КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 369/3056/26 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/2788/2026 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2026 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 лютого 2026 року про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, українця, громадянина України, з вищою освітою, гравця ФК «Колос», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 лютого 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання т.в.о. заступника начальника - начальника СВ ВП № 3 Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором Києво-Святошинського відділу Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000165 від 17.02.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України.

Застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, українця, громадянина України, з вищою освітою, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби в період часу з 23 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. за місцем проживання: АДРЕСА_1 , строком на 60 діб, до 18 квітня 2026 року (включно).

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 діб, до 18 квітня 2026 року (включно) наступні обов`язки, а саме:

- перебувати у нічний час, з 23:00 до 06:00 за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 за виключенням необхідності отримання медичної допомоги та прослідування в укриття цивільного захисту;

- з`являтись до слідчого, прокурора чи суду на першу вимогу;

- здати до органу досудового розслідування паспорт громадянина України для виїзду за кордон;

- не спілкуватись із свідками без дозволу на це слідчого, прокурора чи суду.

Роз`яснено підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 лютого 2026 року та постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання т.в.о. заступника начальника ВП начальника СВ ВП № 3 Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Києво-Святошинського відділу Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 , про обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Сторона захисту вважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою.

В апеляційній скарзі захисник посилається на незаконність затримання ОСОБА_7 . Зокрема зазначає, що слідчий не мав права затримувати ОСОБА_7 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 208 КПК України, оскільки не застав його під час вчинення злочину (затримання о 23:29 17.02.2026, а події які інкримінуються підозрюваному о 09:10 17.02.2026);

Щодо підстави, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України захисник вказує, що сукупність очевидних ознак на тілі, одязі чи місці події, які вказують на те, що саме ця особа щойно вчинила злочин як підстава затримання означає, що, по-перше, ознак має бути кілька, незалежно від того, де саме - лише на тілі, тільки на одязі, на місці події, на двох чи на усіх цих об`єктах, по-друге, ці ознаки мають бути явними, тобто видимими, очевидними, по-третє, вони мають бути в єдності, по-четверте, вони повинні вказувати, тобто бути інформацією (фактичними даними) про вчинення злочину саме цією особою і, по-п`яте, бути фактичними даними про вчинення нею злочину тільки що (щойно).

Також апелянт зазначає, що під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу сторона захисту заявила клопотання про дослідження відеозапису, яким спростовуються обставини, викладені в повідомленні про підозру. З даного відеозапису стає зрозумілим, що ОСОБА_7 побачив як невідомі на мікроавтобусах переслідують пересічного громадянина, який від них втікає. Зрозумівши, що той, хто тікає перебуває в небезпеці, не пройшов осторонь. Першим ОСОБА_7 наніс тілесні ушкодження, як пізніше з`ясувалось, співробітник ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 .

ОСОБА_7 в свою чергу дізнався ж про те, що ОСОБА_10 співробітник ТЦК та СП лише після інциденту, коли останній пред`явив йому службове посвідчення.

Таким чином, захисник вважає, що в діях ОСОБА_7 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України, його дії слід кваліфікувати як необхідна оборона, за ч. 1 ст. 36 КК України, тобто, дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Крім цього, в апеляційній скарзі захисник посилається на відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Зокрема, щодо відсутності ризику переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду захисник зазначає, що ОСОБА_7 ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності, не оголошувався в розшук. До слідчого прийшов сам за викликом по мобільному телефону.

На відсутність ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, на думку захисника, вказує те, що 17.02.2026 року ОСОБА_7 , прибувши за викликом до слідчого в Бучанське РУП ГУНП в Київській області добровільно надав для огляду свій мобільний телефон марки «Iphone 14 pro Max» фіолетового кольору, IMEI: НОМЕР_1 .

Відсутність ризику незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином підтверджується тим, що ніяких заяв не надходило від потерпілого чи свідків про вплив ОСОБА_7 на них.

Відсутність ризику вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, спростовується тим, що ОСОБА_7 ніколи в житті не притягувався до кримінальної відповідальності.

У зв`язку з тим, що відсутнє обґрунтування повідомлення про підозру, наявні докази, які спростовують викладені в повідомленні про підозру обставини, а також відсутні ризики в кримінальному провадженні, апелянт вважає, що слідчий суддя необґрунтовано обрав відносно ОСОБА_7 запобіжний захід.

Захисник також звертає увагу на те, що у ОСОБА_7 бездоганна репутація, до інциденту, внаслідок якого йому повідомлено про підозру, він був гравцем футбольної команди «Колос - 2», має постійне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Апелянт також вважає, що запобіжний захід у нічний час доби за визначеною адресою може уможливити спробу нападу на ОСОБА_7 , оскільки останній отримав погрози від невідомих осіб.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_6 , які підтримали вимоги апеляційної скарги та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_8 , яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із матеріалів судового провадження, слідчими СВ ВП № 3 Бучанського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000165 від 17.02.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України.

Процесуальне керівництво у досудовому розслідуванні здійснюється Бучанською окружною прокуратурою Київської області.

Згідно даних клопотання, досудовим розслідуванням встановлено, що 17.02.2026, близько 09 год. 00 хв., точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, старший інструктор ІНФОРМАЦІЯ_3 (далі - ІНФОРМАЦІЯ_4 ) ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , будучи військовослужбовцем, наділеним відповідними службовими повноваженнями, на виконання Указу Президента України від 14 липня 2025 року № 479/2025 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації», затвердженого Законом України від 15 липня 2025 року № 4525-1X, відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», та виконання вимог Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.05.2024 року № 560, тимчасової інструкції з організації та проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, затвердженої наказом Генерального Штабу Збройних Сил України від 16.04.2024 року №194, Наказу начальника Бучанської районної військової адміністрації Київської області від 20.06.2024 року № 28/вс «Про організацію проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період на території Бучанського району Київської області», Наказу начальника Бучанської районної військової адміністрації Київської області від 20.06.2024 року №27/вс «Про створення груп оповіщення на території Бучанського району Київської області» та Наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 126 від 16.02.2026 «Про проведення додаткових заходів оповіщення громадян на території Бучанського району», виконував службові обов`язки, пов`язані з проведенням додаткових заходів з оповіщення громадян на території Бучанського району Київської області.

У межах зазначених заходів, ОСОБА_10 перебуваючи у складі групи оповіщення спільно з працівниками Бучанського РУП ГУНП в Київській області поблизу будинку АДРЕСА_2 , де з метою виконання мобілізаційних завдань та призову на військову службу по мобілізації в особливий період, а саме оповіщення військовозобов`язаних на території Бучанського району Київської області, здійснив виїзд для проведення оповіщення та вручення повісток відповідно до Наказу № 1962/10/945 від 17.02.2026, в ході якого було зупинено військовозобов`язаного, дані якого не були встановлені, для перевірки облікових даних.

В подальшому, 17.02.2026 близько 09 год. 10 хв., точного часу досудовим розслідуванням не встановлено, до співробітників ІНФОРМАЦІЯ_2 підійшов ОСОБА_7 , який, достовірно знаючи, що перед ним перебуває військовослужбовець - старший інструктор ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_10 , який знаходився у військовому однострої зі встановленими знаками розрізнення та перебував при виконанні службових обов`язків, усвідомлюючи правомірність його дій, вступив із ним у словесну сварку, під час якої поводився агресивно та зухвало.

Після цього, ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння шкоди здоров`ю службової особи та бажаючи їх настання, з метою припинення законної службової діяльності працівника ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_10 , продовжуючи вчинювати сварку, наніс останньому один удар кулаком у ділянку щелепи, після чого конфлікт припинився.

Унаслідок протиправних дій ОСОБА_7 , ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження у вигляді забою м`яких тканин обличчя та волосяної частини голови, струс головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України, тобто умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження службовій особі у зв`язку з її службовою діяльністю.

17.02.2026 о 23 год 29 хв ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , затримано в порядку статті 208 КПК України.

18.02.2026 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Київ, українцю, громадянину України, з вищою освітою, гравцю ФК «Колос», раніше не судимому, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України.

18.02.2026 року т.в.о. заступника начальника - начальник СВ ВП № 3 Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_9 , за погодження з прокурором Києво-Святошинського відділу Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000165 від 17.02.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України, тобто умисне заподіяння легкого тілесного ушкодження службовій особі у зв`язку з її службовою діяльністю.

Слідчий зазначив, що причетність ОСОБА_7 до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення підтверджується наступними доказами, а саме: заявою про вчинення кримінального правопорушення від 17.02.2026 року; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 від 17.02.2026 року; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину від 18.02.2026 року; протоколами допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , від 18.02.2026 року; протоколом огляду предмету від 18.02.2026 року; підозрою ОСОБА_7 від 18.02.2026 року; іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Сторона обвинувачення зазначала, що в даному випадку, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років.

Враховуючи вищевикладене, у ході досудового розслідування задля об`єктивного його розслідування в розумні строки, виникла необхідність в обранні запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно підозрюваного ОСОБА_7 , з метою забезпечення виконання ним перед органом досудового розслідування та судом покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1, 2, 3 частини 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, та які вказують, що підозрюваний може: переховуватися від органу досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків та інших осіб у цьому ж кримінальному провадженні.

Ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, на переконання сторони обвинувачення, обґрунтовується тяжкістю покарання, яке загрожує підозрюваному у разі доведення його вини в суді. Зокрема, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні нетяжкого злочину, у разі доведення його вини в суді, останньому загрожує покарання виключно у вигляді позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років, а тому є всі підстави вважати, що у разі обрання менш суворого запобіжного заходу він буде переховуватись від органу досудового розслідування та суду.

Також, органом досудового розслідування встановлено існування ризику, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме, що в разі обрання більш м`якого запобіжного заходу, ОСОБА_7 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, може знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

На даний час органом досудового розслідування встановлюється місцезнаходження всіх речових доказів у кримінальному провадженні. Знаючи про місце зберігання вказаних речей підозрюваний ОСОБА_7 може їх знищити з метою уникнення відповідальності, що в свою чергу унеможливить встановленню істини у справі.

Щодо наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, згідно з яким ОСОБА_7 може впливати на свідків та інших осіб у кримінальному провадженні. Даний ризик обґрунтовується тим, що підозрюваний маючи вільну можливість у пересуванні та знаючи про фактичне місце проживання свідків, які ще не допитані безпосередньо в суді, може незаконно впливати на них, змушуючи із застосуванням фізичного чи психологічного примусу змінювати свої показання, давати неправдиві показання або відмовитися від дачі будь-яких показань.

Сторона обвинувачення також просила суд врахувати, що міра запобіжного заходу має на меті попереджати спроби особи вчиняти дії щодо перешкоджання здійсненню правосуддя, а не бути лише наслідком такого перешкоджання.

На підставі вище наведеного, слідчий просив застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, українця, громадянина України, з вищою освітою, гравця ФК «Колос», раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце свого проживання строком на 60 діб та покласти на підозрюваного такі обов`язки: не залишати місце свого проживання без дозволу слідчого, прокурора або суду; з`являтись до слідчого, прокурора чи суду на першу вимогу; здати до органу досудового розслідування паспорт громадянина України для виїзду за кордон; не спілкуватись із свідками без дозволу на це слідчого, прокурора чи суду.

Ухвалою слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 лютого 2026 року відмовлено у задоволенні клопотання т.в.о. заступника начальника - начальника СВ ВП № 3 Бучанського РУП ГУНП в Київській області ОСОБА_9 , погодженого з прокурором Києво-Святошинського відділу Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000165 від 17.02.2026 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України.

Застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Київ, українця, громадянина України, з вищою освітою, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби в період часу з 23 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. за місцем проживання: АДРЕСА_1 , строком на 60 діб, до 18 квітня 2026 року (включно).

Покладено на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком на 60 діб, до 18 квітня 2026 року (включно) наступні обов`язки, а саме:

- перебувати у нічний час, з 23:00 до 06:00 за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 за виключенням необхідності отримання медичної допомоги та прослідування в укриття цивільного захисту;

- з`являтись до слідчого, прокурора чи суду на першу вимогу;

- здати до органу досудового розслідування паспорт громадянина України для виїзду за кордон;

- не спілкуватись із свідками без дозволу на це слідчого, прокурора чи суду.

Роз`яснено підозрюваному, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

З такими висновками колегія суддів не погоджується, виходячи з наступного.

Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Згідно частин 1-4 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчий суддя, суд має право зобов`язати підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого органу державної влади, визначеного слідчим суддею, судом, якщо прокурор доведе обставини, передбачені пунктом 1 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктами 2 та 3 частини першої цієї статті.

Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Відповідно до пунктів 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини під час вирішення справи «Медведев та інші проти Франції» зауважив, що право на свободу і особисту недоторканість має першочергове значення у «демократичному суспільстві» у значенні, передбаченому Конвенцією.

Застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту в певний час доби, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України, з чим погоджується і колегія суддів.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України, підтверджується наявними у матеріалах судового провадження доказами у їх сукупності.

Крім того, перевіряючи доводи та обставини, на які посилався слідчий у клопотанні, колегією суддів з`ясовано, що наведені у клопотанні дані свідчать про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема можливості підозрюваного переховуватися від органів досудового слідства та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, інших учасників даного кримінального провадження.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, застосовуючи щодо ОСОБА_7 запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час доби, слідчим суддею не в повній мірі досліджено дані про особу підозрюваного, не з`ясовано та не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти вказаним слідчим у клопотанні ризикам.

Як убачається із матеріалів судового провадження, підозрюваний ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце проживання та реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , характеризується позитивно.

Враховуючи конкретні обставини та характер інкримінованого підозрюваному кримінального правопорушення, тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим, дані про особу підозрюваного, його майновий стан, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків, процесуальну поведінку та інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, здатен більш м`який запобіжний захід, а саме запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, із покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На переконання колегії суддів, такий запобіжний захід буде пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання ним обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Викладені в апеляційній скарзі захисника доводи про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_7 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України, є безпідставними, оскільки сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій та наявність або відсутність у його діях складу інкримінованого злочину, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

З наведених підстав, доводи апеляційної скарги захисника про те, що надані стороною обвинувачення на даному етапі досудового розслідування відомості не містять об`єктивного підтвердження наявності ознак вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 350 КК України, та про наявність доказів, які підтверджують відсутність в діях ОСОБА_7 складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Викладені в апеляційній скарзі захисника доводи про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрюваний однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.

Отже ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формі або формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення вірогідності їх здійснення.

Як обов`язковий критерій застосування запобіжного заходу, ризик у кримінальному провадженні має прогностичний характер, його визначення у конкретний проміжок часу спрямоване на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому. Безумовно, наявність заявлених ризиків має обґрунтовуватися. Однак, в переважній більшості випадків, враховуючи їх вірогідний характер, класичні категорії доказування, притаманні судовому процесу, при їх обґрунтуванні не застосовуються. При встановленні ризиків кримінального провадження суд застосовує стандарт достатності підстав вважати, що підозрюваний може вдатися до дій на шкоду кримінальному провадженню.

Оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, суд має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності вчинення ним дій, передбачених у ч. 1 ст. 177 КПК.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Так, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу підозрюваного у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні та прокурором у судовому засіданні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають підстави для застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу.

За таких обставин, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню, ухвала слідчого судді - скасуванню з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого та застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у межах строку досудового розслідування.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 179, 181, 194, 196, 197, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 лютого 2026 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання т.в.о. заступника начальника ВП начальника СВ ВП № 3 Бучанського РУП ГУНП в Київській області капітана поліції ОСОБА_9 , погоджене з прокурором Києво-Святошинського відділу Бучанської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити частково.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в межах строку досудового розслідування, наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора, слідчого судді за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або слідчого судді;

- повідомляти слідчого, прокурора чи слідчого суддю про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватись від спілкування із свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали про застосування щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у виді особистого зобов`язання визначити до 18 квітня 2026 року.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора у кримінальному провадженні.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4