СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кс/759/898/26
ун. № 759/2673/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2026 року слідчий суддя Святошинського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , за участі прокурора ОСОБА_3 , представника власника майна ОСОБА_4 , розглянувши клопотання прокурора Святошинської окружної прокуратури міста Києва у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000765 від 17.07.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України про накладення арешту,

В С Т А Н О В И В :

До слідчого судді Святошинського районного суду м.Києва надійшло вказане клопотання, в якому прокурор, просить накласти арешт на житловий блок у будинку квартирного типу (гуртожитку), загальною площею 120.9 м2 за адресою: АДРЕСА_1 , блок № НОМЕР_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 .

Вказане клопотання обґрунтоване тим, що Слідчим відділом Святошинського УП ГУНП у м. Києві проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000765, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17.07.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

У межах вказаного кримінального провадження 30.01.2026 ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

Допитаний як потерпілий директор ТОВ «Лендмарк Девелопмент» ОСОБА_7 зазначив, що підписання ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 документів після закінчення строку довіреності, відбулося без відома ТОВ «Лендмарк Девелопмент» та проти його інтересів. На теперішній час, майно яке шляхом підробки документів незаконно вибуло із власності ТОВ «Лендмарк Девелопмент» активно відчужується третіми особами.

Так, згідно інформаційної довідки № 462561045 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_6 , використовуючи підроблені документи, звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та 22.03.2023 зареєструвала за собою право власності на нерухоме майно, за адресою: АДРЕСА_1, блок НОМЕР_1.

Після цього, ОСОБА_6 на підставі Рішення № 1 від 22.10.2025 створила юридичну особу в організаційно-правовій формі товариства з обмеженою відповідальністю, з найменуванням: ТОВ «Оріон Київ» та призначила на посаду його директора ОСОБА_10 .

Після цього, згідно акту приймання передачі нерухомого майна від 23.10.2025 ОСОБА_6 передала у статутний капітал ТОВ «Оріон Київ» житловий блок у будинку квартирного типу (гуртожитку), загальною площею 120.9 м2 за адресою: АДРЕСА_1, блок № НОМЕР_1.

В подальшому, 28.10.2025 ТОВ «Оріон Київ» в особі його директора ОСОБА_10 уклало договір купівлі - продажу житлового блоку у будинку квартирного типу (гуртожитку), в результаті якого його було продано ОСОБА_5 .

В свою чергу ОСОБА_5 01.11.2025 з метою забезпечення виконання зобов`язання за договором позики уклала з ОСОБА_11 іпотечний договір, предметом якого став житловий блок у будинку квартирного типу (гуртожитку), за адресою: АДРЕСА_1 , блок № НОМЕР_1.

Враховуючи вищевказані обставини кримінального провадження, наявні підстави для накладення арешту на нерухоме майно, а саме: житловий блок у будинку квартирного типу (гуртожитку), загальною площею 120.9 м2 за адресою: АДРЕСА_1 , блок № НОМЕР_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

25.11.2025 року дізнавачем Святошинського УП ГУНП в м. Києві винесено постанову, якою житловий блок у будинку квартирного типу (гуртожитку), загальною площею 120.9 м2 за адресою: АДРЕСА_1 , блок № НОМЕР_1, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 00000765.

Прокурор у судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених у ньому.

Представник власника майна ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_4 щодо клопотання прокурора не заперечувала в частині накладення заборони на його відчуження. В іншій частині просила відмовити у його задоволенні, посилаючись на його необгрунтованість, оскільки ОСОБА_5 є добросовісним набувачем зазначеного нерухомого майна та не буде перешкоджати досудовому розслідуванню. Заборона користування порушує права власника ОСОБА_5 та її дитини, оскільки останні проживають неподалік зони бойових дій. ФОП ОСОБА_12 та ТОВ "ТСК" також перешкоджають проживанню власника, чим порушують її права.

Дослідивши клопотання та додатки до нього, а також додатково подані адвокатом матеріали, слідчий суддя вважає, що клопотання слід задовольнити, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна.

Статтею 170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

При вирішенні питання про арешт майна з метою забезпечення збереження речових доказів для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення кримінального правопорушення та достатність доказів, що вказують на вчинення кримінального правопорушення; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Постановою дізнавача Святошинського УП ГУНП в м. Києві від 25.11.2025 житловий блок у будинку квартирного типу (гуртожитку), загальною площею 120.9 м2 за адресою: АДРЕСА_1, блок № НОМЕР_1, визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 00000765.

У випадку, передбаченому п.1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя враховує, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя не приймає до уваги заперечення адвоката щодо порушення прав власника майна та її дитини, оскільки матеріали клопотання свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання псування, знищення, перетворення чи відчуження третім особам такого майна, що може перешкодити кримінальному провадженню.

Враховуючи, що прокурором доведено, що не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт, призведе до псування, знищення, перетворення чи відчуження такого майна або ж користування ним третіми особами, слідчий суддя вважає наявними підстави для накладення арешту на вказане у клопотанні майно.

Керуючись ст. ст.170-173, 175, 309, 336 372, 392 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання прокурора Святошинської окружної прокуратури міста Києва у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000765 від 17.07.2025 про накладення арешту - задовольнити.

Накласти арешт на житловий блок у будинку квартирного типу (гуртожитку), загальною площею 120,9 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 , блок № НОМЕР_1, що належить на праві приватної власності ОСОБА_5 , шляхом накладення заборони на його відчуження, розпорядження та користування, зокрема на вчинення будь-яких правочинів предметом яких може витупати вказане майно, заборони його перетворення шляхом проведення будь-яких будівельних робіт з зовні та в середині будівлі та заборони користування нерухомим майном для проживання у ньому третіх осіб.

Ухвала про арешт майна виконується негайно.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня отримання її копії.

Арешт може бути скасовано відповідно до ст. 174 КПК України.

Слідчий суддя ОСОБА_1