Справа № 201/1321/26
Провадження № 1-кс/201/353/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 лютого 2026 року м. Дніпро

Слідча суддя Соборного районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , прокурора ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції), розглянувши в залі Соборного районного суду міста Дніпра клопотання старшого слідчого в ОВС слідчого відділу 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) Головного управління СБУ в Донецькій та Луганській областях майора юстиції ОСОБА_3 , погодженого заступником начальника відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Донецької обласної прокуратури ОСОБА_4 , у кримінальному провадженні № 0000599, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 квітня 2025 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сєвєродонецьк Луганської області, громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт громадянина України № НОМЕР_2 , виданий 20 січня 2020 року Слов`янським міським відділом ГУ ДМС України в Донецькій області, з вищою освітою, одруженого, маючого на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 111-1, ч. 1 ст. 258-5 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий виклад поданого клопотання.

У провадженні слідчого відділу 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь Донецької області) ГУ СБ України в Донецькій та Луганській областях перебуває кримінальне провадження № 0000599 від 30 квітня 2025 року за підозрою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 111-1, ч. 1 ст. 258-5 КК України.

Враховуючи обґрунтованість підозри і наявність ризиків, передбачених п.п. 1-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий за погодженням з прокурором 02 лютого 2026 року звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Короткий виклад позицій учасників.

Слідчий та прокурор підтримали клопотання, з підстав, зазначених у ньому та просили обрати підозрюваному запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Підозрюваний ОСОБА_7 проти задоволення клопотання заперечив, зазначив, що його ніхто не шукав, повістки про виклики від слідчого йому не надходили. Повідомив, що він зареєстрований як внутрішньо переміщена особа (ВПО) у м. Івано-Франківськ, в розшук його було оголошено тільки після проведення обшуку в квартирі його дружини. Також зазначив, що у м. Донецьк він мав успішний бізнес з виготовлення спеціального одягу, шахту, підприємство з виробництва сиру, понад десять квартир та земельні ділянки. Після 2014 року виїхав з м. Донецьк разом із двома дітьми. Надалі таємно приїжджав до м. Донецьк у зв`язку з тим, що було скоєно озброєний напад та захоплено його підприємство через обвинувачення у підтримці України. Контроль над підприємствами на окупованій території повністю втратив. У 2022 році разом з дружиною та двома дітьми виїхав до м. Івано-Франківськ. Повідомив, що з 2024 року перебуває в Туреччині на лікуванні, готовий співпрацювати зі слідством дистанційно та повернутися до України. Наголосив, що за фактом втрати контролю над підприємством у 20142016 роках звертався до правоохоронних органів від імені своєї компанії, а також від імені ТОВ «Спецконтракт». На запитання прокурора, чи належить Вам електронна пошта, яка фігурує в матеріалах кримінального провадження, ОСОБА_7 повідомив, що пошта «Алекс» з 2006 року була загальнодоступною для його секретаря та менеджерів, понад 10 років він нею не користується, однак зазначив, що до неї прив`язаний його номер телефону. На запитання прокурора, хто замість Вас відкривав рахунки в податкових органах ДНР, ОСОБА_7 повідомив, що це міг зробити будь-хто. Додатково повідомив, що у 2014 році в м. Донецьк залишився його старший брат, дружина якого захопила частину його квартир та здає їх в оренду, тож він не виключає, що до діяльності його підприємств, що залишились на окупованій території можуть бути причетні його родичі, з якими він не підтримує зв`язок, або працівники підприємств.

Захисник ОСОБА_5 просила відмовити в задоволенні клопотання, оскільки в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які документи з підписом підозрюваного ОСОБА_7 . У своїх запереченнях зазначила, що повідомлення про підозру є не обґрунтованим у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-5 КК України. Надані органом досудового розслідування матеріали не містять доказів фінансового тероризму з боку ОСОБА_7 , зокрема відсутні відомості про постановку на облік у державних органах так званої «ДНР», будь-які банківські виписки, відомості про грошові перекази та виплати, документи про відкриття рахунків, карток, веб-сервісів, а також матеріальні докази у вигляді первинних документів господарської діяльності ТОВ «Востокспецсервис» (договори, рахунки, накладні, товарно-транспортні накладні), підписані ОСОБА_7 відповідно до вимог чинного законодавства. Крім того, захисник зазначила, що ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду, відсутній, оскільки в повістках слідчого зазначена адреса реєстрації ОСОБА_7 розташована на тимчасово непідконтрольній території у м. Донецьку. При цьому, органом досудового розслідування не перевірено факт реєстрації статусу ОСОБА_7 як ВПО через органи соціального захисту населення. Щодо ризиків, передбачених п.п.4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, ОСОБА_5 зазначила, що такі доводи є надуманими та не підтверджені належними доказами, оскільки ОСОБА_7 готовий надати відповідні свідчення щодо фактів, викладених у повідомленні про підозру та інших матеріалах кримінального провадження, про що повідомив орган досудового розслідування засобами електронного зв`язку.

Встановлені слідчою суддею обставини.

Вислухавши учасників судового процесу, перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, слідча суддя приходить до наступних висновків.

Досудовим розслідуванням встановлено, що згідно із Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною.

Згідно із статтею 5 Конституції України носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування.

Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Згідно з ч. 1 ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 73 Конституції України визначено, що виключно всеукраїнським референдумом вирішуються питання про зміну території України.

Відповідно до статей 132 - 134 Конституції України територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території. До складу України входять: Автономна Республіка Крим, Вінницька, Волинська, Дніпропетровська, Донецька, Житомирська, Закарпатська, Запорізька, Івано-Франківська, Київська, Кіровоградська, Луганська, Львівська, Миколаївська, Одеська, Полтавська, Рівненська, Сумська, Тернопільська, Харківська, Херсонська, Хмельницька, Черкаська, Чернівецька, Чернігівська області, міста Київ та Севастополь. Місто Севастополь має спеціальний статус, Автономна Республіка Крим є невід`ємною складовою частиною України і в межах повноважень, визначених Конституцією України, вирішує питання, віднесені до її відання.

Таким чином, із зазначених міжнародних нормативно - правових актів, а також актів національного законодавства, яке визначає основні засади державної політики, спрямованої на захист національних інтересів і гарантування в Україні безпеки особи, суспільства і держави від зовнішніх і внутрішніх загроз в усіх сферах життєдіяльності, випливає, що дії Російської Федерації на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України створюють реальні загрози національній безпеці та є проведенням підривної діяльності проти України. Її результатом стала в 2014 році анексія Криму, окупація території Донецької та Луганської областей, масштабні руйнування провідних промислових бюджетоутворюючих підприємств на сході держави, що призвело до загострення суспільно - політичної обстановки в Україні, падіння економіки держави та інших вкрай негативних для України наслідків.

Наведені вище факти розв`язання та ведення Російською Федерацією агресивної війни проти України, здійснення підривної діяльності, в тому числі, і шляхом вторгнення підрозділів ЗС Російської Федерації на територію півострова Крим, захоплення державних установ, організацій та військових частин із 27 лютого 2014 року широко висвітлювалися більшістю засобів масової інформації України та іноземних держав.

Постановою Ради Федерації Федеральних Зборів Російської Федерації «Про використання Збройних Сил Російської Федерації на території України» від 01 березня 2014 року № 48-СФ за результатами звернення Президента Російської Федерації, нібито виходячи з інтересів безпеки життя громадян Російської Федерації, особового складу військового контингенту ЗС Російської Федерації, що дислокується на території України, надано згоду Президенту Російської Федерації на використання ЗС Російської Федерації на території України.

Верховною Радою України 15 квітня 2014 року прийнято Закон України № 1207 - УІІ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» (далі - Закон № 1207-VII), за яким перебування підрозділів ЗС Російської Федерації на території України з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, а також всупереч міжнародно-правовим актам визнано окупацією частини території суверенної держави Україна, а територію АР Крим, відповідні води, територіальне море України, територію виключної (морської) економічної зони України, а також повітряний простір над цими територіями визнано тимчасово окупованими територіями України внаслідок збройної агресії з боку Російської Федерації.

У березні-квітні 2014 року в населених пунктах Луганської та Донецької областей розпочалася збройна агресія Російської Федерації шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, організації та підтримки терористичної діяльності, а також дій, направлених на окупацію Донецької області та порушення територіальної цілісності України.

В окремих містах та районах Донецької області всупереч законодавству України 11 травня 2014 року проведено незаконний референдум з питання «О поддержке акта о государственной независимости Донецкой Народной Республики», за результатами якого 12 травня 2014 року проголошено створення терористичної організації «Донецкая Народная Республіка» (далі - «ДНР»).

Вказана організація є стійким об`єднанням невизначеного кола осіб (більше трьох), що створене з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якого здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, та в якому її структурні підрозділи здійснюють терористичну діяльність з відома керівників (керівних органів) усієї організації, а тому відповідно до ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» є терористичною організацією.

Відповідно до абзацу 19 статті 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» (далі Закон) терористичною організацією визнається стійке об`єднання трьох і більше осіб, яке створене з метою здійснення терористичної діяльності, у межах якого здійснено розподіл функцій, встановлено певні правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів. Організація згідно зазначеного абзацу визнається терористичною, якщо хоч один з її структурних підрозділів здійснює терористичну діяльність з відома хоча б одного з керівників (керівних органів) усієї організації.

При цьому, терористична діяльність відповідно до статті 1 Закону охоплює: планування, організацію, підготовку та реалізацію терористичних актів; підбурювання до вчинення терористичних актів, насильства над фізичними особами або організаціями, знищення матеріальних об`єктів у терористичних цілях; організацію незаконних збройних формувань, злочинних угруповань (злочинних організацій), організованих злочинних груп для вчинення терористичних актів, так само як і участь у таких актах; вербування, озброєння, підготовку та використання терористів; пропаганду і поширення ідеології тероризму; фінансування та інше сприяння тероризму.

Терористична організація «ДНР» діє на території України незаконно та її учасники вчиняють терористичні акти захоплення будівель органів державної влади та місцевого самоврядування із застосуванням зброї, вбивства людей, вибухи, підпали та інші дії (зокрема, артилерійські обстріли), які створюють небезпеку для життя та здоров`я людей, завдають значної майнової шкоди та призводять до настання інших тяжких наслідків, з метою порушення громадської безпеки, залякування населення, провокації воєнного конфлікту, міжнародного ускладнення та впливу на прийняття рішень органами державної влади, місцевого самоврядування, в тому числі щодо визнання легітимності діяльності «ДНР» та влади її керівників, а також перешкоджають виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України, військовослужбовцями Збройних Сил України й інших військових формувань України, задіяними у проведенні антитерористичної операції та операції об`єднаних сил на території Донецької області.

Як наслідок, частина території Донецької області опинилась під контролем представників терористичної організації «ДНР», підконтрольних РФ, та відповідно до Постанови ВР України № 254-VIII від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», Постанови ВР України № 252-VIII від 17 березня 2015 року «Про визначення окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування», та Закону України від 18 січня 2018 року «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» набула статусу тимчасово окупованої території.

Чисельні злочини, вчинені РФ та підконтрольними їй представниками терористичної організації «ДНР» або за їх участі проти України визнані у зверненнях Верховної Ради України до міжнародних організацій та іноземних держав щодо визнання «ДНР» терористичною організацією. Зокрема, у Зверненні ВРУ до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором, затвердженому Постановою Верховної Ради України від 27 січня 2015 року за № 129-VIII, та Зверненні до Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, національних парламентів держав-членів ЄС, США, Канади, Японії та Австралії щодо масового розстрілу людей під Волновахою в Україні, затвердженому Постановою ВРУ від 14 січня 2015 року за № 106-VH1, Постанові ВРУ «Про Заяву Верховної Ради України «Щодо протидії поширенню підтриманого Російською Федерацією міжнародного тероризму» від 22 липня 2014 року за № 1597-VII, Постанові ВРУ «Про Заяву Верховної Ради України «Про відсіч збройній агресії Російської Федерації та подолання її наслідків» від 21 квітня 2015 року за № 337-VIII, Постанові ВРУ «Про Заяву Верховної Ради України «Про трагічну загибель людей внаслідок терористичного акту над територією України» від 22 липня 2014 року за № 1596-VII, Постанові ВРУ «Про Заяву Верховної Ради України «Про визнання Україною юрисдикції Міжнародного кримінального суду щодо скоєння злочинів проти людяності та воєнних злочинів вищими посадовими особами Російської Федерації та керівниками терористичних організації «ДНР» та «ЛНР», які призвели до особливо тяжких наслідків та масового вбивства українських громадян» від 04 лютого 2015 року № 145-VIII.

Факт створення «ДНР» за підтримки та під контролем Російської Федерації визнано Резолюцією ПАРЄ від 12 жовтня 2016 року. При цьому в Резолюції зазначено, що «ДНР» та всі її «установи» не мають будь-якої легітимності у відповідно до українського або міжнародного права.

Утримання частини території Донецької області, взятої представниками терористичної організації «ДНР» під контроль шляхом насильницьких злочинних дій, потребує значних активів будь-якого роду, зокрема фінансових та матеріальних, надання яких здійснюється Російською Федерацією, її представниками влади, а також лояльно налаштованими окремими суб`єктами господарської діяльності, громадянами України та іноземцями.

З метою намагання досягти однієї з цілей, а саме створення в очах міжнародної спільноти та місцевих мешканців образу «ДНР» як легітимного державного утворення, надання легітимності процесу обігу фінансових активів, зокрема їх збору, систематизації, підшукуванні нових джерел для її фінансування, в структурі «ДНР» утворено ряд організованих груп - «установ фінансового сектору «ДНР», які б виконували функції зі збору, розподілу, перерозподілу та використання фондів грошових коштів.

В політичному блоці «ДНР» постановою № 32-3 від 08 вересня 2014 року так званої «Ради міністрів» терористичної організації «ДНР» створено «Міністерство фінансів «ДНР» та постановою № 37-8 від 06 жовтня 2014 року - «Міністерство доходів та зборів «ДНР».

03 жовтня 2014 року прийнято та введено в дію «Тимчасове положення про податкову систему ДНР», яким визначено податкову систему «ДНР», введено реєстрацію підприємств та підприємців в так званих «податкових органах «ДНР», 25 грудня 2015 року прийнятий так званий закон «Про податкову систему», якими визначено так звану «податкову систему ДНР», введено реєстрацію підприємств та підприємців в так званих «податкових органах ДНР», порядок сплати ними податків та інших обов`язкових платежів.

Також, 07 жовтня 2014 року «Міністерством фінансів ДНР» створений так званий «Центральний республіканський банк ДНР», який відповідно до «Положення про Центральний республіканський банк ДНР» виконує функції розрахунково-касового центру ДНР та здійснює діяльність з надання банківських, фінансових та інших послуг, визначених цим Положенням.

Зазначені адміністративно-управлінські органи та видані представниками терористичної організації «ДНР» «документи», якими у своїй діяльності керуються представники політичного блоку «ДНР», приймалися з метою надання вигляду легітимності діяльності терористичної організації «ДНР» всупереч діючому законодавству України і є протиправними та такими, що суперечать основоположним принципам Конституції України та іншим законодавчим актам України.

Утримання тимчасово окупованої території Донецької області, крім фінансових, потребує людських ресурсів, військової техніки, озброєння тощо.

З цією метою у складі «силового блоку ДНР» створено ряд формувань військового типу: «Республиканська гвардія ДНР», «Донецьке вище загальновійськове командне училище ДНР», «Міністерство внутрішніх справ ДНР», «Міністерство у справах цивільної оборони, надзвичайним ситуаціям та ліквідації наслідків стихійного лиха ДНР» (скор. назва - «МЧС ДНР»), «Міністерства державної безпеки ДНР» тощо.

Питання матеріально-технічного забезпечення учасників терористичної організації «ДНР» речовим майном (військовою та спеціальною формою одягу й взуття, засобами індивідуального захисту, посудом) вирішується її керівниками, в тому числі шляхом його оплатного отримання від окремих суб`єктів господарської діяльності, розташованих на тимчасово окупованій території Донецької області.

Починаючи з 2014 року (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлений), перебуваючи на тимчасово окупованій території Донецької області (більш точне місце досудовим розслідуванням не встановлено), громадянин України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , усвідомлюючи, що основною метою діяльності терористичної організації «ДНР» є насильницька зміна та повалення конституційного ладу, захоплення державної влади в Україні, а матеріальні, фінансові та інші активи, збір та обіг яких відбувається на тимчасово окупованій території Донецької області, повністю або частково будуть використані для досягнення мети терористичної організації, розуміючи протиправний характер своїх дій, з корисливих мотивів, з метою фінансування та матеріального забезпечення терористичної організації «ДНР» почав поставляти формений та спеціальний одяг для структурних підрозділів « ІНФОРМАЦІЯ_2 », «Міністерству внутрішніх справ ДНР», «Департаменту податкової служби ДНР», незаконних збройних формувань «Оплот», «Восток», підрозділів «СОБР» та іншим підрозділам «політичного та силового блоку» терористичної організації ДНР, при цьому сплачуючи «податки та збори» до так званого «бюджету ДНР».

Починаючи з 2007 року на території м. Донецьк діяло Товариство з обмеженою відповідальністю «ВОСТОКСПЕЦСЕРВИС» (ТОВ «Востокспецсервич» ), керівником якого починаючи з 2014 року (більш точний час досудовим розслідування не встановлений) є громадянин України ОСОБА_7 . Основним видом діяльності вказаного підприємства є «торгівля оптова неспеціалізована», додатковий вид діяльності «виготовлення робочого одягу».

Усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання шкідливих наслідків у вигляді порушення територіальної цілісності і недоторканності України, реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на фінансування тероризму та матеріальне забезпечення терористичної організації «ДНР» у травні 2014 року (більш точна дата досудовим розслідуванням не встановлена) ТОВ «Востокспецсервис» (), під керівництвом ОСОБА_7 здійснило продаж незаконному збройному формуванню «Оплот» терористичної організації «ДНР», розташованому на тимчасово окупованій території Донецької області форменого одягу та бронежилетів на загальну суму 53 360 гривень

Далі, 22 жовтня 2014 року на тимчасово окупованій території Донецької області за адресою: м. Донецьк, Буденовський р-н, вул. Бессарабська, буд. 21 було створено «Общество с ограниченной ответственностью «Востокспецсервис» (далі за текстом - «ООО «Востокспецсервис»),основний державний реєстраційний номер 156, яке зареєстровано в так званому «податковому органі ДНР» - «Департаменті державної реєстрації Міністерства доходів та зборів ДНР» та відкрито рахунок у так званому «Центральному республіканському банку ДНР». Основним видом діяльності вказаного підприємства є «торгівля оптова неспеціалізована», додатковий вид діяльності «виготовлення спеціального одягу». Станом на 2014 - 2016 рік (більш точна дата досудовим розслідуванням не встановлена) директором та засновником «ООО «Востокспецсервис» виступав та значився громадянин України ОСОБА_7 , до обов`язків якого входило загальне керівництво діяльністю підприємства.

У 2015 році (більш точна дата досудовим розслідуванням не встановлена), продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, направленого на фінансове та матеріальне забезпечення терористичної організації "ДНР", ОСОБА_7 , будучи засновником та директором «ООО «Востокспецсервис» уклав з «МЧС ДНР» договори та закупив тканини з метою подальшого пошиття форменого одягу для силових та збройних підрозділів «МЧС ДНР», яке входить до складу терористичної організації «ДНР», організував та виконав замовлення представників силового блоку «ДНР» на виготовлення та постачання форменого та спеціального одягу, знаків розрізнення та шевронів.

Далі, ОСОБА_7 , будучи засновником та директором «ООО «Востокспецсервис» у 2015 році (більш точна дата досудовим розслідуванням не встановлена) уклав договори № 51 від 17 червня 2015 року, № 44 від 19 червня 2015 року, № 44 від 22 червня 2015 року, із структурними підрозділами «МЧС ДНР» терористичної організації «ДНР» на пошив та реалізацію речового майна, а саме форменого та спеціального одягу, тим самим забезпечив фінансування діяльності терористичної організації «ДНР» шляхом її матеріального забезпечення.

Таким чином, станом на червень 2015 року ОСОБА_8 , як засновником та директором «ООО « Востокспецсервис» було реалізовано вказаної продукції на загальну суму 93 106 гривень, чим забезпечено фінансування діяльності незаконного збройного формування терористичної організації «ДНР».

Далі, в липні 2015 року (більш точна дата досудовим розслідуванням не встановлена), ОСОБА_7 , як засновником та директором «ООО «Востокспецсервис» на підставі укладеного із структурними підрозділами «МЧС ДНР» терористичної організації «ДНР» договору на пошив та реалізацію речового майна, а саме форменого та спеціального одягу, було реалізовано вказаної продукції на загальну суму 94 143 гривень, чим забезпечено фінансування діяльності терористичної організації «ДНР».

У період з грудня 2015 року по січень 2016 року (більш точна дата досудовим розслідуванням не встановлена), ОСОБА_7 , як засновником та директором «ООО «Востокспецсервис» на підставі укладених із структурними підрозділами «МЧС ДНР» терористичної організації «ДНР» договорів на пошив та реалізацію речового майна, а саме форменого та спеціального одягу, було реалізовано вказаної продукції на загальну суму 452 156 російських рублів, чим забезпечено фінансування діяльності терористичної організації «ДНР».

Протягом часу з серпня по грудень 2016 року (більш точна дата досудовим розслідуванням не встановлена), ОСОБА_7 , будучи засновником та директором «ООО «Востокспецсервис» на підставі укладеного із структурними підрозділами «МЧС ДНР» терористичної організації «ДНР» договорів на пошив та реалізацію речового майна, а саме форменого та спеціального одягу, реалізував продукцію на загальну суму 17 989 російських рублів, чим забезпечим фінансування діяльності терористичної організації «ДНР».

Крім того, до посадових обов`язків ОСОБА_7 входить вирішення питань функціонування виробничого процесу підприємства, облік, систематизація звітних документів щодо ведення фінансово-господарської діяльності «ООО ««Востокспецсервис», документів, що підтверджують фактичну передачу матеріальних цінностей та грошових коштів до структурних підрозділів терористичної організації «ДНР», вирішення питань щодо подання звітності до так званої «Республіканської податкової інспекції Буденовського району м. Донецька Міністерства доходів та зборів ДНР» та до так званих «органів державної статистики ДНР».

Таким чином, громадянин України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюється у наданні будь-яких активів з метою їх використання терористичною організацією, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-5 КК України.

У зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, воєнним станом в Україні, окупацією частини території України та проведенням бойових дій, беручи до уваги те, що існують достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 перебуває за межами України та обґрунтовану неможливість вручити повістку про виклик особи, з дотриманням вимог ст. ст. 111, 135, 278 КПК України, в газеті «Урядовий кур`єр» № 258 (8183) від 18.12.2025, яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора опубліковано повістку про виклик ОСОБА_7 на 23 грудня 2025 року, 24 грудня 2025 року, 25 грудня 2025 року за зазначеною в повістці адресою для проведення слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні № 0000599 від 30 квітня 2025 року, отримання письмового повідомлення про повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-5 КК України, допиту в якості підозрюваного тощо.

Жодного разу у призначений час громадянин України ОСОБА_7 у призначене місце не з`явився, про неможливість та причини неприбуття не повідомив.

Враховуючи наведені вище обставини, слідчим за погодженням з прокурором 18 грудня 2025 року, з дотриманням вимог ст. ст. 111, 135, 278 КПК України, ОСОБА_7 повідомлено про підозру у відповідності та у спосіб, передбачений чинним кримінальним процесуальним законодавством України повідомлення про підозру вручено адвокату ОСОБА_9 , який є захисником за призначеннямта дружині ОСОБА_7 - ОСОБА_10 , а також опубліковано в засобах масової інформації газеті «Урядовий кур`єр», та повний текст підозри розміщено на офіційному сайті «Офісу генерального прокурора».

Таким чином, 18 грудня 2025 року у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_7 набув статусу підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-5 КК України, а саме підозрюється у наданні будь-яких активів з метою їх використання терористичною організацією.

Постановою слідчого від 26 грудня 2025 року на підставі ст. 281 КПК України підозрюваного ОСОБА_7 оголошено у державний та міжнародний розшук.

Щодо обґрунтованості підозри.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 176 КПК України запобіжним заходом є тримання під вартою.

Відповідно до абз. 7 ч. 4 ст. 183 КПК України сторона обвинувачення також просить не обирати підозрюваному ОСОБА_7 альтеративний запобіжний захід у вигляді застави.

Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено воєнний стан на всій території України із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та у подальшому строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України № 133/2022 від 14 березня 2022 року, № 259/2022 від 18 квітня 2022 року, №341/2022 від 17 травня 2022 року, № 573/2022 від 12 серпня 2022 року, № 757/2022 від 07 листопада 2022 року, № 58/2023 від 06 лютого 2023 року, № 254/2023 від 01 травня 2023 року, № 451/2023 від 26 липня 2023 року, № 734/2023 від 06 листопада 2023 року, № 49/2024 від 25 лютого 2024 року, № 271/2024 від 06 травня 2024 року, № 469/2024 від 23 липня 2024 року та № 740/2024 від 29 жовтня 2024 року та 26/2025 від 14 січня 2025 року та 235/2025 від 15 квітня 2025 року а із затвердженням Верховною Радою України шляхом прийняття відповідних Законів України.

Таким чином, розгляд клопотання здійснюється в умовах воєнного стану з особливостями визначеними КПК України.

Відповідно до Наказу № 197 від 20 липня 2022 року визначено тимчасове місце дислокації слідчих підрозділів ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях, а саме слідчого відділу 2 управління (з дислокацією у м. Маріуполь, Донецької області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях та 3 управління (з дислокацією у м. Сєвєродонецьк, Луганської області) ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях на території Соборного району в м. Дніпрі, на період дії воєнного стану, або до прийняття окремого рішення Головою Служби безпеки України.

Отже, розгляд клопотання здійснюється за місцем знаходження органу досудового розслідування.

Згідно ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

30 квітня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені відомості за № 0000599 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-5 КК України.

02 грудня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за № 0001094 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

Постановою прокурора від 03 грудня 2025 року об`єднано матеріали досудового розслідування за № 0000599 від 30 квітня 2025 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-5 КК України, та за № 0001094 про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, об`єднаному кримінальному провадженню присвоєно № 0000599.

Відповідно до ч. 1 ст. 278 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 111 КПК України, повідомлення у кримінальному провадженні є процесуальною дією, за допомогою якої слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд повідомляє певного учасника кримінального провадження про дату, час та місце проведення відповідної процесуальної дії або про прийняте процесуальне рішення чи здійснену процесуальну дію. Повідомлення у кримінальному провадженні здійснюється у випадках, передбачених цим Кодексом, у порядку, передбаченому главою 11 цього Кодексу, за винятком положень щодо змісту повідомлення та наслідків неприбуття особи.

Главою 11 КПК України визначається порядок виклику слідчим, прокурором, судовий виклик і привід.

Відповідно до ч. 8 ст. 135 КПК України, повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою-сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

В судовому засіданні встановлено, що у зв`язку зі збройною агресією Російської Федерації, воєнним станом в Україні, захопленням території м. Донецьк Донецької області, та проведенням бойових дій, беручи до уваги те, що існують достатні підстави вважати, що ОСОБА_7 перебуває на тимчасово окупованій території України та обґрунтовану неможливість вручити повістку про виклик особи, з дотриманням вимог ст. ст. 111, 135, 278 КПК України, 18 грудня 2025 року стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , слідчим за погодженням з прокурором складено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-5 КК України, 18 грудня 2025 року письмове повідомлення про підозру ОСОБА_7 , вручено захиснику ОСОБА_7 адвокатові ОСОБА_9 , яка є захисником за призначенням та дружині ОСОБА_7 ОСОБА_10 . У зв`язку з неявкою ОСОБА_7 за викликом до слідчого ГУ СБУ в Донецькій та Луганській областях і неможливості йому безпосереднього вручення письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, в газеті «Урядовий кур`єр» № 258 (8183) від 18 грудня 2025 року, яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора від 18 грудня 2025 року опубліковано повідомлення про підозру ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-5 КК України, а також повістки про виклик підозрюваного ОСОБА_7 на 23 грудня 2025 року о 13 годині 00 хвилин, 24 грудня 2025 року о 13 годині 00 хвилин, 25 грудня 2025 року о 12 годині 00 хвилин, за зазначеною в повістці адресою для проведення слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні № 0000599 від 30 квітня 2025 року, для вручення письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-5 КК України, допиту в якості підозрюваного та виконанні слідчих, процесуальних дій в рамках досудового розслідування вказаного кримінального провадження.

Жодного разу у призначений час громадянин України ОСОБА_7 у призначене місце не з`явився, про неможливість та причини неприбуття не повідомив.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

У зв`язку із переховуванням від органів досудового розслідування, постановою слідчого від 26 грудня 2025 року на підставі ст. 281 КПК України підозрюваного ОСОБА_7 оголошено у державний та міжнародний розшук.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-5 КК України, повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

- рапортами та повідомленнями про вчинення кримінального правопорушення, зібраними оперативними підрозділами;

- відповідями оперативного підрозділу на виконання доручення слідчого;

- протоколом огляду документів та комп`ютерних даних від 27 травня 2025 року;

- протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 11 серпня 2025 року (не таємно);

- протоколом огляду вмісту машинного носія інформації з матеріалами від 06 листопада 2025;

- протоколом огляду вмісту машинного носія інформації з матеріалами, отриманих в ході проведення НС(Р)Д від 24 жовтня 2025 року;

- протоколом огляду вмісту машинного носія інформації з матеріалами, отриманих в ході проведення НС(Р)Д від 22 вересня 2025 року;

- протоколами за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 09 серпня 2025 року (не таємно);

- протоколами оглядів вмісту машинного носія інформації з матеріалами від 05 листопада 2025 року;

- протоколом огляду вмісту машинного носія інформації з матеріалами, отриманих в ході проведення НС(Р)Д від 07 листопада 2025 року;

- протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 12 серпня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Соборного районного суду міста Дніпра від 15 липня 2025 року (справа № 201/8329/25);

- протоколом обшуку квартири, в якій проживає та яка на праві власності належить ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , розташованої за адресою: АДРЕСА_2 від 18 грудня 2025 року на підставі ухвали слідчого судді Соборного районного суду міста Дніпра від 10 грудня 2025 року (справа № 201/15860/25).

Таким чином, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обґрунтовано підозрюється у наданні будь-яких активів з метою їх використання терористичною організацією, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-5 КК України.

При цьому слідча суддя звертає увагу, що для повідомлення про підозру не потрібна така ж ступінь доведення як для визнання особи винною, достатньо щоб у стороннього спостерігача склалось враження, що злочин було вчинено і підозрювана особа причетна до його вчинення. Такого ступеню доведення у цій справі було досягнуто.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на цей час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного із вчиненням злочину, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Щодо існування ризиків.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного, слідча суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Згідно з п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Вирішуючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідча суддя враховує тяжкість покарання, особу підозрюваного, його вік, стан здоров`я, сімейний та майновий стан, та доходить висновку, що докази та обставини, на які посилається слідчий у клопотанні, дають достатні підстави слідчій судді вважати, що підозрюваний, перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість вчинених кримінальних правопорушень та реальність покарання, може переховуватися від органів досудового розслідування або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, експертів, спеціалістів у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальні правопорушення, у яких підозрюється.

Так, ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України (переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду), підтверджується тим, що кримінальне правопорушення, що інкримінується ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 258-5 КК України, відповідно до ст. 12 КК України, належить до тяжких, оскільки санкція передбачає основне покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до двох років та з конфіскацією майна. оскільки санкція передбачає основне покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років. Вищевикладене свідчить також про те, що злочин він вчинив умисно, у співпраці з окупаційними органами, що має негативні наслідки для всієї територіальної громади та України в цілому та на цей час вже переховується від органу досудового розслідування, у зв`язку з чим підозрюваного оголошено у розшук.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, який полягає у можливості підозрюваного вчинити інші кримінальні правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, підтверджується самим характером вчинення кримінальних правопорушень та особливістю підозрюваного, зокрема тим, що підозрюваний ОСОБА_7 на теперішній час перебуває в Турецькій Республіці, а на теперішній час органом досудового розслідування проводиться досудове розслідування за фактом вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України, що надає йому можливість скоїти інше кримінальне правопорушення за відсутності контролю з боку влади України, в тому числі з використанням підконтрольних йому підприємств, які розташовані на тимчасово окупованій території України, а також на території держави-агресора рф.

Всі ці обставини в своїй сукупності свідчать про те, що перебуваючи без запобіжного заходу, підозрюваний зможе продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, або вчинити інше кримінальне правопорушення проти основ національної безпеки України.

Доходячи до висновку про наявність ризиків, слідча суддя звертає увагу, що ризик не є фактом, а є ймовірністю вчинення певних дій, а тому має бути доведено в судовому засіданні саме ймовірність того, що підозрюваний може їх вчинити і суд вважає, що така ймовірність є доволі високою.

Таким чином слідчою судею встановлено наявність ризиків визначених п. 1, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а тому відносно підозрюваного може бути обрано запобіжний захід.

Щодо застосування та строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Слідчою суддею встановлена обґрунтованість підозри та стороною обвинувачення доведені ризики, передбачені п. 1, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

З огляду на наведене слідча суддя, вважає, що стороною обвинувачення доведено неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання встановленим ризикам.

Вирішуючи питання про вид запобіжного заходу слідча суддя враховує дані про особу підозрюваного, який не судимий, підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, також враховує вид та ступінь встановлених ризиків, тяжкість злочину, обстановку в якій вчинено злочин, а саме, воєнний стан, який продовжується і у якому уникнути слідства легше ніж під час миру, а тому слідча суддя вважає, що недостатньо застосування більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою відносно підозрюваного.

Таким чином, перевіривши обґрунтованість підстав для застосування запобіжного заходу, виконуючи функцію суворого судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, закріпленого у частині другій статті 29 Конституції України, перевіривши поєднання ймовірності та наслідків настання несприятливих подій, слідча суддя, з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та особу підозрюваного, приходить до висновку про необхідність застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Разом з цим, слідча суддя при постановленні ухвали враховує положення абз. 7 ч. 4 ст. 183 КПК України, відповідно до якого, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або яка виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Крім того, положеннями частини 4 ст. 197 КПК України, встановлено, що у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.

Одночасно слідча суддя звертає увагу, що сторона захисту не позбавлена права в подальшому надати слідчому судді чи суду документи на підтвердження доводів щодо неможливості подальшого утримання підозрюваного під вартою, або зміни обставин, які свідчать про нівелювання врахованих раніше ризиків.

За таких обставин слідча суддя, всебічно проаналізувавши матеріали клопотання в сукупності із позиціями сторін по його суті, дістається висновку про наявність підстав для застосування до ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 177, 178, 183, 193, 194, 197, 369-372, 376, 395, 615 КПК України, слідча суддя

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання слідчого, погоджене з прокурором, задовольнити.

Обрати підозрюваному ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Роз`яснити, що згідно з положеннями ч. 6 ст. 193 КПК України, після затримання особи і не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки її до місця кримінального провадження слідчий суддя за участю підозрюваного, розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Ухвала щодо обрання запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особою, що тримається під вартою - протягом того ж строку з моменту отримання нею її копії.

Повний текст ухвали складений та проголошений 09 лютого 2026 року.

Слідча суддя ОСОБА_1