Справа № 304/251/26 Провадження № 1-кс/304/204/2026
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2026 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , подане на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до ЄРДР за № 0000042 від 27 жовтня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, про арешт майна,

У С Т А Н О В И В :

прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням на підставі матеріалів кримінального провадження, внесених до ЄРДР за № 0000042 від 27 жовтня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, про накладення арешту у вигляді заборони на відчуження та користування земельною ділянкою, що є речовим доказом у кримінальному провадженні, з кадастровим номером :11:010:0496, площею 0,6 га, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Клопотання мотивує тим, що посадові особи Баранинської сільської ради, умисно, зловживаючи службовим становищем та діючи в інтересах третіх осіб, у порушення вимог ст. 55 Закону України «Про землеустрій», ст. 80, 83 ЗК України, забезпечили формування земельних ділянок з кадастровими номерами :11:010:0496 та :11:010:0499 (утворена шляхом об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами :11:010:0497 та :11:010:0498) у завідомо відмінному від початкового місці та реєстрацію права власності на них, внаслідок чого з комунальної власності вибули земельні ділянки загальною площею 1,285 га, чим спричинено збитки інтересам громади у великих розмірах.

Прокурор вказує, що рішенням Баранинської сільської ради 13 сесії 21 скликання від 31 грудня 1993 року передано у власність земельні ділянки у селі Баранинці 372 фізичним особам. Рішенням Баранинської сільської ради другої сесії двадцять другого скликання від 23 березня 1995 року передано у власність земельні ділянки 388 фізичним особам.

З урахуванням дати прийняття рішень, а саме грудень 1993 та березень 1995 року, діяльність депутатів сільських рад у земельних відносинах регулювалася Земельним кодексом України № 561-ХI від 18.12.1990 (в редакції від 22.06.1993), що діяв станом на дату прийняття рішення. Так, сесією Баранинської сільської ради від 23.03.1995 прийнято рішення «Про передачу у приватну власність землі для будівництва і обслуговування житлових будинків та ведення особистого підсобного господарства громадян». Витяг з рішенням містить інформацію щодо відведення земельної ділянки площею 0,36 га для ведення особистого підсобного господарства, для будівництва для ОСОБА_5 , місце проживання АДРЕСА_2 ; номер у списку 319.

У квітні 2025 року за заявою ОСОБА_5 на підставі цього рішення сертифікованим інженером землевпорядником розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для ведення особистого селянського господарства в с. Баранинці Ужгородського району Закарпатської області з кадастровим номером :11:010:0497, площею 0,25 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства; право власності на земельну ділянку зареєстровано 24 квітня 2025 року.

Крім цього, як зазначає прокурор, сесією Баранинської сільської ради від 31 грудня 1993 року прийнято рішення «Про передачу у приватну власність земель для ведення особистого підсобного господарства»; витяг з рішення містить інформацію щодо відведення земельної ділянки, площею 0,55 га, для ведення особистого підсобного господарства, в тому числі біля житлового будинку 0,55 га, ОСОБА_6 , місце проживання АДРЕСА_2 ; номер у списку 93.

За заявою ОСОБА_5 на підставі вказаного рішення у квітні 2025 року сертифікованим інженером землевпорядником розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_6 (померлого) для встановлення спадщини ОСОБА_5 для ведення особистого селянського господарства в с. Баранинці Ужгородського району Закарпатської області з кадастровим номером :11:010:0498, площею 0,4350 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства; право власності на земельну ділянку зареєстровано 09 травня 2025 року.

Дев`ятнадцятого травня 2025 року на підставі технічної документації із землеустрою щодо об`єднання земельних ділянок ОСОБА_5 для ведення особистого селянського господарства у селі Баранинці з кадастровими номерами :11:010:0497, площею 0,25 га, та :11:010:0498, площею 0,4350 га, утворено нову земельну ділянку за об`єднаним кадастровим номером :11:010:0499, площею 0,6850 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Також прокурор вказує, що сесією Баранинської сільської ради від 23 березня 1995 року прийнято рішення «Про передачу у приватну власність землі для будівництва і обслуговування житлових будинків та ведення особистого підсобного господарства громадян згідно обмірів та наявних земель по списку»; у списку під номером 235 вказано фізичну особу ОСОБА_7 , місце проживання: АДРЕСА_3 , для ведення особистого підсобного господарства у безкоштовну приватну власність передано 0,6 га.

За заявою ОСОБА_4 на підставі вказаного рішення сертифікованим інженером-землевпорядником у квітні 2025 року розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) ОСОБА_7 (померлого) для встановлення спадщини ОСОБА_4 для ведення особистого селянського господарства в с. Баранинці Ужгородського району Закарпатської області з кадастровим номером :11:010:0496, площею 0,60 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства; право власності на земельну ділянку зареєстровано 13 квітня 2025 року.

Прокурор зазначає, що в ході досудового розслідування залученим в якості спеціаліста інженером-землевпорядником здійснено порівняння координат земельних ділянок :11:010:0496, :11:010:0497 і :11:010:0498 та відомостей про координати межі населеного пункту с. Баранинці Баранинської сільської ради Ужгородського району згідно проекту землеустрою щодо зміни та встановлення меж населеного пункту села Баранинці Ужгородського району (затверджено рішенням Закарпатської обласної ради № 207 від 20.06.2003) та встановлено, що всі зазначені вище земельні ділянки знаходяться у контурі Табла 2, що включений до межі населеного пункту Баранинці цим проектом.

Таким чином, за позицією прокурора, земельні ділянки передані у приватну власність громадянам рішеннями Баранинської сільської ради 1993 та 1995 років відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» не могли бути розташовані на території, яка на той час не була включена до межі населеного пункту Баранинці, а відтак теперішнє місцезнаходження земельних ділянок є несправжнім, тобто відбулося заволодіння земельними ділянками комунальної власності.

Як вказує прокурор, оскільки земельні ділянки з кадастровими номерами :11:010:0496 та :11:010:0499 є матеріальними об`єктами, які будуть використані як докази обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також є об`єктами кримінально-протиправних дій, тому 02 лютого 2026 року такі були визнані речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 462826604 від 04 лютого 2026 року, земельна ділянка з кадастровим номером :11:010:0496, загальною площею 0,6 га, належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Прокурор вказує, що підставою накладення арешту на зазначене у клопотанні майно є наявність достатніх підстав вважати, що земельна ділянка з кадастровим номером :11:010:0496 була незаконно сформована та зареєстрована у приватну власність ОСОБА_4 на землях комунальної власності Баранинської сільської ради.

Метою застосування арешту майна є збереження речових доказів у незмінному стані як за зовнішнім виглядом, так і у незмінному правовому та фізичному стані як землі вільні від забудови, в тому числі запобіганню їх перетворення.

При цьому прокурор вважає, що потреби досудового розслідування та суспільства виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника нерухомого майна, як застосування арешту майна, а тому з врахуванням наявності достатніх доказів, що вказують на наявність ознак кримінального правопорушення, передбаченого КК України, прокурор просить клопотання задовольнити.

У судове засідання ініціатор клопотання не з`явився, однак подав заяву, в якій клопотання підтримав у повному обсязі та просив таке задовольнити.

Власник майна у судове засідання не з`явився, про місце, дату та час проведення такого повідомлявся у встановленому законом порядку.

На підставі ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не проводиться.

Вивчивши подане клопотання та надані матеріали, зваживши доводи викладені у клопотанні, слідчий суддя прийшов до такого висновку.

Пунктом 4 частини 2 статті 36 КПК України передбачено, що прокурор, здійснюючи нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням, уповноважений доручати слідчому, органу досудового розслідування проведення у встановлений прокурором строк слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій, інших процесуальних дій або давати вказівки щодо їх проведення чи брати участь у них, а в необхідних випадках особисто проводити слідчі (розшукові) та процесуальні дії в порядку, визначеному цим Кодексом.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч. 5 ст. 132 цього Кодексу під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 цього Кодексу арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 вказаної статті передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Як видно з матеріалів клопотання, відділом детективів із розслідування кримінальних проваджень у бюджетній сфері та міжнародної технічної допомоги Підрозділу детективів Територіального управління БЕБ у Закарпатській області з 27 жовтня 2025 року здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0000042 з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 364 КК України за фактом протиправних дій посадових осіб Баранинської сільської ради, які у травні 2025 року, діючи умисно, зловживаючи службовим становищем в інтересах інших фізичних осіб, у порушення статті 55 Закону України «Про землеустрій», ст. 80 та 83 ЗК України забезпечили формування земельних ділянок з кадастровими номерами :11:010:0496 та :11:010:0499 (утворена шляхом об`єднання земельних ділянок з кадастровими номерами :11:010:0497 та :11:010:0498) у завідомо відмінному від початкового місці та реєстрацію права власності на них, внаслідок чого з комунальної власності вибули земельні ділянки загальною площею 1,285 га, чим спричинено збитки інтересам громади у великих розмірах.

Також з матеріалів клопотання видно, що рішенням 2 сесії 22 скликання Баранинської сільської ради від 23 березня 1995 року безкоштовно передано у приватну власність для будівництва і обслуговування житлових будинків та ведення особистого підсобного господарства земельні ділянки відповідно до списку, зокрема ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 0,60 га.

Як видно з наявної у матеріалах клопотання Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомості майна щодо об`єкта нерухомого майна № 462826604 від 04 лютого 2026 року право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :11:010:0496 на підставі Свідоцтва про право на спадщину № 1052 від 25 квітня 2025 року належить ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Як вказує у клопотанні прокурор, за вимірами залученого органом досудового розслідування в якості спеціаліста інженера-землевпорядника, шляхом порівняння координат земельних ділянок :11:010:0496, :11:010:0497 і :11:010:0498 та відомостей про координати меж населеного пункту Баранинці Баранинської сільської ради Ужгородського району, встановлено, що вказані земельні ділянки знаходяться у контурі Табла 2, що включений до межі населеного пункту Баранинці згідно Проекту землеустрою щодо зміни та встановлення меж населеного пункту села Баранинці Ужгородського району (затверджено рішенням Закарпатської обласної ради № 207 від 20.06.2003), а відтак, за позицією органу досудового розслідування, земельні ділянки передані у приватну власність громадянам рішеннями Баранинської сільської ради 1993 та 1995 років відповідно до Декрету КМУ від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» не могли бути розташовані на території, яка на той час не була включена до межі населеного пункту Баранинці, тому теперішнє місцезнаходження земельних ділянок є несправжнім, тобто відбулося заволодіння земельними ділянками комунальної власності.

Постановою старшого детектива ОСОБА_8 від 02 лютого 2026 року про приєднання до справи речових доказів, земельні ділянки з кадастровими номерами :11:010:0496, загальною площею 0,6 га, та :11:010:0499, загальною площею 0,685 га, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000042 від 27 жовтня 2025 року.

Зі змісту ч. 2 ст. 173 КПК України вбачається, що при вирішенні питання про арешт майна суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) достатність доказів, що вказують на вчинення особою кримінального правопорушення; 3) розмір можливої конфіскації майна, можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, та цивільного позову; 4) наслідки арешту майна для інших осіб; 5)розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Враховуючи всі наведені вище обставини, на переконання слідчого судді, наразі наявні підстави для накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, оскільки земельна ділянка є матеріальним об`єктом, який буде використано як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а також об`єктом кримінально протиправних дій.

На підставі наведеного слідчий суддя прийшов до висновку, що прокурором доведено, що зазначене майно, відповідно до положень ст. 170 КПК України відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, постановою детектива від 02 лютого 2026 року визнано речовим доказом, має суттєве значення для встановлення важливих обставин у кримінальному провадженні, оскільки може бути використане як доказ події кримінального правопорушення, доведення вини осіб, які його вчинили, та інших обставин, що підлягають доказуванню під час досудового розслідування кримінального провадження №0000042 від 27 жовтня 2025 року.

Аналізом положень ч. 2, 3 ст. 170 КПК України встановлено, що майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З огляду на наведене, арешт майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів та являється самостійною правовою підставою для арешту майна, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні та не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна, на відміну від інших правових підстав.

За результатами дослідження матеріалів клопотання та з урахуванням наведених вище обставин кримінального правопорушення слідчий суддя вважає обґрунтованими наведені прокурором доводи про наявність підстав для застосування арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Згідно з ч. 11 ст. 170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Згідно з ч. 5 цієї статті у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, зокрема, заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.

Вирішуючи питання доцільності заборони або обмеження розпоряджатися або користуватися майном, визначеним у клопотанні прокурором, слідчий суддя враховує конкретні обставини провадження, а також пропорційності втручання в права та інтереси власника майна.

У даному кримінальному провадженні слідчим суддею встановлені обставини, які свідчать, що незастосування заборони розпорядження (відчуження) може призвести до відчуження майна. Тому, слідчий суддя вважає доведеним наявність ризиків, зазначених прокурором у клопотанні, а тому заборона користування та розпорядження майном виправдає у цьому випадку ступінь втручання у право власності.

Щодо розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, слідчий суддя враховує, що вказані критерії є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді.

Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Beyeler проти Італії (Рішення Великої Палати від 5 січня 2000 року, заява № 33202/96, параграф 107). При цьому, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (серед інших, James та інші проти Сполученого Королівства (Рішення від 21 лютого 1986 року, заява № 8793/79, параграф 50).

Слідчим суддею не встановлено негативних наслідків та обмежень застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, який в цьому випадку є найбільш дієвим та виправдовує ступінь втручання у право власності.

Накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, а носить тимчасовий характер застосування цього заходу забезпечення кримінального провадження, тому відповідні обмеження є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження.

З огляду на викладене слідчий суддя вважає доведеним, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна ОСОБА_4 , оскільки це сприятиме досягненню дієвості цього кримінального провадження, таке втручання у право на власність є пропорційним, оскільки, завдяки цьому заходу забезпечення кримінального провадження може бути виконане завдання, для виконання якого прокурор звернувся із клопотанням, а тому таке підлягає задоволенню.

Крім того, слід зауважити, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власники і обмежуються у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим, відповідні обмеження за вищевказаних фактичних обставин є розумними і співмірними з огляду на завдання кримінального провадження, за умов що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи осіб з метою виконання завдань кримінального провадження.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 2 Закону України «Про доступ до судових рішень», зокрема ухвали про арешт майна у кримінальних провадженнях оприлюднюються в електронній формі не раніше дня їх звернення до виконання.

Керуючись ст. 36, 131, 132, 170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 , подане на підставі матеріалів досудового розслідування, внесених до ЄРДР за № 0000042 від 27 жовтня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт на земельну ділянку з кадастровим номером :11:010:0496, площею 0,6 га, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , заборонивши користуватися та розпоряджатися вказаним майном.

Виконання зазначеної ухвали покласти на прокурора відділу Закарпатської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Згідно із ст. 175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Роз`яснити, що відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя:ОСОБА_1