ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/666/26 Справа № 208/7636/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2026 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 на вирок Заводського районного суду м.Кам`янського від 27 серпня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000978, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої та мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Заводського районного суду м.Кам`янського від 27 серпня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді штрафу в розмірі п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, в сумі 85 000 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Позовні вимоги ОСОБА_9 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_9 в якості відшкодування моральної шкоди 100 000 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватою у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій середньої тяжкості тілесне ушкодження, вчиненого за наступних обставин.

Близько 17.10 год. 05 липня 2023 року водій ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем «Chery», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась в Заводському районі м. Кам`янського Дніпропетровської області по проспекту Аношкіна з боку проспекту Свободи в напрямку мостового переходу через річку Дніпро.

Під час руху ОСОБА_7 , грубо порушуючи Правила дорожнього руху України, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки і її змінам, при наближенні до регульованого перехрестя проспекту Аношкіна з проспектом Тараса Шевченка, при ввімкненні червоного сигналу світлофора, що забороняв їй рух, транспортний засіб перед перехрестям не зупинила, рух автомобіля продовжила та в районі будинку № 46 по проспекту Тараса Шевченка здійснила наїзд на пішохода ОСОБА_9 , яка на зелений сигнал світлофора для пішоходів перетинала проїзну частину дороги по регульованому пішохідному переходу справа наліво відносно руху транспортного засобу під керуванням ОСОБА_7 .

Своїми діями ОСОБА_7 порушила ПДР України, відповідно яких:

п.8.7.3. Сигнали світлофора мають такі значення:

е) червоний сигнал, … забороняють рух.

п.8.10. У разі подання світлофором … що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.69 «Місце зупинки», якщо їх немає не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів», невиконання яких знаходиться в причинному зв`язку з наслідками, що настали.

В результаті наїзду пішоходу ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження у вигляді перелому зовнішньої кісточки правого гомілково-ступневого суглобу, рани по розгинальній поверхні лівого ліктьового суглобу, які відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить вирок Заводського районного суду м. Кам`янського від 27 серпня 2025 року скасувати, в задоволенні цивільного позову у справі відмовити та постановити ухвалу про направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що під час розгляду справи в Заводському районному суді м. Кам`янського нею, як адвокатом обвинувачуваної, з огляду на те, що вона заперечує свою винуватість у скоєному правопорушенні, було подано клопотання про проведення слідчого експерименту для призначення в подальшому додаткової судової трасологічної експертизи, оскільки в процесі розгляду справи в суді першої інстанції ані потерпіла, ані свідок точно не зазначили, якою саме частиною автомобіль контактував з потерпілою. Зазначила, що автомобіль «Cherу», реєстраційний номер НОМЕР_2 , було вилучено на стадії досудового розслідування без його участі, як адвоката, визнано речовим доказом, та накладено арешт, але в подальшому не надано для огляду, як речового доказу ані на стадії досудового розгляду справи, ані на його клопотання під час розгляду справи в суді. Зауважив, що у справі наявне клопотання власника автомобіля про скасування арешту, яке не розглянуто та автомобіль не повернуто. Вказала, що судом після допиту обвинуваченої не було надано часу для підготовки клопотань на стадії доповнень, а також було відмовлено у наданні часу для підготовки до судових дебатів. Захисник вважає, що з урахуванням майнового стану обвинуваченої (отримує мізерну пенсію, не працює) є інвалідом II групи, хвора на гіпертонічну хворобу, раніше не судима, позитивно характеризується за місцем проживання, має стійкі соціальні зв`язки, можливо було б при призначенні покарання за ч.1 ст. 286 КК України із застосуванням положення ч.1 ст. 69 КК України призначити основне покарання у виді штрафу в розмірі до 200 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Зазначила, що стягнуті з обвинувачуваної грошові кошти в сумі 100 000 грн. на задоволення позову потерпілої є явно завищеною сумою для компенсації моральної шкоди.

До початку апеляційного перегляду в судовому засіданні від прокурора надійшла заява про відмову від апеляційної скарги на вирок Заводського районного суду м.Кам`янського від 27 серпня 2025 року щодо ОСОБА_7 , заперечень від учасників судового провадження не надходило, та така відмова у відповідності до ст. 403 КПК України була прийнята судом.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачена ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали вимоги апеляційної скарги захисника та з підстав, викладених у ній, просили її задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні прокурор, потерпіла ОСОБА_9 заперечували проти задоволення апеляційної скарги захисника.

Представник потерпілої ОСОБА_10 в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, клопотань про відкладення розгляду провадження не надходило.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Вирок є обґрунтованим, якщо він ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є вирок, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження з`ясовано, що судовий розгляд у ньому проведено з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, котрі були б суттєвими і тягли за собою скасування вироку, у провадженні не допущено.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 370, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України висновки суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, за яке вона засуджена, ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджені доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Так, обвинувачена ОСОБА_7 в судовому засіданні в суді першої інстанції свою вину у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, не визнала та щодо інкримінованої їй події пояснила, що в зазначений в обвинуваченні час вона на автомобілі «Chery», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухалась по проспекту Аношкіна у м. Кам`янському. Проїхавши військомат під`їхала до перехрестя з проспектом Т. Шевченка, зупинилась, потім поїхала. Під час руху по проїзній частині відбулась вимушена зупинка транспортного засобу у зв`язку з раптовою відмовою двигуна, потім двигун повторно запустився і автомобіль продовжив рух на зелений сигнал світлофора. При переїзді через перехрестя бачила, що йдуть дві жінки, одна висока в білому костюмі, друга менше зростом. Проїхала перехрестя, при цьому нікого транспортним засобом вона не зачепила. В дзеркало заднього бачення виявила, що жінка в білому одязі впала на пішохідному переході. Погано почуваючи себе, поїхала далі. Зранку зателефонував син, повідомив, що вона збила жінку. Далі їй зателефонувала слідча поліції та повідомила, що їй необхідно приїхати до неї. При огляді автомобіля вона не була присутня, всю інформацію дізналась від сина. Поїхавши до потерпілої додому, запропонувала гроші та допомогу, але та відмовилась. Пізніше до потерпілої приходив син, пропонував 10 000 грн., але потерпіла двері не відчинила. Допомогу запропоновано без будь-якої вини, просто так. З яких причин потерпіла зазначає, що автомобіль її зачепив та збив, з яких причин свідок зазначає, що саме автомобіль під її керуванням збив ОСОБА_9 , вона пояснити не може.

В суді апеляційної інстанції обвинувачена ОСОБА_7 пояснила, що вона на автомобілі «Chery», реєстраційний номер НОМЕР_1 , проїхала регульований пішохідний перехід, зупинилась, подивилась у дзеркало та побачила, що потерпіла ОСОБА_9 спіткнулась та їй допомогли піднятися, потім вона поїхала далі.

Разом з тим, незважаючи на невизнання своєї винуватості обвинуваченою у результаті перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у кримінально-караному діянні зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у їх взаємозв`язку відповідно до приписів ст. 94 КПК України.

Зокрема, такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань допитаних в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_9 , свідка ОСОБА_11 ; фактичних даних, що містяться у протоколі огляду місця ДТП, протоколі огляду відеозапису з обставинами дорожньо-транспортної події та оптичному диску до нього, у висновках судових експертиз, а також на підставі інших доказів, зміст яких детально відображено у вироку.

Так, суд першої інстанції послався у вироку на показання потерпілої ОСОБА_9 , яка в судовому засіданні пояснила, що з обвинуваченою раніше не знайома. Після 16 год. 05 липня 2023 року, рухаючись по проспекту Тараса Шевченка у місті Кам`янському підійшла до пішохідного переходу на перехресті з проспектом Аношкіна. Як пішоходу їй було ввімкнено червоний сигнал світлофора. Почекала, і згодом, коли ввімкнувся зелений сигнал світлофора пішоходам, вона почала рух через пішохідний перехід. Коли вона знаходилась на середині пішохідного переходу, за нею позаду проїхав автомобіль, який зачепив її за ліву руку. Від цього її закрутило і вона впала. Водій автомобіля поїхав далі. В результаті цієї пригоди її госпіталізували до лікарні, де встановили перелом ноги та наклали гіпс на правій нозі. Через 2-3 дні після ДТП до неї приходила обвинувачена, скаржилась на складне фінансове становище, запропонувала 2 000 грн. допомоги, але вона відмовилась. Приїжджав син обвинуваченої та пропонував 10 000 грн.

Судом першої інстанції досліджено та наведено у вироку показання свідка ОСОБА_11 , яка в судовому засіданні суду першої інстанції пояснила, що з потерпілою та обвинуваченою не знайома. Близько 17.00 год. 05 липня 2023 року вона на своєму автомобілі, рухаючись по проспекту Тараса Шевченка у м. Кам`янському, стояла на перехресті з проспектом Аношкіна. Їй необхідно було їхати прямо, але вона вимушено зупинилась, оскільки побачила, як з проспекту Аношкіна через полосу її руху, на червоний сигнал світлофора зі швидкістю їде автомобіль. Зазначений транспортний засіб рухався без зупинки та гальмування. Через відкрите скло автомобіля вона бачила, що за кермом цього автомобіля знаходилась жінка. Автомобіль перетнув трамвайні колії. Бачила, як дві жінки йшли по пішохідному переходу. Автомобіль обвинуваченої передньою частиною зачепив одну з жінок, протягнув за собою, і не зупиняючись поїхав далі. Вона виклала поліцію.

Суд апеляційної інстанції не знаходить підстав сумніватися в достовірності цих показань потерпілої та свідка, вони є логічними, послідовними і узгодженими як між собою, так і з іншими письмовими доказами у провадженні.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження та технічного запису судового процесу свідок перед допитом попереджалася судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, приводилася до присяги.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що потерпіла та свідок з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинувачену у зазначеному кримінальному правопорушенні.

Із матеріалів провадження істотних суперечностей, які б впливали на правильність установлення фактичних обставин провадження, у цих показаннях не вбачається. Деякі розбіжності в показаннях свідчать про індивідуальне сприйняття кожною особою подій, учасником яких вони були, і не впливають на висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 .

При цьому суд апеляційної інстанції зважає, що з моменту дорожньо-транспортної пригоди пройшов значний проміжок часу.

Також, показання потерпілої та свідка узгоджуються з сукупністю інших наявних у матеріалах провадження письмових доказів, досліджених в ході судового розгляду.

Так, судом першої інстанції досліджено та враховано протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 05 липня 2023 року, яким зафіксована обстановка на місці ДТП - ділянці місцевості, розташованої на перехресті проспекту Тараса Шевченка та проспекту Аношкіна в м. Кам`янському, разом зі схемою ДТП та фотознімками.

Суд першої інстанції безпосередньо дослідив на предмет допустимості та обгрунтовано послався у вироку й на протокол огляду від 10 липня 2023 року, відповідно до якого на вулиці Медичній, біля будинку № 15 будівлі превентивної діяльності Кам`янського РУП, у правого краю проїзної частини дороги розташований припаркований автомобіль чорного кольору «Chery», реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2008 року випуску. На момент огляду двері в положенні відкрито. За добровільною згодою власника ОСОБА_12 проводився зовнішній огляд вищевказаного автомобіля. Оглядом встановлено, що на зовнішньому пластику лівого дзеркала заднього виду автомобіля мається подряпина у нижньому правому кутку та потертості. Подряпини у кількості чотири штуки різної довжини 1,5 см - 0,5 см, інших видимих ушкоджень на автомобілі не має. Рульова та гальмівна системи автомобіля у справному стані.

Суд першої інстанції безпосередньо дослідив та поклав у вирок протокол огляду відеозапису від 11 липня 2023 року з обставинами дорожньо-транспортної події, що мала місце о 17.10 годині 05 липня 2023 року. При огляді виявлено, що внизу в правому куті мається таймер часу 00.02.56. Автомобілі рухаються по проїзній частині дороги проспекту Аношкіна на зелене світло світлофора, автомобілі по проспекту Тараса Шевченка чекають на зелене світло світлофора. Пішоходи по проспекту Тараса Шевченка чекають зелене світло світлофора для перетину проїзної частини дороги через проспект Аношкіна у напрямку до магазину «АТБ»

На відмітці таймеру «00:02:12» автомобілям, що рухаються вниз та вверх по проспекту Т. Шевченка, загорається зелене світло світлофора і вони починають свій рух.

На відмітці таймеру «00:02:08» автомобіль «Chery», (реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_7 , що встановлено досудовим розслідуванням), на заборонююче червоне світло світлофора виїжджає з проспекту Аношкіна у середній смузі для руху на перехрестя проспекту Тараса Шевченка.

На відмітці таймеру «00:02:05», рухаючись по перехрестю, автомобіль на пішохідному переході здійснює наїзд передньою лівою частиною автомобіля на потерпілу ОСОБА_9 , яка в цей час перетинає проїзну частину дороги по пішохідному переходу справа наліво відносно автомобіля «Chery»

В результаті наїзду потерпілу від удару розвернуло та остання впала на проїзну частину дороги на правий бік, а потім на спину.

Під час дорожньо-транспортної пригоди світлий час доби, сухий асфальтобетон, без опадів. Оглядовість водіям нічим не обмежена.

Також, судом першої інстанції речовий доказ по справі вищезазначений оптичний диск, неодноразово було переглянуто в судовому засіданні.

Крім того, на підтвердження винуватості обвинуваченої суд першої інстанції послався на висновок автотехнічної експертизи № СЕ-19/104-23/23303-ІТ від 10 серпня 2023 року, згідно якого гальмова система та рульове керування автомобіля «Chery», реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент експертного огляду знаходиться в працездатному стані.

Суд першої інстанції безпосередньо дослідив на предмет допустимості та обгрунтовано послався у вироку й на дані висновоку судово-медичної експертизи № 839-Е, згідно якого у ОСОБА_9 виявлені ушкодження у вигляді перелому зовнішньої кісточки правого гомілково-ступневого суглобу, рани по розгинальній поверхні лівого ліктьового суглобу, які відносяться до середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, як викликавши тривалий розлад здоров`я більш 21 дня (п.п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу № 6, МОЗ України від 17.01.1995 року)

Рана в області лівого ліктьового суглобу виникла внаслідок дії тупого твердого предмета, предметів, характерологічні властивості яких не відобразились. Перелом зовнішньої кісточки правого гомілково-ступневого суглобу виник внаслідок позамежного руху в гомілково-ступневому суглобі.

Враховуючи характер ушкоджень, процеси їх загоєння, експерт вважає давність їх утворення може відповідати терміну 05 липня 2023 pоку.

Суд першої інстанції також обгрунтовано послався у вироку на висновок судово-медичної експертизи № 942-Е, згідно якого, враховуючи характер та розташування тілесних ушкоджень, виявлених у ОСОБА_9 , експерт вважає, що механізм їх виникнення може відповідати механізму, зазначеному в протоколі огляду відеозапису від 11 липня 2023 pоку.

Також, судом першої інстанції досліджено та враховано висновок експерта № СЕ-19/104-23/25450-ІТ від 02 серпня 2023 року, згідно якого у даній дорожній обстановці водій автомобіля «Сhегу», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_7 повинна була діяти згідно вимог п. п. 8.7.3е) та 8.10 Правил дорожнього руху України.

Технічна можливість уникнути даної ДТП для водія автомобіля «Chery» ОСОБА_7 визначалася виконанням нею вимог п.п. 8.7.3е) та 8.10 ПДР України, і в неї не було будь-яких перешкод технічного характеру, що не дозволили би їй виконати їх.

Дії водія автомобіля «Chery», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_7 при заданому механізмові пригоди не відповідали вимогам п.п. 8.7.3е) та 8,10 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору знаходиться у причинному зв`язку з даною ДТП.

Надаючи оцінку цим доказам у сукупності апеляційний суд вважає їх належними та допустимими для доведеності винуватості обвинуваченої у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення та не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Позиція сторони захисту щодо невизнання вини обвинуваченою ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, була предметом розгляду суду першої інстанції та обгрунтовано розцінена судом як бажання уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що судом першої інстанції не було призначено судову трасологічну експертизу для встановлення, зокрема, якою частиною контактувала потерпіла з транспортним засобом, на думку апеляційного суду не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Як вбачається з журналу судового засідання від 26 серпня 2025 року стороною захисту було заявлено клопотання про проведення судово трасологічної експертизи, яке було вирішено судом першої інстанції із дотриманням вимог ст. 350 КПК України з прийняттям відповідного рішення, що відображено в журналах судового засідання.

Так, суд першої інстанції при розгляді клопотання сторони захисту про проведення судово трасологічної еспертизи прийняв мотивоване рішення про відмову у його задоволенні, оскільки будь-яких даних, які б слугували підставами для проведення експертизи, сторона захисту суду не надала, з чим погоджується суд апеляційної інстанції.

Поряд з цим апеляційний суд зауважує, що відмова у задоволенні того чи іншого клопотання сторони кримінального провадження, які, на переконання суду, не були обґрунтовані належним чином, не може бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення виключно через незгоду учасників кримінального провадження з результатом розгляду їх клопотань.

Щодо доводів сторони захисту про те, що автомобіль «Chery», реєстраційний номер НОМЕР_1 , не було надано для огляду, то апеляційний суд вважає, що вони не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Як вбачається з журналу судового засідання від 10 червня 2025 року та технічного звукозапису до нього, стороною захисту було заявлено клопотання про огляд речового доказу автомобіля «Chery», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в задоволенні якого судом першої інстанції було відмовлено, оскільки таке клопотання спрямоване на затягування судового процесу.

Апеляційний суд зауважує, що до направлення справи до суду сторона захисту була достеменно обізнана про наявність у розпорядженні правоохоронних органів і місцезнаходження речових доказів.

Згідно положень ст.ст. 357, 361 КПК України, якими регламентований огляд судом речових доказів, які не можна доставити в судове засідання, встановлено, що такий огляд за місцезнаходженням доказів проводиться судом у виняткових випадках, якщо суд визнає за необхідне оглянути певне місце.

В ході судового розгляду в суді першої інстанції було досліджено протокол огляду місця події від 05 липня 2023 року, до якого додано фототаблицю з відображенням місця події та яка відображає вид та розташування речових доказів, протокол огляду предмету від 10 липня 2023 року, а саме транспортного засу «Chery», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Крім того, предметами експертиз по даному кримінальному провадженню був транспортний засіб «Chery», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який був задіяний у ДТП, механізми їх ушкоджень, локалізація пошкоджень, швидкість досліджувалися у судовому засіданні.

Таким чином, на переконання апеляційного суду, не здійснення огляду речових доказів під час розгляду справи у суді першої інстанції не призвело до порушення процесуального балансу і рівності сторін, не створило і не могло створити жодних перешкод у реалізації права обвинуваченої на захист, у тому числі шляхом аргументованого спростування всіх доказів, поданих стороною обвинувачення.

Апеляційний суд вважає необгрунтованими доводи сторони захисту щодо не повернення транспортного засу «Chery» ОСОБА_12 , з огляду на таке.

Частиною 4 статті 174 КПК України встановлено, що суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що долю речових доказів суд вирішив відповідно до ст.100 КПК України, зокрема речовий доказ по справі: транспортний засіб, автомобіль марки «Chery», державний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 належить ОСОБА_12 , скасувавши арешт з майна, повернув власнику.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання сторони захисту про надання часу для підготовки до судових дебатів, також, на думку апеляційного суду, є неспроможними, оскільки в ст. 322 КПК України визначений вичерпний перелік випадків відкладення судового засідання, які не вважаються порушенням безперервності судового розгляду, проте відкладення судового розгляду для підготовки до участі у судових дебатах до них не відноситься.

З матеріалів справи вбачається, що після дослідження всіх доказів у справі, під час проведення судового засідання 10 червня 2025 року, відхиливши заперечення прокурора, суд першої інстанції надав стороні захисту місячний термін для підготовки до допиту обвинуваченої, при цьому наголосив про необхідність одночасної підготовки цієї сторони до судових дебатів та останнього слова.

11 липня 2025 року, повідомивши про хворобу обвинуваченої адвокат до суду не з`явилась.

26 серпня 2025 року після відмови в задоволенні низки клопотань адвокат наголосила про необхідність надання їй часу для підготовки до судових дебатів, разом з тим суд першої інстанції, нагадавши захиснику про отриманий термін у два з половиною місяці для такої підготовки, відмовив в зазначеному клопотанні адвоката, після чого закінчив з`ясування обставин справи та перевірки їх доказами.

Судові дебати в кримінальному процесі ? це самостійна частина судового розгляду, суть якої полягає в проголошенні сторонами промов, у яких вони викладають свої висновки за результатами судового слідства, даючи юридичну оцінку отриманим результатам, формулюють та обґрунтовують свої вимоги й пропозиції перед судом і свої заперечення проти доводів, висновків, вимог та пропозицій інших сторін.

Під зловживанням процесуальними правами розуміється форма умисних, несумлінних дій учасників процесу, що знаходить своє вираження у використанні наданих прав всупереч їх призначенню з метою обмеження можливості реалізації чи обмеження прав інших учасників провадження, перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ.

Правові позиції Верховного Суду щодо зловживання правом полягають у тому, що суди мають відмежовувати належне використання права від його недобросовісного застосування, засуджуючи дії, спрямовані на затягування процесу, маніпуляції та інші несумлінні дії, які перешкоджають законній реалізації прав та охоронюваних законом інтересів.

З матеріалів справи вбачається, що адвокат ОСОБА_8 приймає участь у цьому кримінальному провадженні зі стадії досудового розслідування, три роки справа перебувала на розгляді в суді першої інстанції, вдруге, у зв`язку з заміною головуючого судді, слухалася спочатку, тому апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанці, що повторне надання захиснику додаткового часу для підготовки до судових дебатів, знаходиться поза межами розумності та справедливості, завдає шкоду іншим учасникам судового процесу, є зловживанням правом.

ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою розгляд справи має відбуватися у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні.

Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та своєчасного (без невиправданих зволікань) розгляду і вирішення справи.

Одним із проявів безпідставного затягування розгляду заяви, скарги чи справи протягом строку є умисне вчиненням дій, що мали наслідком затягування строків розгляду справи (постанова ВП ВС від 12 грудня 2024 року (справа № 990SCGC/20/24, провадження № 11-222сап24).

На підставі наявних в матеріалах провадження доказів судом першої інстанції було правильно встановлено, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_7 , на швидкості рухаючись через перехрестя на червоний сигнал світлофора, перпендикулярно перетнув першу полосу руху транспортних засобів, перетнув дві колії трамвайного шляху, перпендикулярно перетнув другу полосу руху транспортних засобів, та на середині пішохідного переходу лівою частиною зачепив потерпілу ззаду, від чого та впала.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на думку апеляційного суду, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини («Яллох проти Німеччини», «Коробов проти України», «Веренцов проти України»), та підстав для задоволення апеляційної скарги захисника за обставин, викладених ним у скарзі, не має.

Під час досудового розслідування та при судовому розгляді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні експертизи, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення.

Не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які б призводили до скасування вироку, при порушенні вказаного кримінального провадження, його розслідуванні та під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

За таких обставин не має підстав вважати, що у справі допущена однобічність та неповнота судового розгляду, які викликають необхідність скасування вироку, на чому наполягає в своїй апеляційній скарзі захисник.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційним судом не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у провадженні, які б ставили під сумнів обгрунтованість висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації її дій. Наявні у провадженні докази відповідають вимогам закону щодо належності та допустимості доказів.

Таким чином, у апеляційного суду відсутні підстави вважати, що розгляд провадження щодо ОСОБА_7 вівся упереджено, з обвинувальним ухилом. Так, з матеріалів кримінального провадження слідує, що судом кожному з доказів дана належна оцінка.

Доводи ж захисника в апеляційній скарзі про те, що деякі обставини кримінального провадження всебічно не досліджені, зокрема, не проведено слідчий експеримент для встановлення якою саме частиною автомобіль контактував з потерпілою, не призначено судово трасологічну експертизу, є безпідставними, оскільки на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку злочину.

Та обставина, що органи досудового розслідування та суд по-іншому оцінюють докази, порівняно з оцінкою їх обвинуваченою та захисником, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість слідчих органів і суду.

Сукупність досліджених у суді першої інстанції доказів підтверджує, що дії ОСОБА_7 кваліфіковані вірно за ч. 1 ст. 286 КК України, які виразилися у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_9 тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості.

З огляду на те, що вивченням матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин кримінального правопорушення, не має підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду.

Таким чином, твердження захисника про недоведеність винуватості ОСОБА_7 у зазначеному кримінальному правопорушенні, а також доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, належно перевірялися в судовому засіданні й обгрунтовано визнані безпідставними.

Відтак, доводи апеляційної скарги захисника апеляційний суд розцінює як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_7 відповідальності за скоєне, так як вони повністю спростовується вищенаведеними доказами.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, щодо невідповідності призначеного ОСОБА_7 покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та її особі внаслідок суворості є непереконливими.

Так, мотивуючи своє рішення щодо обрання ОСОБА_7 міри покарання, суд першої інстанції врахував положення статей 50, 65 КК України, згідно з якими особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Суд першої інстанції, призначаючи ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України, урахував тяжкість цього злочину та зважив на особу ОСОБА_7 , котра раніше не судима, скарг на її поведінку за місцем мешкання не надходило, на обліку у лікарів нарколога та психіатра вона не перебуває.

Також суд першої інстанції врахував досудову доповідь уповноваженого органу з питань пробації, відповідно до якої ризик вчинення ОСОБА_7 повторного кримінального правопорушення та ризик її небезпеки для суспільства та для окремих осіб, визначений як низький. На думку органу пробації зважаючи на виявлені фактори ризику вчинення повторного правопорушення криміногенної потреби не виявлено.

З урахуванням наведеного, а також обсягу та змісту грубих порушень правил безпеки дорожнього руху, які допустила ОСОБА_7 , що призвело до отримання потерпілою ОСОБА_9 тілесних ушкоджень середньої тяжкості, зваживши на позицію потерпілої про необхідність застосування суворої міри покарання, суд першої інстанції призначив ОСОБА_7 покарання у виді штрафу в розмірі п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

На підставі наведених обставин у їх сукупності, зважаючи на мету покарання, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та конкретних обставин вчинення протиправного діяння, апеляційний суд вважає призначене ОСОБА_7 покарання таким, що відповідає вимогам ст. 65 КК України. Підстав вважати призначене обвинуваченій покарання явно несправедливим через суворість, а також підстав для пом`якшення покарання апеляційний суд не вбачає.

Крім того, враховуючи конкретні обставини вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення, а саме грубе порушення ПДР України, внаслідок чого потерпіла отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, подальші дії обвинуваченої, яка після скоєння ДТП залишила місце пригоди, не перевірила стан потерпілої та не вжила заходів щодо надання медичної допомоги, а також з урахуванням того, що обвинувачена вину не визнала, щиро не розкаялась, апеляційний суд вважає, що відсутні підстави для застосування положень ст. 69 КК України, про що просить в своїй апеляційній скарзі захисник.

Захисником як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного розгляду не надано доказів, які б істотно знижували ступінь та суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення.

Ті обставини, на які посилається захисник у апеляційній скарзі, самі собою не є противагою суспільній небезпечності вчиненого обвинуваченою злочину, зважаючи на його тяжкість, зміст і обсяг протиправних діянь.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника про необгрунтованість висновків суду про вирішення цивільного позову, слід зазначити наступне.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

З матеріалів провадження видно, що потерпіла ОСОБА_9 заявила позовні вимоги про відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди, яку вона прохала стягнути з обвинуваченої у розмірі 200 000 грн.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди на користь потерпілої ОСОБА_9 , врахував тривалість її фізичних страждань, що призвело до погіршення і позбавлення можливості реалізації своїх звичок і бажань, необхідності прикладати додаткових зусиль для їх відновлення, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції зробив висновок про необхідність стягнення з обвинуваченої на користь потерпілої моральної шкоди в сумі 100 000 гривень.

Надаючи оцінку цим обставинам апеляційний суд вважає, що визначений судом розмір стягнення моральної шкоди з обвинуваченої на користь потерпілого є співрозмірним понесеним потерпілим моральним стражданням.

При цьому зазначені в апеляційній скарзі захисника доводи щодо необґрунтованості розміру моральної шкоди не впливають на розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції.

Доводи захисника про те, що потерпілою не було надано жодного доказу на підтвердження моральних страждань є безпідставними, оскільки саме з вини обвинуваченої відбулась дала дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої потерпілій спричинено тілесні ушкодження середньої тяжкості, через що потерпіла зазнала душевних страждань, порушення нормального ритму життя, вимушеної обмеженості задоволення життєвих потреб, перенесення фізичного болю від отриманих травм.

Крім того, такі доводи спрямовані на уникнення обвинуваченою обов`язку відшкодування моральної шкоди, завданої нею потерпілій, внаслідок недотримання нею ПДР України.

Такі доводи апеляційної скарги захисника, не є підставою для скасування оскаржуваного рішення в частині вирішення цивільного позову, оскільки не впливають на розмір моральної шкоди, яка полягає у втратах немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як під час розгляду провадження у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду стороною захисту не було надано достатньо доказів на підтвердження факту неспіврозмірності визначеного судом першої інстанції розміру грошового відшкодування із понесеними моральними стражданнями потерпілої.

У зв`язку з викладеним апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню, а вирок суду першої інстанції є законним та обгрунтованим, зміні чи скасуванню із зазначених в апеляційній скарзі захисника підстав не підлягає.

Інших істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції повно та всебічно розглянути провадження і постановити законне та обгрунтоване рішення, не встановлено.

З огляду на викладене апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Заводського районного суду м.Кам`янського від 27 серпня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4