Справа №295/1584/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2026 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду м. Житомира ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Житомирі клопотання слідчого СВ відділу поліції №1 Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області лейтенанта поліції ОСОБА_7 , погоджене прокурором Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 185 КК України

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1

В С Т А Н О В И В :

Слідчий звернувся із указаним клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, у якому послався на те, що слідчим відділенням відділу поліції №1 Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області розслідується кримінальне провадження №0000063 від 28.01.2025 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 185 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на підставі Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» №65/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань ОСОБА_5 07.07.2022 року призвано по мобілізації ІНФОРМАЦІЯ_2 на військову службу й направлено для подальшого проходження служби до військової частини НОМЕР_1 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 131 від 12.08.2022 солдата ОСОБА_5 призначено на посаду машиніста екскаватора інженерно-позиційного відділення роти охорони батальйону логістики військової частини НОМЕР_1 , зараховано до списків особового складу вказаної військової частини та поставлено на всі види забезпечення. У подальшому ОСОБА_5 перебував у розпорядженні командира НОМЕР_2 окремої аеромобільної бригади Десантно-штурмових військ Збройних Сил України до 12.07.2024, коли не з`явився на службу у військову частину НОМЕР_1 з лікувального закладу.

24.02.2022 строком на 30 діб по всій території України Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджений Законом України №2102-IX від 24.02.2022, запроваджено воєнний стан, дія якого безперервно продовжувалась, востаннє Указом Президента України №793/2025 від 20.10.2025, затвердженим Законом України №4643-IX від 21.10.2025, дію правового режиму воєнного стану було продовжено строком на 90 діб, а саме до 03.02.2026, тобто станом на 08.04.2024 його дію не було припинено або скасовано.

Однак, ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , та будучи раніше засудженим за вчинення умисних злочинів, з попередніх судимостей належних висновків не зробив та вчинив умисні кримінальні правопорушення за наступних обставин.

Так, 28 січня 2026 року близько 07 години ОСОБА_5 перебував поблизу магазину «Продукти», що розташований по вулиці Богуславській, 10 у с. Березівка Житомирського району Житомирської області, де побачив біля зазначеного магазину автомобіль марки «Renault Master», з державним номером НОМЕР_3 , з ідентифікаційним номером НОМЕР_4 , який належить та перебуває у користуванні ОСОБА_8 , після чого у останнього виник злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, ОСОБА_5 у вказаний день, час та місці підійшов до автомобіля марки «Renault Master», з державним номером НОМЕР_3 , з ідентифікаційним номером НОМЕР_4 , де усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, керуючись корисливим мотивом, з метою подальшого обернення його на свою користь, протиправно, всупереч волі власника, без його згоди і без законних підстав, відчинив водійські двері, які не були зачинені, після чого незаконно проник всередину зазначеного автомобіля, де взявся руками за кермо автомобіля марки «Renault Master», з державним номером НОМЕР_3 , з ідентифікаційним номером НОМЕР_4 , вартістю 302 тисячі 815 гривень, що є більше ніж сто неоподаткованих мінімумів доходів громадян, після чого повернувши ключ, який перебував у замку запалення, завів двигун автомобіля та здійснив рух на вказаному транспортному засобі.

Після цього, ОСОБА_5 на вищевказаному автомобілі місце вчинення злочину покинув та приїхав до ділянки місцевості, що розташована поблизу будинку №144 по вулиці Командирській у військовому містечку №115 в с. Березівка Житомирського району Житомирської області, де залишив зазначений транспортний засіб, таким чином розпорядившись ним на власний розсуд та спричинивши потерпілому ОСОБА_9 майнової шкоди на суму 302 тисячі 815 гривень.

Крім цього, 28.01.2026 близько 07 год. 30 хв. ОСОБА_5 , перебуваючи у транспортному засобі марки «Renault Master», з державним номером НОМЕР_3 , з ідентифікаційним номером НОМЕР_4 , поблизу будинку №144 по вулиці Командирській у військовому містечку №115 в с. Березівка Житомирського району Житомирської області, на передньому сидінні вказаного автомобіля побачив мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 15 C», IMEI 1: НОМЕР_5 , IMEI 2: НОМЕР_6 , в корпусі чорного кольору, з сім-картою мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» № НОМЕР_7 , який належить ОСОБА_8 , після чого у нього виник злочинний умисел на таємне викрадення вказаного мобільного телефону.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_5 , переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, бажаючи незаконно збагатитися за рахунок чужого майна, достовірно знаючи, що в Україні введено воєнний стан, у зазначений день, час та місці, переконавшись, що за його протиправними діями ніхто не спостерігає та вони залишаться непоміченими, шляхом вільного доступу умисно таємно викрав мобільний телефон марки «Xiaomi Redmi Note 15С», IMEI 1: НОМЕР_5 , IMEI 2: НОМЕР_6 , в корпусі чорного кольору, з сім-картою мобільного оператора ПрАТ «ВФ Україна» № НОМЕР_7 , вартістю 5 000 гривень.

У подальшому ОСОБА_5 з викраденим майном місце вчинення злочину залишив та розпорядився ним на власний розсуд, в результаті чого спричинив потерпілому ОСОБА_8 майнової шкоди на вищевказану суму.

28.01.2026 ОСОБА_5 затримано у порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні незаконного заволодіння транспортним засобом.

29.01.2026 у відповідності до вимог ст.ст. 276-278 КПК України ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 185 КК України.

Як слідує зі змісту клопотання, обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень, підтверджуються зібраними у кримінальному провадженні відповідно до вимог КПК України доказами, а саме:

- рапортом-повідомленням на лінію 102 про вчинене кримінальне правопорушення ЄО №1809 від ОСОБА_8 від 28.01.2026;

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_9 від 28.01.2026;

- протоколом огляду місця події за адресою: с. Березівка Житомирського району Житомирської області від 28.01.2026;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 від 28.01.2026;

- протоколом огляду місця події за адресою: с. Березівка Житомирського району Житомирської області від 28.01.2026;

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від ОСОБА_10 від 28.01.2026;

- протоколом допиту потерпілого ОСОБА_10 від 28.01.2026;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 28.01.2026;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_11 від 28.01.2026;

- протоколом огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 від 28.01.2026;

- протоколом огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 від 28.01.2026;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_12 від 28.01.2026;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_13 від 28.01.2026;

- протоколом затримання ОСОБА_5 від 28.01.2026;

- протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_5 від 28.01.2026;

- протоколом огляду предмету від 28.01.2026;

- протоколом огляду предмету від 28.01.2026;

- протоколом огляду предмету від 28.01.2026;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_14 від 28.01.2026;

- іншими матеріалами кримінального провадження в сукупності.

З метою запобігання спробам ОСОБА_5 переховуватися від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків та/або вчинити інше кримінальне правопорушення, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень та вагомість здобутих слідством доказів вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень, які відносяться до категорії тяжких злочинів, а також недостатність обрання більш м`яких запобіжних заходів для запобігання указаним вище ризикам, слідчий за погодженням з прокурором просить застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів.

В судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали клопотання, просили його задовольнити.

Прокурор додав, що в інших кримінальних провадженнях ОСОБА_5 обирались більш м`які запобіжні заходи, які не забезпечили належної процесуальної поведінки підозрюваного. Просив заставу не визначати, так як в іншому кримінальному провадженні вже обиралась застава і підозрюваний порушив покладені на нього обов`язки, у зв`язку із чим стороною обвинувачення буде ініційоване питання про звернення застави в дохід держави.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечила проти задоволення клопотання, пославшись на не доведення слідством наявності передбачених статтею 177 КПК України ризиків. Тяжкість кримінального правопорушення не може бути підставою для обрання найсуворішого запобіжного заходу згідно з практикою ЄСПЛ. На думку сторони захисту, цілодобовий домашній арешт зможе забезпечити належне виконання ОСОБА_5 своїх процесуальних обов`язків. Просила також врахувати, що її підзахисний має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника. На запитання слідчого судді відповів, що офіційно не працює, одружений, має доньку, яка проживає з матір`ю.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

За змістом ст.ст. 131-132 КПК України запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

За змістом статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема, переховуватися від органів досудового розслідування й суду, незаконно впливати на свідків та/або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у інкримінованому вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх обставин підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

У п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України передбачено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до положення пункту 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series А, № 182).

При цьому, обґрунтована підозра вимагає тільки наявності певних об`єктивних відомостей, які дають підстави для переконання в тому, що особа вірогідно вчинила злочин. За визначенням Європейського суду, «у п-п. «с» п. 1 ст. 5 йдеться про розумну підозру, а не про щиру або сумлінну (bona fide) підозру».

У справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (1994) суд визначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтованого обвинувального вироку чи просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

На переконання слідчого судді, надані стороною обвинувачення докази доводять обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним ОСОБА_5 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 289, ч. 4 ст. 185 КК України.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, які за класифікацією КК України відносяться до тяжких злочинів, за які передбачено покарання у виді від позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої (ч. 2 ст. 289 КК України) та позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років (ч. 4 ст. 185 КК України).

На думку суду, наведені у клопотанні та озвучені в судовому засіданні обставини свідчать про те, що на даний час існують ризики, які є підставою для обрання відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Зокрема, мова йде про ризики переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, незаконного впливу на свідків та/або вчинення іншого кримінального правопорушення (п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Надаючи оцінку можливості вчинення підозрюваним дій, передбаченим пунктом 1 частини 1 статті 177 КПК України, слідчий суддя враховує, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа, вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зокрема, ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» (Becciev v. Moldova) § 58). Щодо наявності ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду слідчий суддя зважає, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років, тобто існує ймовірність притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Отже, очікування можливого суворого вироку може мати значення при визначенні ризику переховування. Співставлення можливих негативних для підозрюваного наслідків переховування у невизначеному майбутньому, із можливим засудженням до покарання у виді позбавлення волі робить цей ризик достатньо високим.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 , не в останню чергу підтверджується показаннями свідків. Із урахуванням процедури, яка передбачена КПК України щодо отримання показань від свідків у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту таких осіб в судовому засіданні, слідчий суддя дійшов висновку, що у результаті обізнаності підозрюваного про свідків, котрі давали свідчення у кримінальному провадженні, ОСОБА_5 , не будучи обмеженим у вільному спілкуванні з указаними особами, може здійснювати на них вплив із метою спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм можуть бути відомі щодо кримінальних правопорушень для уникнення кримінальної відповідальності. Ризик здійснення тиску на свідків може бути визнано належною підставою на початкових стадіях провадження («Яжинський проти Польщі» (Jarzynski v. Poland) § 43).

Крім цього, згідно з матеріалами клопотання ОСОБА_5 раніше притягався до кримінальної відповідальності, понад десять обвинувальних актів відносно останнього скеровано до суду та із встановлених в судовому засіданні обставин убачається, що підозрюваний офіційно не працює, не має стабільного доходу, що об`єктивно вказує на існування ризику вчинення ОСОБА_5 нового кримінального правопорушення.

Враховуючи вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень , тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він підозрюється, а також враховуючи його вік та стан здоров`я, майновий стан та репутацію підозрюваного, ризик повторення протиправної поведінки, слідчий суддя дійшов висновку про доцільність обрання відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та неможливість на даний час застосувати до підозрюваного інший (альтернативний) запобіжний захід ніж тримання під вартою, оскільки зміна запобіжного заходу на більш м`який не зможе забезпечити запобігання ризикам, наведеним у клопотанні та визначеним КПК України, зокрема, у п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Між тим, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо особи, стосовно якої у цьому провадженні вже обирався запобіжний захід у вигляді застави, проте був порушений нею.

Під час судового розгляду був встановлений факт порушення підозрюваним обраного щодо нього запобіжного заходу у вигляді застави, проте дана обставина мала місце в іншому кримінальному провадженні, що виключає можливість слідчого судді не визначати розмір застави ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000063.

Згідно з п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відтак, оскільки слідчим суддею в ході розгляду клопотання не встановлено передбачених частиною четвертою статті 183 КПК України випадків, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність визначення застави у розмірі п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Визначаючи даний розмір застави, слідчий суддя зважує на ті обставини, що, зокрема, у провадженні №0000294 ОСОБА_5 визначався розмір застави у 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, проте цей запобіжний захід був порушений підозрюваним; у кримінальному провадженні №0000063 ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні двох тяжких кримінальних правопорушень; наведені стороною обвинувачення у клопотанні ризики є обґрунтованими і саме розмір застави у 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, на переконання слідчого судді, має достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків Таким чином, клопотання підлягає частковому задоволенню.

Строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту його фактичного затримання, що передбачено ч. 2 ст. 197 КПК України.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 197, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання задовольнити частково.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, обчислюючи строк тримання під вартою з моменту фактичного затримання із 12 год. 10 хв. 28 січня 2026 року.

Відповідно до ч. 5 ст.182, ч.3 ст.183 КПК України, з урахування наведених в ухвалі обставин, що характеризують підозрюваного ОСОБА_5 , визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання ним процесуальних обов`язків 50 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а саме 166 400 грн., у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самою підозрюваною особою, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Богунського районного суду м. Житомира (для зарахування коштів, внесених у вигляді застави), у разі внесення якої звільнити ОСОБА_5 з-під варти.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний ОСОБА_5 вважається таким, що до нього застосовано запобіжний захід у вигляді застави. Підозрювана особа або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом строку дії ухвали.

Строк дії ухвали встановити до 28 березня 2026 року.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_5 наступні обов`язки:

- прибувати за кожним викликом до слідчого/прокурора, уповноважених здійснювати досудове розслідування/нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000063;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд, про зміну свого місця проживання;

- утриматися від спілкування у будь-якій формі зі свідками у кримінальному провадженні ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 щодо обставин вчинення інкримінуємих кримінальних правопорушень, за винятком участі підозрюваного у проведенні відповідних слідчих (процесуальних дій);

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Термін дії обов`язків, покладених слідчим суддею, у разі внесення застави визначити два місяці з моменту внесення застави, але не більше закінчення строку досудового розслідування.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а особою, яка перебуває під вартою протягом 5 днів з моменту вручення їй копії ухвали.

Слідчий суддя