Справа № 344/108/26
Провадження № 1-кс/344/274/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2026 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого в ОВС П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Івано-Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_3 , яке погоджено із прокурором Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_4 , про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000264 від 17.10.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 369 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий звернувся з вказаним клопотанням, яке погоджено з прокурором в обґрунтування якого посилався на те, що п`ятим слідчим відділом (з дислокацією у м. Івано-франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000264 від 17.10.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 369 КК України, за процесуального керівництва Івано-Франківської обласної прокуратури.

Слідчим у клопотанні зазначено, що із матеріалів досудового розслідування вбачається, що військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_1 штаб-сержант ОСОБА_5 та старший сержант ОСОБА_6 за посередництва ОСОБА_7 та за сприяння військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_2 (Чернівці) 23.11.2025 організували незаконне переправлення через Державний кордон України, на ділянці кордону у Чернівецькій області військовозобов`язаного ОСОБА_8 , за що одержали грошові кошти в сумі 8 000 доларів США.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами кримінального провадження, зокрема, рапортами оперативних співробітників УСБУ в Івано-Франківській області, заявами про вчинення кримінального правопорушення, протоколами допитів свідків та іншими матеріалами кримінального провадження.

03.01.2026 ОСОБА_5 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 332 КК України.

Так на підставі ухвали слідчого судді, 03.01.2026 за місцем проживання ОСОБА_5 , що за адресою: АДРЕСА_1 вилучено грошові кошти у сумі 185 000 гривень номіналом 500 та 1000 гривень, 3700 доларів США номіналом по 100 доларів та 40 євро номіналом по 20 євро.

Також, цього дня на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук автомобіля Volvo XC90 р.н. НОМЕР_1 , яке належить ОСОБА_5 вилучено ноутбук НР 1H84480G46, 5 флеш-карт білого та чорного кольорів, мобільний телефон Iphone 16Pro, записник світлого кольору, грошові кошти у сумі 93 000 грн., 4150 євро та сам автомобіль Volvo XC90 р.н. НОМЕР_1 VIN: НОМЕР_2 .

Цього ж дня, проведено обшук автомобіля марки Toyota Rav 4, реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_3 (VIN- номер НОМЕР_4 ), яке належить ОСОБА_5 , в ході якого його вилучено та поміщено на відповідальне зберігання на територію спеціального арештмайданчика, що в місті Калуш Івано-Франківської області.

Під час затримання у ОСОБА_5 вилучено два мобільних телефони Samsung Galaxy A54, серійний номер НОМЕР_5 imei 1- НОМЕР_6 ; imei 2- НОМЕР_7 та Samsung Galaxy A54, серійний номер НОМЕР_8 imei 1- НОМЕР_9 ; imei 2- НОМЕР_10 .

Слідчим у клопотанні вказано, що вилучений в ході проведення обшуків 03.01.2026 речі та предмети є тимчасово вилученим майном.

У клопотанні слідчим зазначається, що в ході досудового розслідування встановлено, що за допомогою вилученого в ході обшуку автомобіля Toyota Rav 4, реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_3 (VIN- номер НОМЕР_4 ), остання використовувала використовував для транспортування осіб, які мають намір перетнути державний кордон України поза пунктом пропуску.

Таким чином, здобуті відомості вказують на те, що вказаний автомобіль використовувася ОСОБА_5 для транспортування осіб, яка мають намір незаконно перетнути державний кордон України поза пунктом пропуску, а тому містить ознаки речових доказів, які визначені ст. 98 КПК України.

Таким чином, з метою забезпечення збереження речових доказів, у зв`язку із наявними підставами вважати, що вищевказані речі можуть містити відомості щодо обставин, які досліджуються в ході кримінального провадження, та можуть бути використані, як докази у суді, з врахуванням того, що не забезпечення схоронності вказаного майна може призвести до його зникнення, втрати, пошкодження або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, необхідно накласти арешт на зазначене вище майно.

Слідчим у клопотанні вказано, що крім цього, у вказаному кримінальному провадженні 03.01.2026 повідомлено про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, санкція за вчинення якого передбачає покарання у вигляді конфіскації майна.

Слідчий подав заяву про розгляд клопотання без його участі, вимоги клопотання підтримує в повному обсязі, просить клопотання задовольнити.

Власника майна ОСОБА_5 подала заяву про розгляд клопотання про накладення арешту на майно без її участі, щодо накладення арешту на майно вилученого в кримінальному провадженні №0000264 від 17.10.2025 не заперечує.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних(розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень КПК України судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження не здійснюється.

Дослідивши матеріали клопотання та надані документи, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачені такі види заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного і обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Встановлено, що слідчий звернулася з вказаним клопотання, яке відповідає вимогам ст. 171 КПК України.

Ст. 173 КПК України визначено порядок вирішення питання про арешт майна.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар. Відповідно до пунктів 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції" (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

З клопотання вбачається, що п`ятим слідчим відділом (з дислокацією у м. Івано-франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000264 від 17.10.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 369 КК України, за процесуального керівництва Івано-Франківської обласної прокуратури.

Як вказано у клопотанні, військовослужбовці ІНФОРМАЦІЯ_1 штаб-сержант ОСОБА_5 та старший сержант ОСОБА_6 за посередництва ОСОБА_7 та за сприяння військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_2 (Чернівці) 23.11.2025 організували незаконне переправлення через Державний кордон України, на ділянці кордону у Чернівецькій області військовозобов`язаного ОСОБА_8 , за що одержали грошові кошти в сумі 8 000 доларів США. Вказані обставини підтверджуються матеріалами кримінального провадження, зокрема, рапортами оперативних співробітників УСБУ в Івано-Франківській області, заявами про вчинення кримінального правопорушення, протоколами допитів свідків та іншими матеріалами кримінального провадження.

Відповідно до протоколу від 01.01.2026 року про адміністративне затримання ОСОБА_5 була затримана о 23 год. 20 хв. 01.01.2026 року на стрк до 3-х діб з метою з`ясування обставин правопорушення у зв`язку з вчиненням правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185-10 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Під час затримання у ОСОБА_5 вилучено два мобільних телефони Samsung Galaxy A54, серійний номер НОМЕР_5 imei 1- НОМЕР_6 ; imei 2- НОМЕР_7 та Samsung Galaxy A54, серійний номер НОМЕР_8 imei 1- НОМЕР_9 ; imei 2- НОМЕР_10 .

03.01.2026 ОСОБА_5 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 332 КК України.

На підставі ухвали слідчого судді, 03.01.2026 року проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_5 , що за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було вилучено грошові кошти у сумі 185 000 гривень номіналом 500 та 1000 гривень, 3700 доларів США номіналом по 100 доларів та 40 євро номіналом по 20 євро.

03.01.2026 року на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук автомобіля Volvo XC90 р.н. НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_5 , в ході якого вилучено ноутбук НР 1H84480G46, 5 флеш-карт білого та чорного кольорів, мобільний телефон Iphone 16Pro, записник світлого кольору, грошові кошти у сумі 93 000 грн., 4150 євро та сам автомобіль Volvo XC90 р.н. НОМЕР_1 VIN: НОМЕР_2 .

03.01.2026 року на підставі ухвали слідчого судді проведено обшук автомобіля марки Toyota Rav 4, реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_3 (VIN- номер НОМЕР_4 ), який належить ОСОБА_5 , в ході якого його вилучено та поміщено на відповідальне зберігання на територію спеціального арешт майданчика, що в місті Калуш Івано-Франківської області.

Постановою старшого слідчого в ОВС П`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Івано-Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові ОСОБА_3 від 04.01.2026 року: - грошові кошти у сумі 278 000 гривень номіналом 500 та 1000 гривень, 3700 доларів США номіналом по 100 доларів та 4190 євро; - ноутбук НР 1H84480G46; - 5 флеш-карт білого та чорного кольорів;- мобільний телефон Iphone 16Pro; - записник світлого кольору; - автомобіль Volvo XC90 р.н. НОМЕР_1 VIN: НОМЕР_2 ; - автомобіля марки Toyota Rav 4, реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_3 (VIN- номер НОМЕР_4 ); - мобільний телефон Samsung Galaxy A54, серійний номер НОМЕР_5 imei 1- НОМЕР_6 ; imei 2- НОМЕР_7 ; - мобільний телефон Samsung Galaxy A54, серійний номер НОМЕР_8 imei 1- НОМЕР_9 ; imei 2- НОМЕР_10 - визнано речовим доказом у кримінальному провадженні № 0000264 від 17.10.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 369 КК України.

У відповідності до ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 3 ст.332 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, санкція статті якої передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 98 КПК України «Речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення».

В той же час, згідно з вимогами ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).

Крім того, у справі «Ізмайлов проти росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Аналіз відповідних норм КПК України, що регламентують питання арешту майна, свідчить про те, що арешт майна може бути накладений щодо будь-якого майна, навіть майна осіб не причетних до вчинення злочину, якщо вказане майно містить ознаки речового доказу, може бути використане стороною обвинувачення в процесі доказування.

Якщо ж майно не містить ознак речового доказу, то таке майно може бути арештовано виключно в тому разі, якщо воно належить певній особі та вказана особа має певний процесуальний статус (підозрюваний, обвинувачений, юридична особа - суб`єкт спеціальної конфіскації).

Слідчим поза розумним сумнівом доведено наявність достатніх підстав вважати, що майно, зазначене у клопотанні , відповідно до ст. 98 КПК України відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Крім того слідчим поза розумним сумнівом доведено наявність достатніх підстав вважати, що майно, зазначене у клопотанні, може бути предметом конфіскації, оскільки санкція статті ч. 3 ст.332 КК України передбачає позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна.

Отже, на підставі вищенаведеного та враховуючи наявність правових підстав для задоволення клопотання, та з метою забезпечення збереження речових доказів і з метою забезпечення конфіскації майна як можливого виду покарання,оскільки, незастосування накладення арешту, може призвести до наслідків, визначених ч. 11 ст. 170 КПК України, зокрема, таких як його зникнення, втрати або пошкодження майна чи настання інших наслідків, які можуть перешкоджати кримінальному провадженню, а також правову підставу для арешту майна та наслідки арешту майна для інших осіб, керуючись засадами розумності та співмірності, вважаю,що клопотання слід задовольнити.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

1. Накласти арешт із забороною відчуження, розпоряджання та користування з метою забезпечення збереження речових доказів, а також з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання на вилучені 03.01.2026 року в ході проведення обшуків та затримання наступні речі та предмети, які належать ОСОБА_5 :

- грошові кошти у сумі 278 000 гривень номіналом 500 та 1000 гривень, 3700 доларів США номіналом по 100 доларів та 4190 євро;

- ноутбук НР 1H84480G46;

- 5 флеш-карт білого та чорного кольорів;

- мобільний телефон Iphone 16Pro;

- записник світлого кольору;

- автомобіль Volvo XC90 р.н. НОМЕР_1 VIN: НОМЕР_2 ;

- автомобіль марки Toyota Rav 4, реєстраційний номер Республіки Польща НОМЕР_3 (VIN- номер НОМЕР_4 );

- мобільний телефон Samsung Galaxy A54, серійний номер НОМЕР_5 imei 1- НОМЕР_6 ; imei 2- НОМЕР_7 ;

- мобільний телефон Samsung Galaxy A54, серійний номер НОМЕР_8 imei 1- НОМЕР_9 ; imei 2- НОМЕР_10 ;

до їх скасування у встановленому Кримінальним процесуальним кодексом України порядку.

Ухвала підлягає до негайного виконання та може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 07.01.2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1