Справа № 442/8047/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/2995/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі

головуючої судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 жовтня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Долішеій Лужок, Дрогобицького району, Львівської області, зареєстрованої та фактично проживаючої за адресою АДРЕСА_1 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

та його захисника адвоката ОСОБА_9 ,

ВСТАНОВИЛА:

слідчий СВ Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області старший лейтенант поліції ОСОБА_10 , звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави стосовно ОСОБА_6 .

Клопотання мотивував тим, що 20 жовтня 2025 року приблизно о 09 годині 50 хвилин ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN» моделі «GOLF», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним вулицею Дрогобицькою, неподалік будинку №33, в селі Лішня Дрогобицького району Львівської області в напрямку міста Дрогобича, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вибрав безпечної швидкості руху та не вибрав безпечний інтервал руху в умовах розвитку дорожньо-транспортної пригоди, та без причин технічного характеру допустив зіткнення з велосипедом під керуванням ОСОБА_11 , який рухався у попутному напрямку ближче свого правого краю проїзної частини.

У результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження, від яких помер в КНП «Дрогобицька міська лікарня №1» ДМР.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілому, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Зазначав, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, вагомість та обґрунтованість наявних доказів про вчинення ним кримінального правопорушення, є підстави вважати про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ст. 177 КПК України, зокрема: неможливість запобігання у межах кримінального провадження ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, переховування підозрюваного ОСОБА_6 від органу досудового розслідування та/або суду. Даний ризик підтверджується тим, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на термін від п`яти до дванадцяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років, що вже само по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного до втечі. Враховуючи те, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у порушенні правил безпеки дорожнього рух у стані алкогольного сп`яніння, застосування ст. 75 КК України до нього є неможливим. Водночас суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Також неможливість запобігання ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні. Цей ризик обґрунтовується тим, що з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, та безальтернативного покарання у вигляді реального позбавлення волі, яке йому загрожуватиме у випадку визнання судом винним, ОСОБА_6 може незаконно впливати (шляхом переконання, залякування, підкупу чи схиляння іншим чином до зміни наданих показань, які його виправдовуватимуть або зможуть стати підставою для зміни кримінально-правової кваліфікації його дій на статтю (частину статті) КК України, санкція якої передбачатиме м`якше покарання) на свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та інших свідків, які можуть бути ще встановлені, оскільки слідство перебуває на початковій стадії. Про неможливість запобігти такому ризику свідчить той факт, що з урахуванням принципу безпосередності дослідження показань, речей і документів (ст. 23 КПК України) такі ще судом не допитані та надані ними під час досудового розслідування показання не можуть лягти в основу обвинувального вироку відносно нього. Про можливий незаконний вплив ОСОБА_6 на свідків свідчить також той факт, що допитаний свідок ОСОБА_12 показав, що після ДТП із автомобіля підозрюваного вийшла ще жінка і разом з ним направились до потерпілого, вказана жінка почала просити свідка, щоб він викликав швидку допомогу. Водночас допитаний в статусі підозрюваного ОСОБА_6 слідству повідомив, що у автомобілі під час ДТП перебував сам. Вказана жінка на даний час встановлюється в ході досудового розслідування.

Враховуючи, що злочин, у вчиненні якого обґрунтовано підозрюється ОСОБА_6 , спричинив загибель ОСОБА_11 , а також ті обставини, що його вчинено у стані алкогольного сп`яніння, сторона обвинувачення вважала, що ОСОБА_6 не слід визначати розміру застави, як альтернативу триманню під вартою.

Ухвалою слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 22 жовтня 2025 року задоволено частково клопотання слідчого СВ Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_10

Застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_6 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, до 18 грудня 2025 року включно.

Строк тримання під вартою постановлено рахувати з моменту затримання підозрюваного, тобто, з 13 год. 35 хв. 20 жовтня 2025 року до 18 грудня 2025 року включно.

Визначено ОСОБА_6 заставу в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 242240 гривень.

У разі внесення застави, на підозрюваного ОСОБА_6 покладено наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора чи суду за викликом;

2) не відлучатися з Дрогобицького району без дозволу прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні щодо його обставин;

5) здати на зберігання слідчому СВ Дрогобицького РВП ГУНП у Львівській області свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді прокурор ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою задоволити клопотання слідчого та застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною, оскільки висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Наголошує, що допущені водієм ОСОБА_6 порушення вимог ПДР України перебувають у прямому причинному зв`язку із виникненням дорожньо-транспортної пригоди і спричиненням смерті потерпілого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Зазначає, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило смерть потерпілому, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Наголошує, що смерть потерпілого є підставою для того, щоб до підозрюваного ОСОБА_6 не визначати альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави.

Звертає увагу, що наявні ризики передбачені п.1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, запобігти вказаним ризикам можливо лише у випадку ізоляції підозрюваного від суспільства.

Наголошує, що слідчий суддя дійшов до помилкового висновку, що ОСОБА_6 , не вчиняв жодних дій, які б свідчили про його намагання перешкодити встановленню істини в справі, оскільки він зазначав, що був в автомобілі сам, а свідки зазначали, що він перебував з жінкою, яка просила їх викликати швидку.

Заслухавши доповідача, виступ прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, доводи підозрюваного та його захисників заперечення доводів апеляційної скарги, вивчивши матеріали судової справи та дані які характеризують особу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 404 КПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи (рішення у справі «Ilijkov v. Bolgaria»).

Відповідно до ст. 29 Конституції України, кожна людина має право на свободу та особисту недоторканність. Ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Статтею 2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За частиною першою та п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України з метою досягнення дієвості кримінального провадження застосовуються заходи забезпечення кримінального провадження, до яких, зокрема, належать запобіжні заходи.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею ст. 177 цього Кодексу, окрім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням зазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Як вбачається з ухвали слідчого судді та матеріалів судової справи, у провадженні слідчого відділу Дрогобицького РВП ГУ НП у Львівській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного 20 жовтня 2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001170, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 20 жовтня 2025 року приблизно о 09 годині 50 хвилин ОСОБА_6 , керуючи автомобілем марки «VOLKSWAGEN» моделі «GOLF», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухаючись ним вулицею Дрогобицькою, неподалік будинку №33, в селі Лішня Дрогобицького району Львівської області в напрямку міста Дрогобича, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не вибрав безпечної швидкості руху та не вибрав безпечний інтервал руху в умовах розвитку дорожньо-транспортної пригоди, та без причин технічного характеру допустив зіткнення з велосипедом під керуванням ОСОБА_11 , який рухався у попутному напрямку ближче свого правого краю проїзної частини.

У результаті цієї дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження, від яких помер в КНП «Дрогобицька міська лікарня №1» ДМР.

20 жовтня 2025 року о 13 год. 35 хв. на підставі п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_6 та повідомили йому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

21 жовтня 2025 року слідчий СВ Дрогобицького РВП ГУ Національної поліції у Львівській області ОСОБА_10 звернувся до слідчого судді з клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

22 жовтня 2025 року клопотання слідчого було задоволено частково слідчим суддею Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області.

Ухвалюючи своє рішення про обрання підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя в повному об`ємі, правильно дослідив усі обставини справи та вірно прийшов до переконання про наявність ризиків, перелік яких передбачений ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання про застосування запобіжного заходу тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 у відповідності до вимог ст. ст. 193, 194 КПК України, вислухавши доводи учасників судового провадження, належним чином дослідив фактичні обставини, вказані у клопотанні слідчої і дійшов вмотивованого висновку про необхідність обрання щодо підозрюваного виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки останній обґрунтовано підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1КК України, а наявність обґрунтованої підозри підтверджується письмовими доказами, зібраними під час досудового слідства.

Перевіряючи доцільність обрання запобіжного заходу у вигляді тримання підозрюваного під вартою та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області дійшов правильного висновку про їх наявність з огляду на конкретні обставини кримінального провадження та дані про особу підозрюваного.

Згідно з наданими стороною обвинувачення даними, ОСОБА_14 може переховування від органу досудового розслідування та/або суду, оскільки він підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачено покарання у виді позбавлення волі на термін від п`яти до дванадцяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років, що вже само по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного до втечі також він може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні. Цей ризик обґрунтовується тим, що з метою уникнення кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, та безальтернативного покарання у вигляді реального позбавлення волі, яке йому загрожуватиме у випадку визнання судом винним, ОСОБА_6 може незаконно впливати (шляхом переконання, залякування, підкупу чи схиляння іншим чином до зміни наданих показань, які його виправдовуватимуть або зможуть стати підставою для зміни кримінально-правової кваліфікації його дій на статтю (частину статті) КК України, санкція якої передбачатиме м`якше покарання) на свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та інших свідків, які можуть бути ще встановлені, відтак застосування до нього більш м`якого запобіжного заходу не може запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Дані обставини є істотними та такими, що виправдовують тримання підозрюваного під вартою, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини повинно забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

З урахуванням фактичних обставин підозри, характеру вчинення інкримінованого правопорушення, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді першої інстанції, що зазначене вказує на неможливість в даному конкретному випадку застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу. Застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, особистої поруки, застави або домашнього арешту не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні досудового розслідування в тому числі щодо належного виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Разом з тим, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених Кодексом.

При цьому, згідно з п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про особу та ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Виходячи з прецедентної практики ЄСПЛ, уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність тримання обвинуваченого під вартою. Визначаючи суму застави, суди повинні брати до уваги ризик того, що підозрюваний може ухилитися від покарання, обставини особистого життя та тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється особа.

Поряд із тим, при визначенні розміру застави до уваги може братися розмір шкоди, що спричинив підозрюваний (справа «Мангурас проти Іспанії», рішення від 28 вересня 2010 року).

Тому, з одного боку, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого, не має бути таким, щоб через очевидну неможливість виконання умов цього запобіжного заходу призвело б до подальшого його ув`язнення, яке в останньому випадку перетворилося б на безальтернативне.

З урахуванням суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення, міри покарання, яка може бути застосована до підозрюваного в разі доведеності його вини та наявністю визнаних судом ризиків, застава у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (242 240 грн.) відповідає меті застосування запобіжного заходу. Саме такий розмір застави, на думку колегії суддів, слугуватиме достатнім стимулюючим фактором, який підозрюваний та/або заставодавець боявся б втратити у разі невиконання покладених процесуальних обов`язків.

Доводи, на які послався в апеляційній скарзі прокурор, не можуть бути підставами для скасування судового рішення, оскільки були враховані слідчим суддею при прийнятті рішення.

Твердження прокурора про те, що смерть потерпілого є підставою для не визначення підозрюваному ОСОБА_6 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, є необґрунтованим, оскільки сама по собі тяжкість наслідків кримінального правопорушення, у тому числі смерть потерпілого, не є достатньою підставою для відмови у застосування альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави: відповідно до ст. 177, 178 та 183 КПК України питання застосування тримання під вартою та визначення застави вирішується з огляду на наявність конкретних ризиків, а не лише на тяжкість наслідків, і тому навіть у справах про тяжкі злочини суд зобов`язаний встановити та обґрунтувати відповідні ризики, а за їх відсутності визначити розмір застави.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, про те, що прокурор не довів обставин, які свідчать про необхідність скасування рішення суду першої інстанції та постановлення нової ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, а тому слідчий суддя обґрунтовано застосував до підозрюваної запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави у розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Виходячи з вище наведеного, колегія суддів вважає, що слідчий суддя об`єктивно та в повній мірі, дослідивши матеріали кримінального провадження, дійшов обґрунтованого висновку про необхідність застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням застави.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були б підставою для скасування чи зміни ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Відтак, ухвала слідчого судді про обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави є законною та обґрунтованою, а тому апеляційна скарга прокурора до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 179, 183, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

ухвалу слідчого судді Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області 22 жовтня 2025 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4