози, доступ до Реєстру або окремих рішень у ньому може бути обмежено.
Змінені назви судів
Категорія справи №
138/3752/24: Кримінальні справи (з 01.01.2019); Кримінальні правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту; Порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами.
Надіслано судом: 08.04.2026. Зареєстровано: 09.04.2026. Забезпечено надання загального доступу: 10.04.2026.
Дата набрання законної сили: 02.04.2026
Номер судового провадження: 11-кп/801/334/2026
Справа № 138/3752/24
Провадження №11-кп/801/334/2026
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2026 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

зі секретарем судового засідання: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці кримінальне провадження за апеляційною скаргою прокурора Могилів-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 16.01.2026 року у кримінальному провадженні № 0000478 відомості про яке внесені до ЄРДР 09.12.2021 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Могилева-Подільського Вінницької області, який зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, на утриманні троє неповнолітніх дітей, працюючого водієм «Могилів-Подільське міське комунальне підприємство «Комбінат комунальних підприємств», раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України

за участю сторін кримінального провадження

прокурора: ОСОБА_8

обвинуваченого: ОСОБА_7 ,

захисника : ОСОБА_9 ,

потерпілої: ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Могилів-Подільської окружної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просив вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду від 16.01.2026 року відносно ОСОБА_7 скасувати в частині призначення покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким засудити ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк два роки.

Відповідно до п.1, п.2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

У решті вирок залишити без змін.

Вироком Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 16.01.2026 року ОСОБА_7 визнано винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 286 КК України і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк чотири роки без позбавлення його права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75, п. 1, п. 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України звільнено його від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк на два роки та покладено на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк ОСОБА_7 обчислювати з моменту проголошення вироку, тобто з 16 січня 2026 року.

Понесені по справі процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів в сумі 10549 (десять тисяч п`ятсот сорок дев`ять) гривень 42 копійки стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави (стягувач - Вінницький НДЕКЦ, що розташований за адресою: вул. Порика, 8, м. Вінниця, 21021).

Скасовано арешт, накладений ухвалою слідчого судді Могилів-Подільського міськрайсуду Вінницької області від 09.12.2021 на автомобіль марки «VOLKSWAGEN VENTO», державний номерний знак НОМЕР_1 , шасі НОМЕР_2 , який зареєстрований на ОСОБА_11 , законним користувачем якого є ОСОБА_7 , переданий йому на зберігання, залишивши його останньому.

Вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду обвинувачений вчинив кримінальне правопорушення за наступних обставин.

08 грудня 2021 року о 17 годині водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки «VOLKSWAGEN VENTO», державний номерний знак НОМЕР_1 , прямував по проспекту Незалежності в м. Могилів-Подільський.

Рухаючись на зазначеному вище автомобілі в напрямку с. Бронниця Могилів-Подільського району Вінницької області в темну пору доби, по мокрому дорожньому покритті, яке складається з двох смуг руху, по одній смузі у кожному напрямку, на відрізку автодороги, що розташований навпроти будинку № 287 по проспекту Незалежності в м. Могилеві-Подільському Вінницької області, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, в безпосередній близькості до якого перебував пішохід, не пересвідчився у його намірах здійснити перехід проїзної частини та продовжив рух, чим створив небезпеку для останнього.

У подальшому, водій ОСОБА_7 , не врахувавши дорожню обстановку, не зменшив швидкість та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу, який почав здійснювати перехід проїзної частини по нерегульованому пішохідному переході та допустив о 17 годині 15 хвилин 8 грудня 2021 року наїзд на пішохода ОСОБА_10 .

Своїми діями ОСОБА_7 порушив п. 18.1 Правил дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, згідно якого водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитись, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Під час дорожньо-транспортної пригоди, в результаті порушення водієм автомобіля ОСОБА_7 п. 18.1 Правил дорожнього руху, травмовано пішохода ОСОБА_10 , яка отримала тілесні ушкодження у виді сполучної травми тіла закритий уламковий перелом правої ключиці зі зміщенням, закритий перелом проксимального метаепіфіза правої великогомілкової та малогомілкової кісток без зміщення, пошкодження латерального меніску, забій шийного відділу хребта, голови, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм, пов`язаним зі стійкою втратою працездатності не менше як на одну третину, згідно п. 2.1.1 «г» п. 2.1.6 «Правил визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень».

Порушення водієм «VOLKSWAGEN VENTO» ОСОБА_7 п. 18.1 Правил дорожнього руху знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками у виді спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

Вимоги апеляційної скарги прокурора мотивовано тим, що місцевий суд у відповідності до статей 50, 65 КК України не мотивував свого рішення та належним чином необгрунтував підстав, з яких дійшов висновку про можливість виправлення ОСОБА_7 без призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.

Зокрема, суд залишив поза увагою та не проаналізував характер й обсяг допущеного обвинуваченим грубого порушення вимог п.18 Правил дорожнього руху, а також наслідків злочинної недбалості (спричинення потерпілій ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень).

Прокурор вважає, що з урахуванням шкоди в конкретному випадку застосування позбавлення права керувати транспортним засобом до ОСОБА_7 є співрозмірним та факт здійснення трудової діяльності, пов`язаної з керуванням транспортними засобами з посиланням на те, що це є основним джерелом доходу в даному випадку не перешкоджає призначенню такого покарання.

Крім цього, застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, в даному випадку сприятиме досягненню такої мети покарання, передбаченої ст. 50 КК України, як запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень засудженим.

Відсутність претензій матеріального морального характеру з урахуванням наслідків вчиненого злочину, не знижує тяжкості та небезпечності.

Позитивні дані про особу обвинуваченого вже взяті до уваги судом першої інстанції і обвинуваченого звільнено від призначеного основного покарання з випробуванням.

Обвинуваченим вчинено тяжкий злочин в сфері дотримання суспільної транспортної дисципліни, в результаті чого потерпілій спричинено тяжкі тілесні ушкодження.

Також, слід врахувати, що думка потерпілої особи щодо призначення покарання у справах цієї категорії не є обов`язковою для суду, не обмежує суд у реалізації своїх дискреційних повноважень, визначених законом про кримінальну відповідальність, однак враховується в сукупності з обставинами, передбаченими ст. 65 КК України, і не має над ними пріоритету.

Таку правову позицію висловив Верховний суд у постановах від 21.02.2019 року у справі №742/584/18, від 21.09.2019 року у справі №682/956/17.

Враховуючи обставини вчинення кримінального правопорушення, зокрема, відверте нехтування обвинуваченим Правилами дорожнього руху, а також наслідки у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_10 прокурор вважає що виправлення обвинуваченого можливе лише з призначення йому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Таке покарання відповідатиме вимогам ст. 65 КК України та є необхідним для досягнення його мети, тобто, необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який просив задоволити апеляційну скаргу прокурора, захисника ОСОБА_9 , який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, вирок суду залишити без змін, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав думку свого захисника, потерпілу ОСОБА_10 , яка просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги та не позбавляти обвинуваченого права керування транспортними засобами, звернула увагу, що він відшкодував шкоду, розкаявся, має на утриманні трьох дітей, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Доведеність вини та кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.2 ст. 286 КК України в апеляційній скарзі прокурора не оспорюються.

Твердження прокурора, що при призначенні обвинуваченому покарання суд належним чином необгрунтував висновок стосовно незастосування до обвинуваченого ОСОБА_7 додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Санкцією частини другої статті 286 КК України передбачено можливість призначення особі покарання у виді позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Відтак призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами у цьому випадку віднесено до дискреційних повноважень суду.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Отже, як і основне покарання, прийняття рішення про призначення чи непризначення додаткового покарання, судом має бути належним чином умотивоване.

Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Необхідно також урахувати, що позбавлення права займатися певною діяльністю як додаткове покарання має бути призначене за умови, що з урахуванням характеру злочину, вчиненого з заняттям певною діяльністю, особи засудженого та інших обставин справи суд визнає за неможливе збереження за ним права займатися певною діяльністю.

У постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 5 листопада 2020 року у справі № 161/10557/18 зроблено висновок, що санкція

ч. 2 ст. 286 КК України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження надає можливість суду як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання до особи, оскільки вказане положення закону України про кримінальну відповідальність носить альтернативний характер застосування і не є обов`язковим для суду.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 1-4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» судам при призначенні покарання у кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, необхідно суворо дотримуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Справедливість покарання повинна визначатися з точки зору врахування інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, у тому числі й потерпілого.

Призначаючи покарання, суд першої інстанції в дотримання вимог ст. 65 КК України, керуючись роз`ясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України №7від 24.10.2003року «Про практику призначення судами кримінального покарання» врахував, що обвинувачений ОСОБА_7 раніше не судимий, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання та реєстрації, тривалий час працевлаштований водієм автотранспортних засобів, за місцем роботи та проживання характеризується позитивно, одружений, є багатодітним батьком, має на утриманні трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також батька пенсіонера ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , думку потерпілої, яка просила не позбавляти обвинуваченого волі та не призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, обставини, які згідно ст. 66 КК України пом`якшують покарання щире каяття, добровільне відшкодування завданого збитку, відсутність обставин, які згідно ст. 67 КК України обтяжують покарання та призначив покарання без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Щодо посилань прокурора на тяжкість, ступінь суспільної небезпеки злочину та його наслідки, то врахування як підстави для посилення кримінальної відповідальності лише тих загальних обставин вчинення злочину, які охоплюються його об`єктивною стороною, поза зв`язком із іншими конкретними обставинами справи й даними про особу винного, не ґрунтується на принципі індивідуалізації, що передбачає диференційований підхід як обов`язкову умову справедливості кримінальної відповідальності.

Суд першої інстанції відхилив доводи прокурора щодо застосування додаткового покарання.

В основу такого висновку суд поклав те, що з часу скоєння злочину минуло майже п`ять років, докази вчинення обвинуваченим протягом такого тривалого часу подібних правопорушень суду надані не були, що свідчить про наявність підстав стверджувати, що зазначена прокурором мета застосування додаткового покарання не знайшла свого підтвердження, досудову доповідь, в якій зазначено про низький ризик вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення.

Посилання апеляційної скарги прокурора про те, що при призначені обвинуваченому ОСОБА_7 судом першої інстанції покарання не було враховано суспільну небезпеку та не надано оцінку наслідкам вчиненого, не можуть бути взяті колегією суддів до уваги, оскільки суд першої інстанції належним чином оцінив усі обставини вчиненого кримінального правопорушення, його наслідки та особу обвинуваченого.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на той факт, що за характером вини кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК України, відноситься до необережних злочинів, обвинувачений зробив для себе належні висновки, про що свідчить його процесуальна поведінка протягом усього часу розгляду кримінального провадження.

При прийнятті рішення колегія суддів також враховує те, що у кримінальному провадженні відсутні обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому.

Що стосується призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, то в цій частині, відповідно до вимог чинного законодавства України та правозастосовної практики, його застосовування чи не застосування має бути індивідуалізованим та є факультативним.

Також, колегія суддів приймає до уваги послідовну позицію потерпілої ОСОБА_10 про відсутність до обвинуваченого претензій у зв`язку з повним відшкодуванням шкоди та прохання суворо не карати.

Відповідно до постанови Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 02 лютого 2023 року у справу № 457/5070/21 зазначено про те, що позиції потерпілих не є вирішальними для суду, оскільки кримінальне правопорушення, передбачене ч.2 ст.286 КК України спрямовано проти безпеки руху, однак, вони потребують оцінки і врахування при призначенні додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на ряду з іншими обставинами.

Крім того, у постанові Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду від 17 листопада 2020 року у справі № 686/3244/20 зроблено висновок про те, що, крім вирішення питання щодо необхідності та доцільності призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, передбаченого ст. 286 ч. 2 КК України, необхідно також врахувати при цьому як думку потерпілої, так всі обставини справи у їх сукупності, в тому числі і ті, які характеризують особу обвинуваченого та інші обставини, які мають значення для прийняття рішення у даному провадженні.

На думку колегії суддів, виходячи з конкретних обставин даної дорожньо-транспортної пригоди, відношення до своїх дій з боку обвинуваченого, позицію потерпілої, приймаючи до уваги юридичну конструкцію санкції ч. 2 ст. 286 КК України, а також те, що позбавлення обвинуваченого прав керувати транспортними засобами поставить його сім`ю у скрутне матеріальне становище до складу якої входить дружина ОСОБА_7 , діти ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_4 особливо в той час, коли в Україні введено воєнний стан, згідно характеристики наданої директором «Могилів-Подільського міського комунального підприємства «Комбінат комунальних підприємств» ОСОБА_16 від 30.03.2026 року №109/01-05 ОСОБА_7 зарекомендував себе як відповідальний та дисциплінований працівник, який може проявити ініціативу і прийняти правильне рішення в питаннях, що стосуються його професійної діяльності, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 призначено законне і справедливе покарання, яке є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Досліджені під час апеляційного розгляду зазначені обставини у їх сукупності підтверджують правильність висновків суду першої інстанції щодо відсутності підстав для призначення обвинуваченому додаткового покарання, та дають колегії суддів підстави для висновку про відсутність правових підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора в частині призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на певний строк.

Аналогічні висновки зробив Касаційний кримінальний суд Верховного Суду, виклавши їх в ухвалі 26.04.2023 (справа № 297/2114/21, провадження № 51-2450ск23), вказавши про відсутність підстав для призначення додаткового покарання з огляду на відсутність претензій до обвинуваченого у зв`язку з відшкодуванням шкоди, прохання потерпілої особи суворо не карати обвинуваченого, а також з огляду на те, що транспортний засіб ним використовується для забезпечення потреб родини.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б могли стати підставою для скасування чи зміни вироку суду першої інстанції, не встановлено, а тому колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 414 КПК України, суд апеляційної інстанції

У х в а л и в :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора.

Вирок Могилів-Подільського міськрайонного суду від 16.01.2026 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3

Логін:

Для помилки:

Пароль:

Для помилки:

З метою упередження перешкоджанню стабільній роботі Реєстру шляхом здійснення автоматичних або автоматизованих запитів на пошук та копіювання ("викачування") бази даних, запроваджено інтерактивний елемент захисту системи

Введіть cуму цифр, зображених на малюнку:

Перевірити
Закрити

Ваше ім'я:

Для помилки:

Ваш e-mail:

Для помилки:

Повідомлення:

Для помилки:

Введіть в поле результат арифметичного виразу:

Для помилки:

Зачекайте, будь ласка...