У Х В А Л А

Іменем України

№ 610/691/26 № 1-кп/610/118/2026
м. Балаклія03 березня 2026 року

Балаклійський районний суд Харківської області у складі:

судді: ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

потерпілої: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

захисника: ОСОБА_6 (відеоконференція),

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; уродженця сел Червоний Донець Балаклійського району Харківської області ; зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; громадянина України; з вищою освітою; пенсіонера з 2020 року; маючого інвалідність 2 групи; рнокпп НОМЕР_1 ; одруженого; раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,

в с т а н о в и в:

Відповідно до викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, пред`явленого ОСОБА_5 обвинувачення:

«25.11.2021 близько 16 години 00 хвилин ОСОБА_5 , керуючи технічно справним автомобілем «УАЗ», р.н. НОМЕР_2 , рухаючись по автодорозі між населеними пунктами смт. Донець та смт. Андріївка Ізюмського району Харківської області на відстані 700 м від домоволодіння яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , необережно, грубо, ігноруючи дорожній знак 2.1 «Дати дорогу», виїхав на головну дорогу з другорядної на перехресті нерівнозначних доріг, не надав дорогу велосипеду під керуванням ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого відбулось зіткнення вказаного автомобілю та велосипеду чим грубо порушив вимоги Правил дорожнього руху України, а саме:

п. 16.11 ПДР України «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається по другорядній дорозі, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху»;

Внаслідок чого потерпіла, згідно з висновком судово-медичної експертизи ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому основи п`ятої п`ясної кістки лівої кисті які відносяться до категорії середнього ступеню тяжкості.

Згідно з висновками автотехнічної експертизи дії водія автомобіля «УАЗ», р.н. НОМЕР_2 ОСОБА_5 не відповідали вимогам п. 16.11 та дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу» Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, знаходились в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди».

Дії ОСОБА_5 стороною обвинувачення кваліфіковані за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Обвинувачений ОСОБА_5 заявив підтримане захисником клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, та закриття кримінального провадження.

Обвинуваченому роз`яснені та зрозумілі: право заперечувати проти закриття кримінального провадження з вказаної нереабілітуючої підстави, яка означає що стосовно нього зібрано достатньо доказів для підозри у вчиненні кримінального правопорушення, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо нього виключається; наслідки закриття провадження з нереабілітуючих підстав: цивільний позов у кримінальному провадженні не підлягає вирішенню по суті, а вимоги потерпілої сторони можуть бути вирішені в порядку цивільного судочинства, оскільки закриття кримінального провадження на підставах, зазначених у п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не звільняє особу від обов'язку відшкодувати заподіяну її діями шкоду.

Прокурор та потерпіла не заперечували проти задоволення клопотання.

Із системного аналізу норм КПК та КК слідує, що передбачений ст. 49 КК України інститут звільнення від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення зі згодою потерпілої сторони на таке звільнення. В даному випадку застосування положень ст. 49 КК України є обов`язковим для суду, а тому позиція потерпілих у цьому кримінальному провадженні не є вирішальною.

Інкриміноване ОСОБА_5 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286 КК України, карається штрафом від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Відповідно класифікується як нетяжкий злочин.

Строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Згідно до ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Згідно ч. 3 ст. 49 КК України, перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків та відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2-4 ст. 49 КК України).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є: притягнення особи як обвинуваченого; згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності (статті 284-288 КПК України).

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила кримінальне правопорушення.

Оскільки на сьогоднішній день від дати вчинення інкримінованого ОСОБА_5 25.11.2021 нетяжкого злочину минуло 3 роки, від досудового розслідування або суду він не ухилявся, за відомостями поліцейської бази даних від 18.02.2026 до кримінальної відповідальності більше не притягувався, тому він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі ч. 1 ст. 49, п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Цей інститут звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує таке звільнення з визнанням (невизнанням) ним своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому суд зауважує, що відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесені і розпочато досудове розслідування 27.11.2021, до суду обвинувальний акт надійшов 20.02.2026.

Тобто, досудове розслідування, притягнення до кримінальної відповідальності повідомленням про підозру, направлення обвинувального акту до суду стороною обвинувачення здійснені вже після закінчення після 25.11.2024 строків давності.

Об`єднана палата ККС ВС зробила висновок про те, що якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту (постанова від 12 вересня 2022 року у справі № 203/241/17).

Оскільки ініціатором проведення судових експертиз у цьому кримінальному провадженні був орган досудового розслідування, то відповідно до положень ч. 2 ст. 122, ст. 124 КПК витрати на проведення експертиз не підлягають стягненню з обвинуваченого та покладаються на державу.

Накладений на транспортні засоби арешт майна, з метою збереження речових доказів, необхідно скасувати. Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 100, 124, 284, 314-380 КПК України,

п о с т а н о в и в:

1)Клопотання обвинуваченого задовольнити.

2)ОСОБА_5 звільнити від кримінальної відповідальності за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а кримінальне провадження закрити на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України, п. 1 ч. 2 ст. 284 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

3)Процесуальні витрати у сумі 15690,48 гривень за проведення судових експертиз - віднести на рахунок держави.

4)Скасувати накладений ухвалою слідчого судді Балаклійського районного суду Харківської області від 01.12.2021 арешт майна у виді автомобілю «УАЗ 469Б» номерний знак НОМЕР_2 та велосипеду «Україна», повернути їх власникам.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги, через Балаклійський районний суд Харківської області, протягом 7 днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1