Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 935/234/26
Провадження № 1-кп/935/185/26
У Х В А Л А

04 лютого 2026 року м.Коростишів

Коростишівський районний суд Житомирської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченої ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 розглянувши у підготовчому судовому засіданні, в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000188 від 11.12.2025, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка утримується в Державній установі «Житомирська установа виконання покарань (№8)», у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

встановив:

До суду від прокурора Коростишівської оружної прокуратури надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000188 від 11.12.2025, стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121.

Прокурором до суду подано клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яке обґрунтовано тим, що, що наявні достатні підстави для необхідності та обґрунтованості продовження запобіжного заходу обвинуваченій у вигляді тримання під вартою. Метою та підставами застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання ОСОБА_4 покладених на неї процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків, потерпілого вчиняти інші кримінальні правопорушення, тобто ризикам, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення клопотання, просила застосувати до неї цілодобовий домашній арешт, проти призначення справи до судового розгляду не заперечує.

У судовому засіданні захисник ОСОБА_5 , заперечував щодо задоволення клопотання, просив застосувати до обвинуваченї запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, просить врахувати, що вона вину визнає, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, щодо призначення справи до судового розгляду заперечень немає.

Прокурор в судовому засіданні клопотання про продовження запобіжного заходу про продовження строку тримання під вартою підтримала в повному обсязі, з обставин викладених в клопотанні.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, кримінального провадження, дійшов таких висновків.

Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою чи продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики ЄСПЛ, що узгоджується з вимогами ч. 5 ст. 9 КПК України.

У справі "Волосюк проти України" (рішення від 12 березня 2009 року) Європейський суд з прав людини наголосив, що «національні судові органи мають дослідити всі факти на користь і проти існування реального суспільного інтересу, який, за належного врахування принципу забезпечення презумпції невинуватості, виправдовує відхід від вимоги забезпечення поваги до особистої свободи. Подальше існування обґрунтованої підозри у вчиненні заарештованою особою відповідного злочину є обов`язковою і неодмінною умовою законності подовження строку тримання під вартою»

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» (рішення від 23 лютого 2012 року) наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, зазначено, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня («Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватись в світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бакчиєв проти Молдови).

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Суд, вирішуючи питання щодо продовження запобіжного заходу враховує наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_4 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 121 КК України, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі визнання винуватою у вчиненні інкримінованого їй правопорушення, короткий проміжок часу від вчинення попереднього злочину, з метою запобігання вищевказаних ризиків, не існує передумов у застосуванні обвинуваченій менш суворого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Докази та обставини, на які посилається прокурор у своєму клопотанні дають достатні підстави вважати, що обвинувачена, у разі не обрання їй запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою уникнення кримінальної відповідальності буде незаконно впливати на потерпілого, свідків у кримінальному провадженні, а також може вчинити інше кримінальне правопорушення, тому, з метою запобігання ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, та забезпечення належної процесуальної поведінки, виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків, суд вважає доцільним обрати останній запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на шістдесят днів.

Встановлені ризики на цій стадії судового розгляду переважають над принципом поваги до особистої свободи. У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Продовження строку тримання під вартою не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, про який зазначає як сторона захисту так і сторона обвинувачення, та який не зважаючи на презумпцію невинуватості переважає принцип поваги до особистої свободи.

Під час досудового розслідування та при проведенні підготовчого судового засідання від учасників кримінального провадження ініціативи про укладення угоди в порядку ст. 468-475 КПК України до суду не надходило. Кримінальне провадження підсудне Коростишівському районному суду Житомирської області. Підстави щодо закриття кримінального провадження, передбачені п. 4-8 ч.1 ст. 284, ч. 2 ст. 284 КПК України.

Прокурор, обвинувачена, захисник у судовому засіданні вважали за можливе призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Підстав для розгляду кримінального провадження у закритому судовому засіданні не встановлено.

Керуючись ст. 176-178, 183, 291, 314-316 КПК України, суд,

постановив:

Клопотання прокурора щодо запобіжного заходу задовольнити та продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, терміном на шістдесят днів, тобто до 04 квітня 2026 року включно.

Призначити судовий розгляд у вказаному кримінальному провадженні на 16 лютого 2026 року о 14:30 год., який здійснювати у відкритому судовому засіданні суддею одноособово у приміщенні Коростишівського районного суду Житомирської області.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

У судове засіданні викликати учасників кримінального провадження згідно реєстру.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення в частині продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Суддя ОСОБА_6