Провадження №: 1-кп/336/590/2025
УХВАЛА

Іменем України

15 жовтня 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , захисника адвоката ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу у кримінальному провадженні за звинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Запоріжжя, проживає у АДРЕСА_1 , у скоєнні злочинів, передбачених ст. 263 ч. 1, ст. 436-2 ч. 1 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Шевченківського районного суду перебуває кримінальне провадження за звинуваченням ОСОБА_5 у скоєнні злочинів, передбачених ст. 263 ч. 1, ст. 436-2 ч. 1 КК України.

Ухвалою суду від 03.09.2025 року ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 01.11.2025 року.

Захисником подано клопотання про зміну запобіжного заходу ОСОБА_5 на домашній арешт.

В судовому засіданні захисник підтримав зазначене клопотання, вказуючи, що наразі ризики, які були підставою для первісного застосування найсуворішого запобіжного заходу, значно зменшились, адже в ході судового розгляду досліджені письмові докази, частково допитано свідків. Обвинувачений перебуває під вартою з 29.04.2024 року, страждає на певні захворювання, які не можуть належним чином лікуватись в умовах слідчого ізолятора у м. Дніпро, адже ОСОБА_5 на постійній основі застосовує інсулін, який йому придбає мати, однак через те, що ОСОБА_5 зі слідчого ізолятора м. Запоріжжя був переміщений до слідчого ізолятору м. Дніпро наразі не завжди вчасно вдається забезпечити його необхідними препаратами. ОСОБА_5 на праві власності належить житло, за яким захисник просить обрати запобіжний захід.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтримав клопотання захисника, пояснив, що має на праві власності житловий будинок, хворіє на певні захворювання та потребує системного лікування, яке зазвичай проходив раз на рік в медичному закладі або вдома.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти зміни запобіжного заходу, вказуючи, що наразі не закінчено допит свідків, які є мешканцями с. Юрківка, де мешкає обвинувачений, тож не виключається вплив на них.

При вирішенні клопотання захисника про зміну запобіжного суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Згідно ст. ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки він свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє «прогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства».

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року ЄСПЛ вказував, що необхідність забезпечити належний хід провадження (зокрема, для отримання показань свідків) також є достатньою підставою для первісного тримання заявника під вартою. Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Період тримання під вартою, який має враховуватися відповідно до статті 5 § 3 Конвенції, починається з моменту арешту особи або тримання під вартою і закінчується, коли її або її звільняють та/або висувають обвинувачення, навіть якщо мова йде про обвинувачення у суді першої інстанції (див. «Selahattin Demirtaє v. Turkey (no. 2)», №14305/17, § 290).

Питання про те, чи є період попереднього ув`язнення розумним, не можна оцінювати абстрактно. Чи розумно для обвинуваченого залишатися під вартою, необхідно оцінювати на основі фактів кожної справи та відповідно до її особливостей. Продовження тримання під вартою може бути виправданим у конкретному випадку лише за наявності фактичних ознак справжньої потреби суспільного інтересу, яка, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає над правилом поваги до індивідуальної свободи, викладеним у статті 5 Конвенції (див., серед інші органи влади, «Kudіa v. Poland», №30210/96, § 110, «Idalov v. Russia», №5826/03, § 139).

Ризик втечі не можна оцінити виключно на основі суворості можливого вироку, його необхідно оцінювати з огляду на ряд інших факторів, таких як характер обвинуваченого, мораль, активи, зв`язки з юрисдикцією та міжнародні контакти. Крім того, останнє речення статті 5 § 3 Конвенції показує, що, коли єдиною причиною для тримання під вартою є побоювання, що обвинувачений втече і, таким чином, уникне суду, він або вона повинні бути звільнені до суду, якщо можливим є отримання гарантій того, що така явка буде забезпечена ( там само , § 223, з подальшими посиланнями).

Так само ризик тиску на свідків не може ґрунтуватися лише на ймовірності суворого покарання, а має бути пов`язаний із конкретними фактами ( там само, § 224, з подальшими посиланнями).

Головним завданням національних судових органів є забезпечення того, щоб у конкретній справі досудове тримання під вартою обвинуваченого не перевищувало розумного строку. Відповідно, вони повинні, дотримуючись принципу презумпції невинуватості, вивчити всі факти, що підтверджують або проти існування вищезгаданої вимоги суспільного інтересу або виправдовують відступ від правила статті 5, і повинні встановити їх у своїх рішеннях щодо клопотань про звільнення ( «Buzadji», згадане вище, § 91, і «Idalov», згадане вище, § 141).

Виправдання будь-якого терміну тримання під вартою, незалежно від того, наскільки коротким він є, має бути переконливо доведено органами влади. Вирішуючи питання про звільнення чи затримання особи, влада зобов`язана розглянути альтернативні заходи забезпечення її явки на суд

Відповідні висновки наведені у рішенні ЄСПЛ від 04.04.2023 року по справі за заявою «RADONJIЖ AND ROMIЖ v. SERBIA» (Заява №43674/16).

На момент розгляду клопотання ОСОБА_5 перебуває під вартою протягом майже вісімнадцяти місяців, наразі в судовому засіданні допитано частину свідків, при цьому прокурором не забезпечено явки інших свідків для їх допиту.

На переконання суду, прокурором не надано доказів того, що обвинувачений може вплинути на свідків у кримінальному провадженні, судом було допитано свідка захисту ОСОБА_6 (мати обвинуваченого), обвинуваченим підтверджено наявність у нього на праві власності житла, а посилання обвинуваченого на необхідність проведення лікування хоча і не підтверджена будь-якими доказами, але не виключається.

На думку суду, в умовах цілодобового домашнього арешту та наявності обмежень щодо спілкування зі свідками, які ще не були допитані, ризик впливу на свідків є мінімальним, ризики перешкоджання кримінальному провадженню іншим шляхом не встановлені.

ОСОБА_5 має соціальні зв`язки, зокрема, із своєю матір`ю ОСОБА_6 , має на праві власності житло, де фактично і мешкає, тож йому може бути обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту за місцем проживання.

Керуючись ст. 331 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт щодо ОСОБА_5 , звинуваченого у скоєнні злочинів, передбачених ст. 263 ч. 1, ст. 436-2 ч. 1 КК України, задовольнити.

Змінити ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Обрати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 14 грудня 2025 року включно, поклавши обов`язки:

цілодобово не залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 ;

прибувати за викликом суду;

не відлучатися за межі Запорізької області без дозволу суду;

письмово повідомляти про зміну свого місця проживання або роботи суд;

утримуватись від спілкування в будь-який спосіб зі свідками у цьому кримінальному провадженні, які ще не допитані судом.

Ухвала діє до 14 грудня 2025 року включно.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя ОСОБА_1