ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 606/2247/21Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/202/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.1 ст.172, ч.2 ст.272 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючої - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

з участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

потерпілих - ОСОБА_9 , ОСОБА_10

представника потерпілого ОСОБА_11 - адвоката ОСОБА_12

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі матеріали кримінального провадження, зареєстрованого у ЄРДР за №0000323 від 03.08.2017 року за апеляційними скаргами захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , прокурора відділу Тернопільської обласної прокуратури на вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 09 квітня 2025 року, -

Встановила:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Семено-Карпівка, Балтського району, Одеської області, громадянина України, із вищою освітою, розлученого, працюючого директором ТОВ «ТЕОД», зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень.

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України ОСОБА_7 звільнено від призначеного покарання за ч.1 ст.172 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-розпорядчих функцій щодо робіт з підвищеною небезпекою, та займатися діяльністю, пов`язаною із проведенням робіт з підвищеною небезпекою на строк 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

Згідно ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вироком суду також вирішено питання щодо речових доказів та судових витрат.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , зареєстрований 18.06.2014 у Тернопільській обласній державній податковій інспекції Головного управління державної фіскальної служби у Тернопільській області, як фізична особа - підприємець в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, основним видом економічної діяльності якого є «Установлення та монтаж машин і устаткування» КВЕД 33.20, № запису 0005445.

Так, у період з 2013 по 2019 рік на території ТзОВ АП «Колос-2», що за адресою м.Теребовля, вул. Мазепи, 7, всупереч вимог ст. 376 Цивільного кодексу України, та ст. 34 Закону України «Про містобудівну діяльність», ДБН В.2.2-8-98 «Підприємства, будівлі і споруди по зберіганню та переробці зерна» здійснював самовільне будівництво, а саме проведення будівельних робіт по спорудженню завальної ями з робочою баштою, очисною машиною та силосів, тощо.

З метою проведення будівельних робіт на підприємстві, 23.01.2017 між ТзОВ АП «Колос 2» (далі «Замовник») в особі директора ОСОБА_13 , та ФОП ОСОБА_7 (далі «Виконавець») укладено договір на виконання будівельно-монтажних робіт за адресою: місто Теребовля, вулиця Мазепи, 7, Теребовлянського району, Тернопільської області. Згідно умов зазначеного договору Замовник доручає, а Виконавець виконує будівельно-монтажні роботи, забезпечує необхідну якість роботи, здає їх в обумовлені строки Замовнику, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити роботи.

Незважаючи на передбачені чинним законодавством України норми, передбачені ст. 875 та ст. 877 Цивільного кодексу України, підрядник не переконавшись та не отримавши від замовника проектно-кошторисної документації на проведення будівельних робіт, підписав договір підряду тим самим погодившись із предметом договору, та взяв на себе зобов`язання та обов`язки передбачені договором.

Одночасно, відповідно до пункту 4.2. Договору, при виконанні робіт Виконавець несе повну відповідальність за дотримання його персоналом вимог законодавства України про охорону праці та правил пожежної безпеки, а також на Виконавця покладається ризик випадкового знищення чи пошкодження майна/речі при виконанні підрядником робіт, передбачених цим договором.

Всупереч Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки, затвердженої Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1107 «Про затвердження Порядку видачі дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та на експлуатацію (застосування) машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки» ФОП ОСОБА_7 не отримав дозволів на виконання робіт підвищеної небезпеки та експлуатації машин, механізмів, устаткування підвищеної небезпеки в Управлінні Державної служби з питань праці в Тернопільській області.

В подальшому ОСОБА_7 , у невстановлений досудовим розслідуванням час, для виконання будівельно-монтажних робіт придбав електроінструмент, який всупереч Правилам безпечної роботи з інструментом та пристроями не пройшов періодичної перевірки ізоляції на електричну міцність, а саме перфоратор «Дніпро-М ПЕ-32175» та подовжувач електричної енергії.

Так, ОСОБА_7 , діючи в порушення вимог законодавства про охорону праці, а саме: ст. 13 Закону України «Про охорону праці», п. 1.6., п.п. 1.7.6., п. 1.7., п. 1.5., п.п. 1.7.3., п.п. 4.1.12 «Правил охорони праці під час виконання робіт на висоті», п. 4.1. «Типового положення про порядок проведення навчання та перевірки знань з питань охорони праці» затвердженого Наказом № 15 Державної служби України з питань праці від 26.01.2005 року, допустив до виконання робіт підвищеної небезпеки ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що проживав по АДРЕСА_2 , без оформлення трудових відносин.

Крім цього, згідно внутрішнього Наказу № 1 від 01.07.2014 виконання обов`язків відповідального з питань охорони праці та правил техніки безпеки покладено на ОСОБА_7 , який повинен був забезпечити виконання вимог охорони праці та контролювати їх додержання підлеглими працівниками під час проведення робіт.

Таким чином 03.08.2017 ОСОБА_7 , в порушення організації та проведення виконавцем робіт, щодо питань охорони праці при експлуатації перфоратора «Дніпро-М ПЕ-32175» з подовжувачем електричної енергії, у відповідності до вимог нормативно-правового акту з охорони праці (далі НПАОП) 0.00-4.12-05, типового Положення «Про порядок проведення навчання та перевірки знань з питань охорони праці», а саме «не допускаються до роботи працівники, у тому числі посадові особи, які не пройшли навчання, інструктаж і перевірку знань з питань охорони праці»; НПАОП 0.00-1.71-13; Правил охорони праці під час роботи з інструментом та пристроями; Правил улаштування електроустановок; НПАОП 40.1-1.21-98; Правил безпечної експлуатації електроустановок споживачів; типового положення «Про порядок проведення навчання та перевірки знань з питань охорони праці», що визначаються питаннями відповідності до вимог нормативних документів організації та проведення інструктажів, допустив ОСОБА_14 до виконання таких робіт та надав у порушення вимог п. 2.14 «Правил охорони праці під час роботи з інструментом та пристроями», п. 2. таблиці 48 «Правил технічної експлуатації електроустановок споживачів», щодо заборони експлуатації несправного електроінструменту з пошкодженням кабелю та з опором ізоляції меншим 0,5 МОм (мегаом), п. 1.7.164. «Правил улаштування електроустановок» щодо улаштування штепсельних розеток подовжувача електричної енергії, до яких був приєднаний перфоратор «Дніпро-М ПЕ-32175», за умовами перебування працівників на місцевості просто неба, які повинні бути захищеними ПЗВ (пристроєм захисного вимкнення) з номінальним диференційним струмом, не більшим за 30 мА (міліампер), для проведення будівельно-монтажних робіт просто неба перфоратор «Дніпро-М ПЕ-32175» та подовжувач електричної енергії у несправному технічному стані, зовнішня оболонка мережевого кабелю яких мала значні пошкодження.

Внаслідок порушення вимог вищенаведених нормативних документів ОСОБА_7 , не забезпечено ОСОБА_14 справними пристроями та засобами індивідуального захисту, внаслідок чого останній застосовуючи під час проведення будівельно-монтажних робіт просто неба перфоратор «Дніпро-М ПЕ-32175» та подовжувач електричної енергії у несправному технічному стані, був уражений технічним електричним струмом, від якого настала його смерть в лікувальному закладі.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у порушенні правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на підприємстві ТОВ АП «Колос-2», як особою, яка зобов`язана їх дотримувати, яке спричинило загибель ОСОБА_14 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України.

Після нещасного випадку, що трапився 03.08.2017 із ОСОБА_14 , під час проведення будівництва на території ТзОВ АП «Колос-2», що в м. Теребовля, вул. Мазепи,7, в порушення вимог ст. 376 Цивільного кодексу України, та ст. 34 Закону України «Про містобудівну діяльність», ДБН В.2.2-8-98 «Підприємства, будівлі і споруди по зберіганню та переробці зерна» на території ТзОВ АП «Колос-2» продовжувалось самовільне будівництво.

У зв`язку із виконанням ряду будівельно-монтажних робіт спрямованих на підготовку місця та спорядження складових для улаштування обладнання зерносушарки SUKUP 4812 та зерносушарки SUKUP ТЕ 2052 ЕР, 11.01.2018 між ТзОВ АП «Колос 2» (далі «Замовник») в особі директора ОСОБА_13 , та ФОП ОСОБА_7 (далі «Виконавець») укладено договір на виконання будівельно-монтажних робіт за адресою: місто Теребовля, вулиця Мазепи, 7, Теребовлянського району, Тернопільської області. Згідно умов зазначеного договору Замовник доручає, а Виконавець виконує будівельно-монтажні роботи, забезпечує необхідну якість роботи, здає їх в обумовлені строки Замовнику, а Замовник зобов`язується прийняти та оплатити роботи.

Незважаючи на передбачені чинним законодавством України норми, передбачені ст. 875 та ст. 877 Цивільного кодексу України, підрядник не переконавшись та не отримавши від замовника проектно-кошторисної документації на проведення будівельних робіт, підписав договір підряду тим самим погодившись із предметом договору, та взяв на себе зобов`язання та обов`язки передбачені договором.

Одночасно, відповідно до пункту 4.2. Договору, при виконанні робіт Виконавець несе повну відповідальність за дотримання його персоналом вимог законодавства України про охорону праці та правил пожежної безпеки, а також на Виконавця покладається ризик випадкового знищення чи пошкодження майна/речі при виконанні підрядником робіт, передбачених цим договором.

Не бажаючи виконувати дії спрямовані на усунення раніше допущенних порушень, що призвело до загибелі ОСОБА_14 , які фізична особа - підприємець ОСОБА_7 міг і повинен був вчинити, не припиняючи своєї діяльності, а продовжуючи діяти у порушення вимог законодавства про охорону праці а саме: ст. 13 Закону України «Про охорону праці», п. 1.6., п.п. 1.7.6., п. 1.7., п. 1.5., п.п. 1.7.3., п.п. 4.1.12 Правил охорони праці під час виконання робіт на висоті, п.п. 2, 4.1. Типового положення «Про порядок проведення навчання та перевірки знань з питань охорони праці», затвердженого Наказом № 15 Державної служби України з питань праці від 26.01.2005 року, у зв`язку із виконанням умов договору укладеного між ТзОВ АП «Колос 2» (далі «Замовник») в особі директора ОСОБА_13 , та ФОП ОСОБА_7 , який був зареєстрований 18.06.2014 у Тернопільській обласній державній податковій інспекції Головного управління державної фіскальної служби у Тернопільській області, як фізична особа - підприємець в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, основним видом економічної діяльності якого є «Установлення та монтаж машин і устаткування» КВЕД 33.20, № запису 0005445, (далі «Виконавець») на виконання будівельно-монтажних робіт за адресою: місто Теребовля, вулиця Мазепи, 7, Теребовлянського району, Тернопільської області, допустив до виконання робіт підвищеної небезпеки ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що проживав у будинку АДРЕСА_3 .

Згідно Наказу № 1 від 01.07.2014 виконання обов`язків відповідального з питань охорони праці та правил техніки безпеки покладено на ОСОБА_7 , який повинен був забезпечити виконання вимог охорони праці та контролювати їх додержання підлеглими працівниками під час проведення робіт.

Відповідно до п. 1.1. Правил охорони праці під час виконання робіт на висоті затверджених Наказом Державного комітету України з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду № 62 від 27.03.2007 (далі - Правил) правила охорони праці під час виконання робіт на висоті поширюються на суб`єктів господарювання, які організовують або виконують роботи на висоті, у тому числі верхолазні роботи, і встановлюють вимоги безпеки і охорони праці під час здійснення будівництва, монтажу (демонтажу) конструкцій і обладнання, ремонту, реконструкції, експлуатації об`єктів.

Відповідно до п. 1.5. Правил, для створення безпечних умов під час виконання робіт на висоті необхідно: забезпечити наявність, міцність і стійкість огороджень, риштувань, настилів, драбин тощо; забезпечити працівників необхідними засобами захисту та використовувати їх за призначенням; виконувати у повному обсязі організаційні та технічні заходи, передбачені цими Правилами; застосовувати технічно справні машини, механізми і пристрої, укомплектовані необхідною технічною документацією;забезпечити необхідну освітленість на робочих місцях та безпечні проходи до них; уживати заходи щодо усунення або зменшення впливу шкідливих та/або небезпечних факторів; ураховувати метеорологічні умови, а також стан здоров`я працівників, які виконують роботи на висоті.

Згідно визначення термінів Правил (п. 2.1.) роботи на висоті - роботи, що виконуються на висоті 1,3 м і більше від поверхні грунту, перекриття або робочого настилу, у тому числі з робочих платформ підйомників і механізмів, а також на відстані менше 2 м від неогороджених перепадів на висоті 1,3 м і більше; основним засобом індивідуального захисту під час виконання робіт є запобіжний пояс ПЛ або ПБ.

Пояс запобіжний лямковий (далі - ПЛ) - засіб індивідуального захисту від падіння з висоти, призначений для підтримки людини під час роботи та в разі падіння.

Пояс запобіжний безлямковий (далі - ПБ) - засіб індивідуального захисту, призначений для виконання функції тримання працівника на робочому місці під час виконання роботи на висоті, а також при підніманні (на щоглах, опорах повітряних ліній електропередавання тощо) до робочого місця та спуску з нього.

Всупереч визначених норм, ФОП ОСОБА_7 перебуваючи на території ТзОВ АП «Колос-2», та використовуючи незаконну та без належного оформлення найману працю ОСОБА_15 , залучив останнього до проведення монтажних робіт на висоті всупереч Правилам охорони праці під час виконання робіт на висоті (НПАОП 0.00-1.15-07), а саме кріплення металевих листів ходових маршів, які розміщені на поперечних балках, на висоті 2,9 метрів від поверхні ґрунту між зерновими сушарками.

Внаслідок порушення вимог вищенаведених нормативних актів про охорону праці на висоті, а саме НПАОП 0.00-1.15-07, 08.06.2018 близько 18 год 30 хв. ОСОБА_7 залучив ОСОБА_15 до проведення монтажних робіт на висоті, а саме кріплення металевих листів ходових маршів, які розміщені на поперечних балках, на висоті 2,9 метрів від поверхні ґрунту між зерновими сушарками, що на території ТОВ АП «Колос-2», що в м. Теребовля на вул. Мазепи, 7. Виконуючи вказівку ОСОБА_7 , ОСОБА_15 виконуючи роботи на висоті без поясу безпеки, підійшов до краю незакріпленого металевого листа маршу, який після того, як ОСОБА_15 на нього вступив ногою, деформувався шляхом прогинання назовні. Після цього металевий лист впав на землю, а ОСОБА_15 втративши рівновагу впав з висоти 2,9 м. та при падінні поранив шию до кута металевого листа ходового маршу, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження, а саме поранення шиї, з ушкодженням м`яких тканин, м`язів, органів (гортані, стравоходу) та порушенням цілісності крупних магістральних судин (правих зовнішньої та внутрішньої сонних артерій, внутрішньої яремної вени), що привели до зовнішньої та внутрішньої кровотечі та обумовили масивну крововтрату, від яких настала його смерть на місці події.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у порушенні правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на підприємстві ТОВ AП «Колос - 2», як особою, яка зобов`язана їх дотримувати, яке спричинило загибель ОСОБА_15 , тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України.

Продовжуючи свою злочинну діяльність, не бажаючи у подальшому дотримуватись та виконувати норми, передбачені Законом України «Про охорону праці», фізична особа-підприємець ОСОБА_7 в період часу з 22.01.2018 по 08.06.2018, здійснюючи підприємницьку діяльність, зокрема виконання будівельно-монтажних робіт на території ТОВ АП «Колос - 2», що за адресою: Тернопільська область м. Теребовля вул. І. Мазепи, 7, грубо порушив законодавство про працю.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 24 Кодексу Законів про працю України визначено, що трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою.

Статтею 48 Кодексу Законів про працю України встановлено, що облік трудової діяльності працівника здійснюється в електронній формі в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування у порядку, визначеному Законом України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування".

На вимогу працівника, який вперше приймається на роботу, трудова книжка оформляється роботодавцем в обов`язковому порядку не пізніше п`яти днів після прийняття на роботу.

Власник або уповноважений ним орган на вимогу працівника зобов`язаний вносити до трудової книжки, що зберігається у працівника, записи про прийняття на роботу, переведення та звільнення, заохочення та нагороди за успіхи в роботі.

Частиною 2 ст. 30 Закону України «Про оплату праці» визначено, що роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.

Відповідно до п. 1.1. «Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників», затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України і Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993 №58 трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі - підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств,сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.

Всупереч вказаним вимогам законодавства ФОП « ОСОБА_7 » використовував працю найманих працівників, а саме: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_15 , ОСОБА_11 , ОСОБА_19 , ОСОБА_10 , ОСОБА_20 , без належного оформлення трудових відносин, а саме без укладення трудових договорів (контрактів) в письмовій формі, договорів стажування, оформлення трудових книжок, ведення табелю робочого часу, нарахування заробітної плати та без повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 № 2464 -VI, Кабінетом Міністрів України та вимогами передбаченими трудовим Законодавством України.

Таким чином, ОСОБА_7 обвинувачується у грубому порушенні законодавства про працю, а саме використанні ФОП « ОСОБА_7 » праці найманих працівників без належного оформлення трудових відносин, тобто у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 172 КК України.

В апеляційних скаргах:

- захисник, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 272 КК України, просить вирок суду скасувати в частині визнання винуватим ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 172 КК України і виправдати обвинуваченого, у зв`язку із відсутністю складу вказаного кримінального правопорушення.

Свої доводи мотивує тим, що враховуючи наявність постанови Управління Держпраці в Тернопільській області № ТР799/416/АВ/ТД-ФС від 06.07.2018, якою ОСОБА_7 притягнуто до відповідальності за ст.265 КЗпП України, яка, враховуючи позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладену у постанові від 21.12.2018 по справі №814/2156/16, належить до адміністративної відповідальності, притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.172 КК України порушує ч.3 ст.2 КК України, ст.61 Конституції України та протокол №7 до Конвенції щодо неможливості притягнений до юридичної відповідальності за те саме діяння двічі.

З приводу призначеного покарання обвинуваченому вказує, що у ОСОБА_7 на утриманні перебуває дружина-інвалід, малолітня та неповнолітня дитина, а також пристаріла мати.

Крім того після зазначених нещасних випадків він припинив свою господарську діяльність, відшкодував потерпілим моральну шкоду, а також потерпілій ОСОБА_21 відшкодовано майнову шкоду, а потерпілим ОСОБА_9 , ОСОБА_10 також надано фінансову допомогу, він просив у них вибачення за скоєне, що свідчить про його щире каяття.

- потерпілі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження та кваліфікацію дій обвинуваченого, просять вирок суду змінити в частині призначеного покарання та призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 272 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права займатися діяльністю у сфері будівництва на строк 3 (три) роки.

Вказані вимоги мотивують тим, що судом при призначенні покарання не враховано, що обвинувачений після одного смертельного випадку на будівництві не усунув грубого порушення законодавства про працю, а допустив ще одну смерть їхнього сина ОСОБА_15 , що помер у батька на руках, тому застосування ст. 75 КК України у даному випадку неприпустиме.

Зазначають, що ОСОБА_7 жодної шкоди їм не відшкодував, не визнавав вину, а перекладав відповідальність на загиблих працівників, а під час судових засідань неодноразово ображав потерпілих та зневажав їх.

Вказують, що обвинувачений на даний час є директором ТОВ ТЕОД і продовжує здійснювати організацію будівництва, а тому може вчинити повторне порушення техніки безпеки.

- прокурор в зміненій апеляційній скарзі, не оспорюючи фактичні обставини справи та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень та призначити покарання: - за ч. 1 ст. 172 КК України у виді штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень, звільнивши від призначеного покарання на підставі п.1 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності вчинення кримінального проступку;

- за ч.2 ст.272 КК України у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права займатися діяльністю у сфері будівництва на строк 3 (три) роки.

Вказані вимоги мотивує тим, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.

Вважає, що суд першої інстанції в повній мірі не врахував наявність повторності в діях обвинуваченого, що спричинило смерть двох людей, а порушення законодавства про працю мало системний характер, тому є неприпустимим застосування щодо нього ст.75 КК України.

Крім того часткове визнання ним своєї винуватості під тиском неспростованих доказів є формальним і не свідчить про його щире каяття.

Вважає, що виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства неможливе, а покарання у виді позбавлення волі буде необхідним і достатнім для виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, про що також суд просили потерпілі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення захисника та обвинуваченого, які просять задовольнити їхню апеляційну скаргу, з мотивів викладених у ній, а у задоволенні апеляційних скарг потерпілих та прокурора відмовити; прокурора та потерпілих, що просять скасувати вирок суду в частині призначеного покарання, чим задовольнити їхні апеляційні скарги та відмовити у задоволенні апеляційної скарги захисника обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України, судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом, відповідно ст. 94 КПК України, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно статті 392 КПК України рішення суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом з точки зору його законності і обґрунтованості, тобто відповідності нормам матеріального і процесуального закону фактичним обставинам справи, доказам, дослідженим у судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованому йому злочині, передбаченому ч.2 ст.272 КК України, відповідають фактичним обставинам справи, є обґрунтованими та ніким із учасників не оспорюються, а отже в апеляційному порядку не переглядаються.

Що ж стосується призначеної міри покарання ОСОБА_7 за ч.2 ст.272 КК України, то суд першої інстанції її призначив правильно, у відповідності до вимог ст.ст. 65-67 КК України, так як вона відповідає вчиненим злочинам та особі обвинуваченого, необхідна й достатня для його виправлення та попередження нових правопорушень.

За змістом ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Судом першої інстанції вірно було враховано ступінь тяжкості вчиненого злочину, який у відповідності до ст.12 КК України відноситься до тяжкого необережного злочину, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання, а саме: визнання ним вини, щире каяття, відсутність обставин, що б обтяжували покарання.

Також судом було враховано, що ОСОБА_7 позитивно характеризується за місцем роботи та проживання, має на утриманні малолітню дитину, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відношення обвинуваченого до скоєного; його посткримінальна поведінка.

Крім того, з матеріалів провадження вбачається, що на утриманні обвинуваченого знаходяться також його дружина ОСОБА_22 , яка є інвалідом ІІІ групи та його мати ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка згідно наданої довідки хворіє та потребує сторонньої допомоги та догляду.

Зазначені обставини стали підставою для призначення покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі та звільнення обвинуваченого від відбування призначеного основного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України із встановленням терміну іспитового строку, оскільки місцевий суд дійшов вірного висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_7 можливе без його ізоляції від суспільства, оскільки з врахуванням даних про особу обвинуваченого та фактичних обставин кримінального провадження саме таке покарання є необхідне і достатнє для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Посилання в апеляційних скаргах на те, що обвинувачений весь час поводив себе відсторонено, не співчував потерпілим, не намагався будь-яким чином допомогти, не компенсував перенесені страждання, що вказує на відсутність щирого каяття є безпідставними, оскільки, як самі потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в суді апеляційної інстанції пояснили, що не заявляти цивільних позовів у кримінальному провадженні і не бажають отримувати коштів від обвинуваченого, чим унеможливили відшкодування шкоди.

Поряд з цим, обвинувачений в апеляційному суді неодноразово просив вибачення у потерпілих; вину визнав та не оспорював обставини справи, що також є підтвердженням щирого каяття.

Разом з цим, матеріалами кримінального провадження встановлено, що потерпілі ОСОБА_9 та ОСОБА_10 були обізнані де працював їх син та яку роботу виконував. Потерпілий ОСОБА_10 також повідомив, що він працював разом із сином та їм було відомо про нестачу страхувальних поясів на об`єкті.

Колегія суддів також погоджується з мотивами місцевого суду про те, що думка потерпілого щодо виду та розміру покарання обвинуваченому має враховуватися під час призначення покарання, водночас не є вирішальною для суду, і на це неодноразово звертає увагу Верховний Суд у своїх постановах.

Тому, доводи про це апеляційної скарги колегія суддів вважає неприйнятними.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений повністю відшкодував заподіяну шкоду потерпілій ОСОБА_21 , яка немає претензій до нього і яка вирок суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржувала.

Також, як зазначила представник потерпілого ОСОБА_11 - адвокат ОСОБА_12 , потерпілий до обвинуваченого немає жодних претензій, шкода в повній мірі відшкодована у зв`язку із чим вважає вирок суду законним та обґрунтованим, який належить залишити без змін. При цьому зазначила, що обвинувачений протягом усього часу розгляду справи як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції просив вибачення у потерпілих та щиро розкаювався.

На несправедливість покарання має вказувати істотна (очевидна) диспропорція (порушення рівноваги) між визначеним судом видом та розміром покарання й видом і розміром покарання, яке б мало бути призначено, з урахуванням усіх обставин, що повинні враховуватися під час призначенні покарання.

Таких невідповідностей при призначенні покарання колегією суддів не встановлено.

Крім того, як повідомив в судовому засіданні обвинувачений, що підтверджується матеріалами провадження інформацією з ЄДР, після вчинення злочину останній припинив свою господарську діяльність з проведення будівельних робіт.

Ураховуючи наведене та зважаючи на конкретні обставини цього кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим злочину, встановлені місцевим судом дані про особу ОСОБА_7 , його поведінку після вчинення злочину, відношення до скоєного та критичний осуд своєї поведінки, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжує покарання, колегія суддів вважає, що досягти мети покарання та попередження вчинення ОСОБА_7 нових злочинів можливо без його ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за його поведінкою.

Таким чином, колегія суддів приходить до переконання, що судом першої інстанції вірно визначено вид та розмір як основного, так і додаткового покарання обвинуваченому ОСОБА_7 та не вбачає підстав для посилення йому покарання, як про це ставиться питання в апеляційних скаргах потерпілих та прокурора.

Що стосується доводів апеляційної скарги захисника обвинуваченого про повторне притягнення ОСОБА_7 до юридичної відповідальності за вчинене останнім правопорушення, то колегія суддів вважає такі безпідставними, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів провадження, Управління Держпраці в Тернопільській області проведено інспекційне відвідування господарської діяльності ФОП ОСОБА_7 , в результаті якого складено акт від 21.06.2018 року за порушення вимог ст.265 КЗпП України, за що винесена постанова №ТР799/416/АВ/ТД-ФС від 06.07.2018 року по факту допуску працівників ОСОБА_10 та ОСОБА_20 до роботи без оформлення трудового договору, оскільки це суперечить ст.21 КЗпП України.

Отже, як встановлено судом, за наслідками вказаної перевірки та допущених порушень законодавства про працю до ОСОБА_7 - як фізичної особи підприємця було застосовано заходи фінансової відповідальності (штрафні санкції).

В даному випадку суд визнав доведеним вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172 КК України ОСОБА_7 , не як ФОП, а як фізичною особою.

При цьому місцевим судом було вірно враховано, що згідно отриманої інформації, наявної в матеріалах кримінального провадження, за діяння, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_7 за ч.1 ст.172 КК України він до адміністративної відповідальності не притягувався, а постановою Управління Держпраці в Тернопільській області №ТР799/416/АВ/ТД-ФС від 06.07.2018 року до нього були застосовані заходи фінансової відповідальності (штрафні санкції), що в свою чергу виключає порушення вимог ст.61 Конституції України, відповідно до вимог якої ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що та обставина, що ФОП ОСОБА_7 поніс фінансову відповідальність не виключає можливості притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності за вчинення ним правопорушення, передбаченого ч.1 ст.172 КК України.

Також колегія суддів вважає вірним висновок місцевого суду про те, що у даній справі посилання сторони захисту на постанову ВС у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 21.12.2018 року у справі №814/2156/16 є нерелевантним, оскільки, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду у постанові від 22.12.2020 у справі №260/1743/19 дійшов до висновку про наявність підстав для відступу від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в постанові Верховного Суду від 21.12.2018 у справі №814/2156/16, в якій зазначено що правопорушення, передбачені у частині другій статті 265 Кодексу законів про працю України так само, як і правопорушення, передбачене у частині третій статті 41 Кодексу України про адміністративні правопорушення, належить за своєю природою (основними ознаками) до такого виду юридичної відповідальності як адміністративна відповідальність.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів дійшла висновку, що будь-яких порушень вимог КПК України, які б стали підставою для скасування вироку суду першої інстанції в цілому, не встановлено.

Враховуючи викладені вище обставини, в їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, у зв`язку з чим його слід залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - ОСОБА_8 , потерпілих ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , прокурора відділу Тернопільської обласної прокуратури залишити без задоволення, а вирок Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 09 квітня 2025 року стосовно ОСОБА_7 за ч.1 ст.172, ч.2 ст.272 КК України без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців.

Головуючий

Судді