Провадження № 1-кс/932/7063/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Шевченківського районного суду міста Дніпра ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Маріуполі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, ОСОБА_5 , в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000090 від 23 червня 2025 року про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Донецьк, громадянки України, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ,

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До Шевченківського районного суду міста Дніпра надійшло клопотання старшого слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Маріуполі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, ОСОБА_5 , погоджене прокурором відділу нагляду за додержанням законів територіальним управлінням Державного бюро розслідувань Донецької обласної прокуратури ОСОБА_7 , в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000090 від 23 червня 2025 року, про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_6 , підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 24.08.1991 Верховною Радою Української Радянської Соціалістичної Республіки схвалено «Акт проголошення незалежності України», яким урочисто проголошено незалежність України та створення самостійної української держави - України. У преамбулі Декларації про державний суверенітет України від 16.07.1990 вказано, що Верховна Рада Української Радянської Соціалістичної Республіки проголошує державний суверенітет України як верховенство, самостійність, повноту і неподільність влади Республіки в межах її території та незалежність і рівноправність у зовнішніх зносинах. Відповідно до розділу V Декларації, територія України в існуючих кордонах є недоторканною і не може бути змінена та використана без її згоди.

Незалежність України визнали держави світу, серед яких і Російська Федерація.

Згідно з п.п. 1, 2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, Російська Федерація, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії і Сполучені Штати Америки підтвердили Україні їх зобов`язання згідно з принципами Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 поважати незалежність і суверенітет та існуючі кордони України, зобов`язались утримуватися від загрози силою чи її використання проти територіальної цілісності чи політичної незалежності України, і що ніяка їхня зброя ніколи не буде використовуватися проти України, крім цілей самооборони або будь-яким іншим чином згідно зі Статутом ООН.

31.05.1997 відповідно до положень Статуту ООН і зобов`язань по Заключному акту Наради з безпеки і співробітництва в Європі Україна та Російська Федерація уклали Договір про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і Російською Федерацією (ратифікований Законом України від 14.01.1998 №13/98-ВР та Федеральним Законом Російської Федерації від 02.03.1999 № 42 ФЗ). Відповідно до ст. ст. 2-3 зазначеного договору Російська Федерація зобов`язалась поважати територіальну цілісність України, підтвердила непорушність існуючих між ними кордонів та будівництво відносин на основі принципів взаємної поваги суверенної рівності, територіальної цілісності, непорушності кордонів, мирного врегулювання спорів, незастосування сили або загрози силою, включаючи економічні та інші способи тиску, права народів вільно розпоряджатися своєю долею, невтручання у внутрішні справи, додержання прав людини та основних свобод, співробітництва між державами, сумлінного виконання взятих міжнародних зобов`язань, а також інших загальновизнаних норм міжнародного права.

Статтями 1-3 Конституції України, яка прийнята Верховною Радою України 28.06.1996, визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Декларацією Генеральної Асамблеї ООН від 09.12.1981 № 36/103 про недопустимість інтервенції та втручання у внутрішні справи держав та резолюціями від 16.12.1970 № 2734 (ХХV), що містить Декларацію про зміцнення міжнародної безпеки; від 21.12.1965 №2131 (ХХ), що містить Декларацію про неприпустимість втручання у внутрішні справи держав та обмеження їх суверенітету та від 14.12.1974 № 3314 (ХХІХ), що містить визначення агресії, установлено, що ні одна з держав не має право здійснювати інтервенцію чи втручання у будь-якій формі або з будь-якої причини у внутрішні та зовнішні справи інших держав. Закріплено обов`язок держав: утримуватися від озброєної інтервенції, підривної діяльності, військової окупації; здійснення сприяння, заохочення чи підтримки сепаратистської діяльності; не допускати на власній території навчання, фінансування та вербовки найманців чи засилання таких найманців на територію іншої держави.

Упродовж 2013 року у зв`язку з демократичними процесами, які відбувалися на території України, у представників влади та Збройних Сил Російської Федерації (далі - ЗС РФ) виник злочинний умисел на вчинення протиправних дій, направлених на порушення суверенітету і територіальної цілісності України, зміну меж її території та державного кордону на порушення порядку, встановленого Конституцією України.

Своїх злочинних цілей представники влади і ЗС РФ вирішили досягти зокрема шляхом створення і фінансування терористичної організації на території України.

Так, 07 квітня 2014 року в м. Донецьку Донецької області під безпосереднім керівництвом та контролем невстановлених на цей час представників влади РФ та ЗС РФ створено терористичну організацію «Донецька народна республіка» (далі - «ДНР»). Координація діяльності цієї терористичної організації, як і її фінансове, матеріальне забезпечення, у тому числі зброєю, боєприпасами, військовою технікою, здійснюється невстановленими на цей час представниками влади та ЗС РФ, окремими іноземними громадянами, а також окремими суб`єктами господарської діяльності та громадянами України, лояльними до ідей та діяльності «ДНР».

Указана терористична організація має: конкретних лідерів, які підтримують між собою тісні взаємозв`язки; чітку ієрархію та структуру, яка складається з політичного та силового блоків, керівники та учасники яких підпорядковуються лідерам організацій; а також розподіл функцій між її учасниками, на яких покладені відповідні обов`язки згідно з єдиним планом спільних злочинних дій.

Так, на учасників силового блоку терористичної організації «ДНР» покладаються наступні обов`язки:

- систематична організація та здійснення актів застосування збройної сили проти держави України у особі представників сил АТО та ООС, зокрема ведення збройного опору, незаконної протидії та перешкоджання виконанню службових обов`язків співробітниками правоохоронних органів України і військовослужбовцями Збройних Сил України та інших військових формувань, задіяними у проведенні антитерористичної операції;

- створення не передбачених законом озброєних підрозділів та участь у їх діяльності;

- вербування нових учасників до складу силового блоку терористичних організацій «ДНР» та, організація їх у групи, навчання, озброєння та керівництво їхніми діями;

- захоплення населених пунктів, будівель, військових частин та інших об`єктів на території Донецької області;

- вчинення терористичних актів та диверсій на інший території України;

- захоплення чи заволодіння у інший спосіб зброєю, боєприпасами, вибуховими речовинами, військовою технікою, транспортними засобами, а також будівництво укріплень з метою протидії діяльності осіб, задіяних у ході проведення АТО/ООС та забезпечення власної злочинної діяльності;

- викрадення осіб з метою отримання матеріальної вигоди та залякування мешканців, які підтримують діючу владу в Україні;

- силова підтримка учасників політичного блоку незаконних утворень «ДНР», захоплення, а також укріплення та охорона зайнятих ними будівель та споруд;

- організація поставок зброї, боєприпасів, вибухових речовин, військової техніки та їх розподіл серед учасників терористичної організації.

Водночас на учасників політичного блоку терористичної організації «ДНР» покладаються обов`язки:

- створення так званих «органів державної влади «ДНР» та організація їх діяльності;

- видача документів, які мають ознаки нормативно-правових актів, від імені нелегітимних «органів державної влади «ДНР»;

- організація та проведення незаконних референдуму та виборів на територіях, підконтрольних «ДНР»;

- проведення агітаційної роботи серед населення Донецької області щодо діяльності терористичної організації «ДНР» з метою схиляння їх до участі у вказаній терористичній організації та отримання підтримки власної діяльності серед мешканців східних регіонів України;

- організація збору, отримання матеріальної і фінансової допомоги від інших учасників терористичної організації та осіб, лояльно налаштованих до їх діяльності, а також її розподілу;

- налагодження взаємодії між лідерами «ДНР», представниками влади та ЗС РФ з метою координації дій щодо застосування актів збройної сили проти держави України, а також дій, направлених на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України;

- налагодження взаємодії з прихильниками злочинної діяльності, що перебувають за кордоном з метою координації дій, отримання матеріальної і гуманітарної допомоги та озброєння, а також залучення іноземних громадян для здійснення актів застосування збройної сили проти держави України, зокрема протидії правоохоронним органам та силам АТО/ООС;

- налагодження взаємодії з місцевими та закордонними засобами масової інформації з метою їх використання для агітацій, висвітлення діяльності «ДНР», дискредитації діяльності органів державної влади України і осіб, задіяних у ході проведення антитерористичної операції, та формування думки серед населення про законність власних дій, а також вчинення за їх допомогою дій, направлених на зміну меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України;

- надання матеріальної та організаційної допомоги учасникам силового блоку «ДНР» та для забезпечення їх протиправної діяльності;

- забезпечення учасників «ДНР» транспортом, символікою та агітаційними матеріалами.

На керівників блоків покладається керівництво, організація дій та контроль за діяльністю підлеглих їм співучасників злочину за допомогою керівників груп, що входять до складу вказаних блоків.

Одним із основних завдань учасників вказаної терористичної організацій є зміна меж території та державного кордону України на порушення порядку, встановленого Конституцією України, вплив на прийняття рішень, вчинення та не вчинення дій органами державної влади України, шляхом застосування зброї, вчинення вибухів, підпалів та інших дій, які створюють небезпеку для життя та здоров`я людини, заподіяння значної майнової шкоди та настання інших тяжких наслідків.

Враховуючи викладене, так звана «Донецька народна республіка» є стійким об`єднанням невизначеної кількості осіб (більше трьох), яка створена з метою здійснення терористичної діяльності, у межах яких здійснено розподіл функцій, встановлено правила поведінки, обов`язкові для цих осіб під час підготовки і вчинення терористичних актів, а тому у відповідності до абз. 19 ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом» є терористичною організацією. При цьому, терористична діяльність охоплює зокрема організацію незаконних збройних формувань, злочинних угруповань (злочинних організацій), організованих злочинних груп для вчинення терористичних актів, так само як і участь у них (ст. 1 Закону України «Про боротьбу з тероризмом»).

У березні - квітні 2014 року в м. Донецьк та інших населених пунктах Донецької області розпочалася збройна агресія Російської Федерації шляхом неоголошених та прихованих вторгнень підрозділів збройних сил та інших силових відомств Російської Федерації, організації та підтримки терористичної діяльності та діяльності, направленої на окупацію Донецької області та порушення територіальної цілісності України.

В окремих містах та районах Донецької області всупереч законодавству України 11 травня 2014 року проведено незаконний референдум з питання «Про підтримку акту про державну самостійність Донецької народної республіки», за результатами якого 12.05.2014 проголошено створення незаконного псевдодержавного утворення «Донецька народна республіка» (далі - «ДНР»).

З метою забезпечення діяльності самопроголошеної «ДНР» представниками Російської Федерації з числа своїх громадян та місцевого населення Донецької області сформовані підрозділи політичного (так звані «органи державної влади «ДНР») та силового блоків (до складу яких увійшли представники так званих правоохоронних органів та незаконних збройних формувань), які мали стабільний склад лідерів, підтримували між собою тісні стосунки, забезпечували централізоване підпорядкування учасників політичного та силового блоку лідерам організації, а також розробили план злочинної діяльності та чіткий розподіл функцій учасників щодо його досягнення.

В результаті вищезазначених подій значна кількість території та населених пунктів Донецької області, в т.ч. м. Донецьк Донецької області протягом квітня-вересня 2014 року опинилась під контролем регулярних з`єднань і підрозділів збройних сил та інших військових формувань Російської Федерації, підпорядкованих і скеровуваних ними російських радників та інструкторів, Російської Федерації на території Донецької області так званої «ДНР», які Законом України «Про особливості державної політики із забезпечення державного суверенітету України на тимчасово окупованих територіях у Донецькій та Луганській областях» № 2268-VIII від 18.01.2018, Постановою Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» № 254-VIII від 17.03.2015 та Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» № 1680-VII від 16.09.2014 визнані тимчасово окупованими територіями, а органи державної та місцевої влади України та бюджетні установи, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014, припинили свою діяльність на вказаних територіях та переміщені на підконтрольну органам державної влади України територію.

Так, наказом Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376 затверджено «Перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією». Відповідно до вказаного наказу вся територія Донецького району Донецької області з 07 квітня 2014 року є тимчасово окупованою Російською Федерацією.

Згідно ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована РФ територія України є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Тимчасова окупація РФ територій України, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для РФ жодних територіальних прав.

Згідно п. 6 ст. 1-1 зазначеного Закону окупаційна адміністрація Російської Федерації - сукупність державних органів і структур Російської Федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних Російській Федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг.

Згідно п. 7 ст. 1-1 вказаного Закону тимчасово окупована Російською Федерацією територія України - це частини території України, в межах яких збройні формування Російської Федерації та окупаційна адміністрація Російської Федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування Російської Федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації Російської Федерації.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 3 вказаного Закону тимчасово окупована територія визначається сухопутна територія тимчасово окупованих Російською Федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях.

Представниками Російської Федерації спільно з представниками терористичної організації «ДНР», яка є частиною окупаційної адміністрації РФ на тимчасово окупованій території м. Донецьк Донецької області було створено підпорядковану, керовану та фінансовану РФ окупаційну адміністрацію, в склад якої входять органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованою територією України, в тому числі незаконний орган - т.зв. «Генеральную прокуратуру Донецкой Народной Республики», що підпорядковувався керівникам терористичної організації «ДНР».

15 квітня 2016 року «Постановлением Народного Совета ДНР» прийнято «Закон Донецкой Народной Республики «О прокуратуре № 122-IНС» - далі «Закон», яким визначено основні засади діяльності вищевказаного незаконного органу т.зв. «Генеральной прокуратуры Донецкой Народной Республики».

Відповідно до ст. 1 «Закону» «Прокуратура Донецкой Народной Республики - единая государственная централизованная система органов, осуществляющих от имени Донецкой Народной Республики надзор за соблюдением Конституции Донецкой Народной Республики, исполнением законов и нормативных правовых актов Главы Донецкой Народной Республики, действующих на территории Донецкой Народной Республики.».

Згідно з ст. 4 «Закону» «Прокуратура Донецкой Народной Республики составляет единую государственную централизованную систему органов (далее - органы прокуратуры) и учреждений и действует на основе подчинения нижестоящих прокуроров вышестоящим и Генеральному прокурору Донецкой Народной Республики.».

Відповідно до ст. 12 «Закону» «Систему прокуратуры Донецкой Народной Республики составляют Генеральная прокуратура Донецкой Народной Республики, прокуратуры городов и районов, приравненные к ним военные и другие специализированные прокуратуры, научные и образовательные организации, редакции печатных изданий, являющиеся юридическими лицами.».

Згідно з ст. 43 «Закону» «Служба в органах и учреждениях прокуратуры является государственной службой. Прокурорские работники являются государственными служащими, исполняющими обязанности по должности государственной службы с учетом требований настоящего Закона. Правовое положение и условия службы прокурорских работников определяются настоящим Законом и действующим законодательством Донецкой Народной Республики.».

В подальшому, 31 серпня 2018 року «Постановлением Народного Совета ДНР» прийнято «Закон «О прокуратуре № 243-IНС» далі «Закон». Відповідно до ст. 1 «Закону» «Прокуратура Донецкой Народной Республики - единая государственная централизованная система органов, осуществляющих надзор за соблюдением Конституции Донецкой Народной Республики и исполнением законов, надзор за соблюдением прав и свобод человека и гражданина, уголовное преследование в соответствии со своими полномочиями, а также выполняющих иные функции.»

Відповідно до ст. 4 «Закону» «Прокуратура Донецкой Народной Республики составляет единую централизованную систему органов (далее - органы прокуратуры) и действует на основе подчинения нижестоящих прокуроров вышестоящим и Генеральному прокурору Донецкой Народной Республики.».

Згідно з ст. 12 «Закону» «Систему прокуратуры Донецкой Народной Республики составляют Генеральная прокуратура Донецкой Народной Республики, являющаяся юридическим лицом, прокуратуры городов, районов и межрайонные прокуратуры, организации прокуратуры.»

Відповідно до ст. 41 «Закону» «Служба в органах прокуратуры является государственной службой. Прокурорские работники являются государственными служащими, исполняющими обязанности по должности государственной службы с учетом требований настоящего Закона. Правовое положение и условия службы прокурорских работников определяются настоящим Законом.»

Згідно з ст. 47 «Закону» «Прокурорам, следователям в соответствии с занимаемыми ими должностями и стажем работы пожизненно присваиваются классные чины. Генеральным прокурором Донецкой Народной Республики могут быть присвоены классные чины или специальные звания другим прокурорским работникам.».

Зазначені незаконні т.зв. нормативно-правові акти, видані представниками «ДНР», приймались всупереч чинного законодавства України, є протиправними й такими, що суперечать основоположним принципам Конституції України та іншим законодавчим актам України.

У свою чергу громадянка України ОСОБА_6 , маючи достатній рівень юридичної освіти, спеціальних знань і життєвого досвіду для усвідомлення фактів активної підривної діяльності РФ проти України шляхом окупації частини Донецької області, розуміючи, що видані представниками створеної за підтримки та під контролем РФ терористичної організації «ДНР» нормативно-правові акти є незаконними, оскільки явно прийняті всупереч Конституції України та чинного законодавства України, після захоплення м. Донецьк Донецької області представниками терористичної організації «ДНР» у період часу з 2015 року по 2017 рік, керуючись власними ідеологічними та політичними мотивами, добровільно виїхала на тимчасово окуповану територію Донецької області.

У невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, але не пізніше 17 жовтня 2017 року, ОСОБА_6 , яка перебувала на тимчасово окупованій території м. Донецьк Донецької області, та була обізнана про факт ведення РФ агресивної війни проти України, діючи умисно, розуміючи суспільну небезпечність своїх діянь та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків, поділяючи погляди учасників та мету терористичної організації «ДНР», діючи з мотивів невизнання законності і легітимності повноважень органів державної влади України, з метою укріплення незаконної влади «ДНР» та досягнення мети вказаної терористичної організації - вчинення терористичних злочинів, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на участь у терористичній організації т.зв. «Донецькой Народной Республике», перебуваючи в приміщенні за адресою: м. Донецьк, вул. Генерала Антонова, 2, добровільно надала згоду невстановленим досудовим розслідуванням представникам держави-агресора та представникам терористичної організації «ДНР» на добровільне зайняття посади в незаконному органі, створеному на тимчасово окупованій території м. Донецьк Донецької області, шляхом добровільного зайняття посади «пресс-секретаря Генеральной прокуратуры Донецкой Народной Республики» у самопроголошеному, незаконному органі т.зв. «Генеральной прокуратуре Донецкой Народной Республики».

В подальшому, продовжуючи виконувати свій злочинний умисел, ОСОБА_6 в період часу з 17 жовтня 2017 року по 25 лютого 2022 року (більш точний час під час досудового розслідування не встановлено), обіймаючи вищевказану посаду та виконуючи відповідні функції з освітлення діяльності незаконного органу т.зв. «Генеральной прокуратуры Донецкой Народной Республики», перебуваючи на тимчасово окупованій території м. Донецьк Донецької області (більш точне місце досудовим розслідуванням не встановлено), діючи у якості «пресс-секретаря Генеральной прокуратуры Донецкой Народной Республики», з метою укріплення незаконної влади «ДНР» та впевнення місцевого населення у легітимності злочинної діяльності зазначеного вище політичного підрозділу терористичної організації, перебуваючи на території м. Донецьк Донецької області, доповідала у засобах масової інформації про роботу незаконно створеної «Генеральной прокуратуры Донецкой Народной Республики», зокрема:

- про можливість подачі онлайн заяв про вчинення правопорушень, зокрема з боку органів та посадових осіб державної влади та місцевого самоврядування України, військовослужбовців Збройних Сил України, Національної гвардії, фізичних та юридичних осіб, про що 17 жовтня 2017 року викладено відеозапис у мережі Інтернет, зокрема на відеохостингу YouTube під назвою «Справедливость «Онлайн»;

- про діяльність т.зв. «Генеральної прокуратури ДНР» щодо визнання т.зв. «Верховным судом ДНР» екстремістськими Служби безпеки України та Головного управління розвідки Міністерства оборони України, про що 05 жовтня 2020 року викладено відеозапис у мережі Інтернет, зокрема на відеохостингу YouTube під назвою «Генеральная прокуратура ДНР заявила о признании СБУ и ГУР экстремистскими организациями»;

- про проведення загальної мобілізації на тимчасово окупованій території Донецької області з 19 лютого 2022 року та адміністративну і кримінальну відповідальність за ухилення від проходження т.зв. «військової служби», про що 25 лютого 2022 року викладено відеозапис у мережі Інтернет, зокрема на відеохостингу YouTube під назвою «Генпрокуратура ДНР о мобилизации в ДНР».

З урахуванням викладеного, ОСОБА_6 створювала умови для діяльності терористичної організації «ДНР» на території міста Донецьк Донецької області та неконтрольованій території Донецької області, уявно впевнюючи місцеве населення у легітимності злочинної діяльності самопроголошеного, незаконного органу т.зв. «Генеральной прокуратуры Донецкой Народной Республики», законності і правомірності дій її членів, пропагуючи таким чином ідеологію тероризму, викликаючи страх у місцевого населення і органів місцевого самоврядування щодо розправи над ними у разі опору існуючому злочинному режиму, тим самим взяла активну участь у діяльності терористичної організації «ДНР».

11 вересня 2025 року складене повідомлення про підозру ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, а участі у терористичній організації.

Повідомлення про підозру ОСОБА_6 11 вересня 2025 року було здійснено в порядку, передбаченому ст. ст. 111, 135, 278 КПК України, а саме шляхом публікації в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, а також шляхом вручення його копії захиснику підозрюваної.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України підтверджується зібраними у кримінальному провадженнями доказами у їх сукупності, зокрема:

- повідомленням з оперативного підрозділу про вчинення кримінального правопорушення від 20 червня 2025 року, згідно з яким встановлено, що ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , колишній працівник Управління МВС України на Донецькій залізниці, виїхала на ТОТ України, перейшла на бік ворога в умовах воєнного стану та зайняла посаду «начальника прес-центру генеральної прокуратури днр рф», тим самим надає допомогу іноземній державі-агресору в проведенні підривної діяльності проти України;

- протоколом огляду інтернет-ресурсу від 18 серпня 2025 року, згідно з яким на відеохостингу «YouTube» були оглянуті відеозаписи та текстові публікації на каналах «Генеральна прокуратура ДНР» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 , «Телеканал «Оплот ТВ» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також сторінку інтернет-видання «ДНР ОНЛАЙН» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 ;

- протоколами допитів свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які підтвердили той факт, що після звільнення з органів внутрішніх справ у 2015 році ОСОБА_6 повернулася до ТОТ України до м. Донецьк, де зайняла керівну посаду у т.з. «Генеральній прокуратурі днр рф»;

- протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками зі свідками ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , які на пред`явлених фотографіях упізнали особу, яка вдома ї як ОСОБА_6 ;

- протоколами огляду інтернет-ресурсів за участі свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , згідно з яким на відеохостингу «YouTube» були оглянуті відеозаписи та текстові публікації на каналах «Генеральна прокуратура ДНР» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_3 , «Телеканал «Оплот ТВ» за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також сторінку інтернет-видання «ДНР ОНЛАЙН» за посиланням ІНФОРМАЦІЯ_5 , і свідки на відеозаписах та фотографіях упізнали жінку, яку знають як ОСОБА_6 ;

- іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

В своєму клопотанні слідчий просить обрати відносно підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, обґрунтовуючи таку вимогу наявністю ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 , який є старшим групи прокурорів у кримінальному провадженні, повністю підтримав клопотання слідчого.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання та пояснила, що, на її думку, підозра є необґрунтованою, органами досудового розслідування не використані усі доступні способи повідомлення особи, як то телефон, електронна пошта, тощо. Особа має право обирати собі захисник та узгоджувати правову позицію, цього права ОСОБА_6 фактично позбавлена. Слідчим порушено порядок вручення підозри, тому ОСОБА_6 взагалі не набула статусу підозрюваної. Наведені слідчим у клопотанні ризики є необґрунтованими. Відсутнє підтвердження того, що ОСОБА_6 обізнана про здійснення відносно неї досудового розслідування, слідчим не встановлено причини, які спонукали ОСОБА_6 повернутися на ТОТ України, можливо це було через примус або погрози.

Підозрювана в судове засідання не з`явилася, станом на день розгляду клопотання перебуває у розшуку.

Слідчий суддя, вислухавши думку учасників судового засідання, дослідивши клопотання та додані до нього докази встановив таке.

Згідно з частиною 1 статті 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до статті 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-1142, 258-2585, 260, 261, 437-4421 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України, слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вар тою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Вирішуючи питання про існування передбачених кримінальним процесуальним законом ризиків неправомірної процесуальної поведінки обвинуваченої, слідчий суддя зауважує, що ризиком у даному випадку є дія, яка може вчинитися з високим ступенем ймовірності.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, обґрунтовується достатніми доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Постановою слідчого Третього відділу (з дислокацією у м. Маріуполі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Краматорську, від 20 вересня 2025 року ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, оголошена у розшук.

Дослідженими матеріалами підтверджується, що громадянка України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , за час дії військового стану на підконтрольну українській владі територію України не в`їжджала.

Таким чином встановлено, що підозрювана ОСОБА_6 з 24 лютого 2022 року не вживала заходів для виїзду на підконтрольну органам державної влади України територію України, також не вживала заходів для участі в досудовому розслідуванні щодо себе, що свідчить про її умисне ухилення від явки до органів досудового розслідування та переховування.

Слідчий суддя, не роблячи передчасних висновків щодо вини підозрюваної ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, враховуючи наявність достатніх доказів на підтвердження її перебування в теперішній час на тимчасово окупованій території України, вважає за доцільне обрати відносно неї запобіжний захід у виді тримання під вартою, беручі до уваги наявність ризиків, передбачених п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме:

- ризику переховування від суду, що підтверджується тим, що суворість покарання за вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавленням волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років позбавлення волі, може бути визнане нею більш небезпечним, ніж втеча, у зв`язку з чим запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, не надасть повної можливості контролювати її належну процесуальну поведінку та забезпечити проведення повного та всебічного досудового розслідування та, в подальшому, судового розгляду кримінального провадження.

- ризику продовження вчинення кримінального правопорушення, у якому вона підозрюється, що підтверджується тим, що підозрювана після повномасштабного вторгнення окупаційних військ російської федерації на території України співпрацює з так званими органами влади держави-агресора; до теперішнього часу залишається проживати на тимчасово окупованій території України, що свідчить про визнання нею окупаційної влади.

Частиною 4 статті 197 КПК України передбачено, що у разі постановлення слідчим суддею, судом ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого на підставі частини шостої статті 193 цього Кодексу строк дії такої ухвали не зазначається.

У відповідності до ч. 4 ст. 183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

Тож, враховуючи наведені вище норми кримінального процесуального Закону, обираючи відносно підозрюваної запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя не вбачає підстав для визначення розміру застави.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 31, 177-178, 181, 183, 193, 194, 197 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого - задовольнити.

Обрати відносно ОСОБА_6 , яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Донецьк, підозрюваної у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 258-3 КК України, запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч. 6 ст. 193 КПК України після затримання підозрюваної не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя за участю підозрюваної розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Організацію виконання та контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора ОСОБА_3 .

Ухвала про обрання запобіжного заходу підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1