провадження №1-кп/947/537/26
У Х В А Л А

12 березня 2026 року м.Одеса

Київський районний суд міста Одеси у складі головуючого судді ОСОБА_1 , у присутності секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , по кримінальному провадженню №0000190 від 13.02.2025 року,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченої ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Київського районного суду міста Одеси знаходиться кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, 3 ст.307 КК України.

11.03.2026 року до суду прокурором подано клопотання про продовження обвинуваченій запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

1. Зміст клопотання.

В обґрунтування поданого клопотання, прокурор зокрема зазначив, що ОСОБА_3 обґрунтовано обвинувачується у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.307 КК України.

Відносно ОСОБА_3 15.02.2025 слідчим суддею Київського районного суду м.Одеси було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому було продовжено.

Вказував, що встановлені раніше ризики, передбачені ст.177 КПК України, на даний час не зменшились й продовжують існувати, а саме: згідно п.1 ч.1 ст.177 КПК обвинувачена може переховуватись від суду з метою уникнення покарання, так як усвідомлює, що санкція ч.3 ст.307 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років, та є громадянкою іншої держави; згідно п.3 ч.1 ст.177 КПК обвинувачена може незаконно впливати на свідків; згідно п.5 ч.1 ст.177 КПК обвинувачена може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки ніде не працевлаштована та не має постійного джерела доходу.

Вважав, що з урахуванням сукупності викладених обставин, даних про особу обвинуваченої, застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить виконання покладених на неї процесуальних обов`язків.

Посилаючись на викладене, просив продовжити обвинуваченій ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб.

2. Позиції учасників судового провадження.

Під час судового розгляду, прокурор підтримав подане клопотання та просив його задовольнити.

Захисник, під час судового засідання, проти клопотання прокурора заперечувала. Вказувала, що заявлені прокурором ризики необґрунтовані, підзахисна раніше не судима, має дитину. Просила змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт.

Обвинувачена ОСОБА_3 підтримала позицію захисника, просила змінити запобіжний захід на домашній арешт. Заявила, що переховуватися не буде.

3. Передумови та висновки суду.

Суд, заслухавши клопотання, дослідивши додані до нього документи та вислухавши думки учасників кримінального провадження, прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Судом встановлено, що відповідно до ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 15.02.2025 року, до обвинуваченої було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому було продовжено судом до 15.03.2026 року включно, без визначення розміру застави.

Під час продовження ОСОБА_3 вищевказаного запобіжного заходу, судом були враховані ризики, передбачені п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

У зв`язку з цим, доводи та заперечення сторін кримінального провадження щодо ризиків, передбачених п.п.3, 5 ч.1 ст.177 КПК України судом не оцінюються та не розглядаються, оскільки сторона обвинувачення не враховуючи попередню ухвалу суду, безпідставно, без надання будь яких нових доказів, про них заявляє, а сторона захисту, також не враховуючи попередні ухвали суду, проти них заперечує.

Згідно з положеннями ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Відповідно до змісту ч.3 ст.199 КПК України, однією з підстав для продовження строку тримання під вартою є наявність вважати, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Суд погоджується, що на сьогоднішній день, ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватись від суду, продовжує існувати, оскільки станом на 28.11.2025 року ОСОБА_3 продовжує обвинувачуватися, зокрема у вчиненні особливо тяжких злочинів, за які передбачено покарання тільки у виді позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна, є громадянкою іншої держави.

Отже, на думку суду на мінімальному рівні існує ризик того, що обвинувачена може безперешкодно залишити межі України з метою переховування від суду та уникнення правосуддя.

Крім того, судом враховано, що ОСОБА_3 також обвинувачується у вчиненні 16 епізодів кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України, що на думку суду свідчить про продовження існування ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки така кількість епізодів можливої протиправної поведінки беззаперечно дозволяє зробити висновок про їх системність, але при цьому, суд враховує, що вказані діяння нібито мали місце у період з 15.11.2024 року по 05.02.2025 року, тобто у минулому, а тому суд вважає, що вказаний ризик також продовжує існувати на мінімальному рівні.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що обвинувачена до моменту затримання проживала за адресою: АДРЕСА_1 .

Частина 1 ст.194 КПК України передбачає, що під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.п.1 та 2 ч.1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені п.3 ч.1 цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.ч.5 та 6 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини (надалі ЄСПЛ) у справі «Москаленко проти України» (Заява №37466/04), ЄСПЛ вважає, що обґрунтована підозра щодо вчинення заявником тяжкого злочину могла первісно виправдовувати його тримання під вартою. Необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також була достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою (п.34). Однак, з плином часу ці підстави ставали усе менш обґрунтованими. Тому ЄСПЛ повинен встановити, чи були інші підстави, наведені судами, зокрема тяжкість імовірного покарання, ризик того, що заявник переховуватиметься від слідства і суду та примушуватиме свідків давати неправдиві показання, «достатніми» та «відповідними» (п.35). ЄСПЛ зазначає, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті ЄСПЛ нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. ЄСПЛ визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Однак, ЄСПЛ неодноразово встановлював, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою (див. рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» (Іlijkov v. Bulgaria), заява № 33977/96, пункти 80-81, рішення від 26.07.2001 року).

Таким чином, суд робить висновок, що обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2, 3 ст.307 КК України, у сукупності з існуючими ризиками, передбаченими п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, презумпцію невинуватості, поведінку обвинуваченої під час судового розгляду та тривалість її перебування під вартою, а також не доведеністю зі сторони прокурора недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеному у клопотанні, дозоляють суду змінити запобіжний захід відносно обвинуваченої з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, який на думку суду є достатнім для запобігання ризикам, передбаченим п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки менш суворі запобіжні заходи, на думку суду, не достатні для запобігання зазначеному ризику.

Згідно з ч.5 ст.194 КПК України, якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених ч.1 цієї статті, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, а саме: 1) прибувати до визначеної службової особи із встановленою періодичністю; 2) не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду; 3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; 4) утримуватися від спілкування з будь-якою особою, визначеною слідчим суддею, судом, або спілкуватися з нею із дотриманням умов, визначених слідчим суддею, судом; 5) не відвідувати місця, визначені слідчим суддею або судом; 6) пройти курс лікування від наркотичної або алкогольної залежності; 7) докласти зусиль до пошуку роботи або до навчання; 8) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну; 9) носити електронний засіб контролю.

Відповідно ч.7 ст.194 КПК України, обов`язки, передбачені ч.ч.5, 6 цієї статті, можуть бути покладені на обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому ст.199 цього Кодексу.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.27, 177, 199, 331, 369 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

1. У клопотанні прокурора щодо продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

2. Змінити обвинуваченій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, строком на 2 (два) місяці, тобто до 12 травня 2026 року включно.

3. Заборонити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом строку дії домашнього арешту, залишати цілодобово своє житло за адресою: АДРЕСА_1 , без дозволу суду, за виключенням повітряних тривог, під час яких обвинувачена може відвідувати укриття або бомбосховища, а також відвідування медичних закладів для отримання нею медичної допомоги за направленням лікаря та явки її до суду, з урахуванням часу на проїзд.

4. Зобов`язати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом строку дії домашнього арешту: 1) прибувати до суду за першою вимогою; 2) не відлучатися з м.Чорноморськ Одеської області без дозволу суду; 3) утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні №0000190 від 13.02.2025 року; 4) здати на зберігання до ГУ ДМС в Одеській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

5. Роз`яснити ОСОБА_3 положення ч.5 ст.181 КПК України, згідно якої, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченої, яка перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

6. Контроль за виконанням цієї ухвали покласти на Відділ поліції №1 Одеського районного управління поліції №2 ГУНП в Одеській області, якому направити копію цієї ухвали для виконання.

7. Роз`яснити, що у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту обвинувачений, який був затриманий негайно доставляється до місця проживання і звільняється з-під варти, якщо згідно з умовами обраного запобіжного заходу йому заборонено залишати житло цілодобово.

8. Строк дії цієї ухвали з 12 березня 2026 року до 12 травня 2026 року включно.

9. Ця ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1