КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/1529/2026 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою власника майна ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 03 грудня 2025 року, -

за участю:

прокурора ОСОБА_7 ,

власника майна ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_8 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 03 грудня 2025 року задоволено клопотання прокурора Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.10.2024 за №0001210, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України та накладено арешт із забороною його відчуження, розпорядження та користування з метою збереження речових доказів на: автомобіль марки «Chevrolet», модель «TAHOE», 2015 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, власник майна ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу слідчого судді та визнати її необґрунтованою, так як арештоване майно не є доказом, не є предметом даного злочину, а такий арешт грубо та істотно порушує конституційні права законного власника майна ОСОБА_6 та грубо порушує імперативні норми КПК України.

Зобов`язати слідчого/ слідчих групи якими здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0001210 від 24.10.2024 за ч. 3 ст. 358 КК України та прокурора (прокурорів групи прокурорів) який здійснює процесуальне керівництво у даному кримінальному провадженні негайно повернутивласнику майна - ОСОБА_6 транспортний засіб Chevrolet TAHOE, 2015 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 , державний номерний знак НОМЕР_1 та все майно, що знаходиться в середині, яке належить їй на праві власності.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що транспортний засіб CHEVROLETE ТАНОЕ, належить на праві власності - ОСОБА_6 з 25.01.2025 року по сьогодні, на праві власності, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу та придбавалось офіційно, виключно у законний спосіб, через сервісний центр МВС, із дотриманням всіх вимог чинного законодавства, проведення необхідних перевірок щодо всіх даних, документів, обтяжень, розшуку вказаного транспортного засобу. Тільки після чого було здійснено купівлю та перереєстрацію вказаного транспортного засобу. На момент набуття права власності та реєстрації транспортного засобу, після перевірки через доступні бази даних у сервісному центрі МВС (ТСЦ 8043) жодної інформації, яка б перешкоджала, або навіть викликала об`єктивні сумніви не було встановлено.

При цьому в даному автомобілі, знаходились особисті речі та грошові кошти в сумі до 1500 - 2000 доларів США та орієнтовно 35 000 гривень.

Апелянт вказує на те, що оскаржувана ухвала слідчого судді є невмотивованою, постановленою із порушенням вимог ст. ст. 2, 3, 4, 6, 7, 8, 9, 10, 11, 13, 15, 16, 17, ч. 1 ст. 21, 28, 30, 42, ч. 2 ст. 64-2, 94, 98, 110, 117, 132, 167, 168, 170-173, 223, 234, 237, 370 КПК України, та такою, що підлягає скасуванню у зв`язку із неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону п. 1-3 ч. 1 ст. 409 КПК України.

Власник майна у встановленому порядку не викликалась до суду для участі в судовому засіданні, належним чином судом про розгляд такого клопотання не повідомлялась та в оскаржуваній ухвалі слідчого судді відсутнє будь яке обґрунтування щодо підстав прийняття слідчим суддею такого рішення.

Також апелянт зазначає, що слідчий СВ Деснянського УП ГУ НП у м.Києві діяв всупереч вимог ч. 2 ст. 234 КПК України так як діяв без ухвали слідчого судді яка б надавала дозвіл на проведення обшуку саме цього транспортного засобу із його вилученням.

01.12.2025 вищезазначений автомобіль визнано у якості речового доказу по матеріалам зазначеного кримінального провадження, що є процесуально абсурдним, жодним чином не обґрунтованим в контексті здійснення досудового розслідування кримінального провадження, а саме суспільно небезпечного діяння (об`єкт, об`єктивна сторона, суб`єкт, об`єктивна сторона) за ст. 358 КК України та свідчить про грубе порушення норм КПК України та істотне порушення права законного власника майна, рейдерське захоплення та викрадення майна у законного власника майна прикриваючись здійсненням досудового розслідування.

Враховуючи здійснення досудового розслідування за ст. 358 КПК України, то вказаний транспортний засіб не може бути речовим доказом в розумінні ст. 98 КПК України.

Апелянт також звертає увагу на те, що вона в серпні 2025 року активно вживала дії та зверталась самостійно до органу досудового розслідування та слідчого судді з метою встановлення будь яких правових підстав щодо оголошення в рамках даного кримінального провадження її майна (транспортного засобу в розшук без ухвали слідчого судді) та наявність будь яких законних підстав у слідчого в рамках даного кримінального провадження вимагати без будь яких документів передати своє майно - транспортний засіб CHEVROLETETAHOE слідчому.

Крім того апелянт зазначає, що в оскаржуваній ухвалі відсутнє будь яке обґрунтування та докази того, що таке майно переховувалось, що є можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що суперечить ч. 1 ст. 170 КПК України та ч. 11 ст. 170 КПК України якою закріплена імперативна норма, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

В порушення положень ч. 4 ст. 173 КПК України по відношення до ОСОБА_6 - власника майна, необґрунтовано обрано максимально обтяжливий спосіб арешту.

В порушення п. 3 та п. 5 ч. 5 ст. 173 КПК України при постановленні ухвали слідчий суддя в ній не вказав перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення та порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

Також апелянт звертає увагу на те, що в хвалі слідчого судді, у постанові про розшук даного транспортного засобу, постанові про визнання даного транспортного засобу речовим доказом відсутня будь яка інформація та її обґрунтування про наявність в даному кримінальному провадженні призначених та проведених експертиз договору купівлі - продажу №8043/2025/5081402 від 25.01.2025 року транспортного засобу CHEVROLETE TAHOEVIN:НОМЕР_2 державний номерний знак НОМЕР_1 та документу який посвідчує право власності на дане авто ОСОБА_6 якими встановлено, що дані документи є підробленими.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи власника майна та її представника, в підтримку поданої апеляційної скарги, яку останні просили задовольнити з наведених в ній підстав, доводи прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та просила залишити без змін ухвалу слідчого судді, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга власника майна ОСОБА_6 , не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи встановлено, що у провадженні СВ Деснянського УП ГУ НП у м. Києві перебуває кримінальне провадження № 0001210 від 24.10.2024 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

В межах даного кримінального провадження, 02.12.2025 прокурор Деснянської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт майна з метою збереження речових доказів, а саме: автомобіля марки «Chevrolet», модель «TAHOE», 2015 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною його відчуження, розпорядження та користування.

На обґрунтування вимог даного клопотання зазначено, що на адресу СУ ГУНП у м. Києві надійшли матеріали ДВБ НП України щодо виявлення кримінального правопорушення, яке полягає у тому що 12.09.2023 ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за попередньою змовою із невстановленою особою на теперішній час, виготовили та використали завідомо підроблений документ, а саме свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , автомобіля Chevrolet Tahoe 2015 р.в., VIN: НОМЕР_2 , внаслідок чого здійснено перереєстрацію транспортного засобу у ТСЦ № 8044 на підставі заяви №, у зв`язку з чим отримано д.н.з. НОМЕР_4 та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 .

В ході допиту заявника - ОСОБА_10 встановлено, що у 2021 році гр. ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин Канади, перегнав з Канади на територію України транспортний засіб, а саме: CHEVROLET ТАНОЕ 2015 р.в., д.н.з. НОМЕР_6 , VIN: НОМЕР_7 , який належав останньому. Крім того, у 2020 році також ОСОБА_11 перегнав з Канади на територію України другий транспортний засіб, а саме: CHEVROLET TAHOE 2015 р.в., д.н.з. НОМЕР_8 , VIN: НОМЕР_2 , який зареєстрував на свою дружину, гр. ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , для подальшого її продажу. Данні транспортні засоби знаходились на території приватного будинку (у дворі) за адресою: АДРЕСА_1 . На початку березня 2022 року на момент вторгнення на територію України російської федерації, гр. ОСОБА_11 , разом зі своєю дружиною виїхали закордон, а саме до Канади, а вказані вище транспортні засоби залишились в м. Києві за вищевказаною адресою.

30.03.2022 року більш точного часу встановити не виявилось за можливим ОСОБА_13 , зателефонував голова Коцюбинської територіальної громади, з мобільного номеру телефону НОМЕР_9 , який належить голові садового товариства ОСОБА_14 , та зазначив, що данні транспортні засоби забирають представники ТРО м. Києва, на потреби Збройних сил України, на що ОСОБА_11 повідомив що він не проти допомогти військовослужбовцям ЗСУ, однак наполягав щоб данні дії були зроблені у встановленому законом порядку, можливо скласти акт-прийому передачі транспортних засобів до лав ЗСУ.

Через короткий проміжок часу, до ОСОБА_15 зателефонували особи чоловічої статі, які представились військовослужбовцями ЗСУ та в грубій формі повідомили останньому що ніякого акту прийому-передачі транспортного засобу робити не будуть та заберуть його для використання в службовій діяльності, але обіцяли через деякий час поставити його на облік у військовій частині та після закінчення військової агресії повернути власнику, про що ОСОБА_11 був категорично проти, оскільки бажав щоб всі дії були здійснені у законному порядку, але думку останнього ніхто не слухав.

В подальшому, 10.04.2022 до голови кооперативу ОСОБА_14 , прийшли особи у військовій формі та залишили клопотання, що вони забирають дві одиниці позашляховиків на баланс В/Ч НОМЕР_10 , які саме транспортні засоби та з якими номерними знаками не вказали.

Так, 28.04.2023 ОСОБА_11 у приміщенні приватного нотаріуса ОСОБА_16 у м. Києві надав довіреність ОСОБА_10 на розпорядження його майном, а саме транспортним засобом CHEVROLET ТАНОЕ 2015 року випуску, д.н.з. НОМЕР_11 , VIN N? НОМЕР_7 .

Крім того, 27.06.2023 році дружина ОСОБА_15 , ОСОБА_12 , надала ОСОБА_10 довіреність видану в Іспанії, зроблено апостиль та переклад, довіреність N2114 від 22.06.2023 року, що дає право розпоряджатися, продавати ТЗ та представляти інтереси в органа МВС, на автомобіль CHEVROLET ТАНЕ 2015 р.в., д.н.3. НОМЕР_4 , VIN: НОМЕР_2 , сірого кольору.

В подальшому, у вересні 2023 гр. ОСОБА_11 повідомив ОСОБА_10 що вищевказаний транспортний засіб зник з додатку «ДІЯ» його дружини - ОСОБА_12 . Згодом через додаток «Автономери» перевірив вказаний транспортний засіб, і помітив, що власником стала інша фізична особа. Також встановлено, що гр. ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_12 ІНФОРМАЦІЯ_4 , надавали довіреність на користування та проведення реєстраційних дій з вказаними автомобілями гр. ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_6 , який, в свою чергу, реєстраційних дій з автомобілями не проводив, та, відповідно до Єдиного реєстру довіреностей передоручень не робив.

Крім того, в ході досудового розслідування встановлено, що 27.12.2023 року здійснено перереєстрацію вищевказаного транспортного засобу у ТСЦ N?8044, у зв?язку з чим отримано д.н.з. НОМЕР_1 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу за № НОМЕР_12 .

27.06.2025 слідчим СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві винесено постанову про оголошення в розшук транспортного засобу, а саме автомобіля марки «Chevrolet», модель «TAHOE», 2015 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 ;

01.12.2025 проведено огляд місця події за адресою: місто Київ, вулиця Микільсько-Слобідська, будинок 11 - в ході якого виявлено та вилучено автомобіль марки «Chevrolet», модель «TAHOE», 2015 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та перебуває у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в ході якого виявлено та вилучено:

- Автомобіль марки «Chevrolet», модель «TAHOE», 2015 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 ;

01.12.2025 вищезазначений автомобіль визнано у якості речового доказу по матеріалам зазначеного кримінального провадження.

03.12.2025 ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва задоволено вказане клопотання прокурора та накладено арешт із забороною його відчуження, розпорядження та користування з метою збереження речових доказів на: автомобіль марки «Chevrolet», модель «TAHOE», 2015 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 .

Розглядаючи дане клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0001210 від 24.10.2024 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України та накладаючи арешт на вказане майно, слідчий суддя, вивчивши матеріали клопотання, дійшов висновку, що зазначене у клопотанні майно, відповідають передбаченим законом критеріям речового доказу, оскільки вони відповідають вимогам, зазначеним у статті 98 цього Кодексу та є речовими доказами.

З такими висновками слідчого судді колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні прокурора доводи про накладення арешту на майно перевірялись судом першої інстанції. При цьому були досліджені матеріали судового провадження, заслухано доводи прокурора в підтримку поданого клопотання, а також з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК Українита судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК Україниарештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК Україниарешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК Україниу випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

При винесенні ухвали судом, у відповідності до вимог ст. 173 КПК України, були враховані наведені в клопотанні прокурора правові підстави для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також обставини кримінального провадження № 0001210 від 24.10.2024 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України та відношення до нього вказаного майна, а тому слідчий суддя обґрунтовано задовольнив вказане клопотання прокурора про арешт майна, з урахуванням наявних для цього підстав, передбачених ст. 170 КПК України, а також, що постановою слідчого СВ Деснянського УП ГУНП в м. Києві ОСОБА_17 від 01.12.2025 /т. 1 а.с. 200-201/ автомобіль марки «Chevrolet», модель «TAHOE», 2015 року випуску, сірого кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , vin: НОМЕР_2 .

Як встановлено під час апеляційного розгляду, слідчий суддя, всупереч твердженням апелянта обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 131-132, 170-173 КПК України, наклав арешт на вище зазначене майно, з тих підстав, що вказане майно відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України та є речовим доказом в кримінальному провадженні № 0001210 від 24.10.2024 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

З огляду на наведене та враховуючи, що в засіданні суду першої інстанції ретельно перевірено майно і його відношення до матеріалів кримінального провадження, а також встановлено мету арешту майна відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, а саме збереження речових доказів колегія суддів вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно.

Крім того, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Матеріали клопотання свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження і, таким чином, може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження та для ефективного розслідування орган досудового розслідування має потребу у збереженні вказаного майна до встановлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість накладення арешту на майно є такими, що не відповідають матеріалам провадження. Крім того, слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. ст. 132, 170, 173 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування.

При цьому, арешт майна з підстав передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК Українипо суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Крім того, ст. 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Тому, з огляду на положення ч. ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України повинно арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З урахуванням цього слідчий суддя встановив належні правові підстави, передбачені ч.ч. 1, 2, 3 ст. 170 КПК України, для задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на вищевказане майно, що відповідає критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України, всупереч доводам апелянта.

Щодо твердження апелента про те, що розгляд клопотання про арешт майна відбувся з недотриманням положень ч. 1 ст. 172 КПК України, а саме не повідомлено власника майна про його розгляд, то колегія суддів, з урахуванням вище викладеного не погоджується, з твердженнями апелянта, що дана обставина є безумовною підставою для скасування оскаржуваної ухвали, виходячи з того, що відповідно до положень ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Зважаючи на викладене, в сукупності з обставинами провадження, колегія суддів об`єктивно переконана, що слідчий суддя, накладаючи арешт, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, арешт застосував правомірно, а тому доводи апелянта стосовно незаконності ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими.

Всі інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не є безумовними підставами для скасування ухвали суду.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 , - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 03 грудня 2025 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4