ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2026 року

м. Київ

справа № 727/9167/17

провадження № 51-2471км19

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

розглянула в судовому засіданні касаційні скарги засудженого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_5 на вирок Заставнівського районного суду Чернівецької області від 3 листопада 2023 року й ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 28 лютого 2025 року, а також прокурора ОСОБА_8 , яка брала участь у суді апеляційної інстанції, на вказану ухвалу в кримінальному провадженні стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,

засудженого за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 306, ч. 3 ст. 307 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Рух справи, короткий зміст оскаржених судових рішень та встановлені обставини

За вироком Першотравневого районного суду м. Чернівців від 22 лютого 2019 року ОСОБА_7 було засуджено до покарання у виді позбавлення волі із застосуванням за кожний злочин ст. 69 КК, зокрема за: ч. 3 ст. 305 КК - на строк 4 роки 6 місяців, ч. 2 ст. 306 КК - на строк 5 років, ч. 3 ст. 307 КК - на строк 4 роки, а на підставі ч. 1 ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів йому остаточно призначено захід примусу - позбавлення волі на строк 5 років.

Івано-Франківський апеляційний суд (підсудність визначена 20 травня 2019 року в порядку ст. 34 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), задовольнивши частково апеляційні скарги прокурора та захисників, 24 липня 2019 року скасував вирок у зв`язку з істотними порушеннями вимог цього Кодексу і призначив новий розгляд у суді першої інстанції. Водночас заявлену стороною обвинувачення вимогу про ухвалення нового вироку та застосування більш суворого покарання апеляційний суд не визнав обґрунтованою.

За наслідками нового розгляду Садгірський районний суд м. Чернівців (підсудність визначена 7 серпня 2019 року в порядку ст. 34 КПК) ухвалив 21 квітня 2021 року вирок, яким засудив ОСОБА_7 до покарання у виді позбавлення волі із застосуванням за кожний злочин ст. 69 КК, зокрема за: ч. 3 ст. 305 КК - на строк 4 роки 6 місяців; ч. 2 ст. 306 КК - на строк 5 років; ч. 3 ст. 307 КК - на строк 4 роки 6 місяців, а на підставі ч. 1 ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів остаточно призначив захід примусу - позбавлення волі на строк 5 років.

Задовольнивши частково скарги сторони обвинувачення та захисту, Чернівецький апеляційний суд 27 липня 2021 року на тих самих підставах і через невиконання вказівок апеляційного суду (ч. 3 ст. 415 КПК) скасував указаний вирок і призначив новий розгляд у суді першої інстанції. За змістом постановленої ухвали, доводи прокурора про неправильне застосування ст. 69 КК, м`якість покарання та ухвалення нового вироку були відхилені.

Надалі Заставнівський районний суд Чернівецької області (підсудність визначена 17 серпня 2021 року в порядку ст. 34 КПК) ухвалив 3 листопада 2023 року вирок, яким засудив ОСОБА_7 до покарання у виді позбавлення волі за: ч. 3 ст. 305 КК - на строк 10 років, ч. 2 ст. 306 КК - на строк 8 років, ч. 3 ст. 307 КК - на строк 9 років, а на підставі ч. 1 ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточно призначив захід примусу - позбавлення волі на строк 10 років.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК (у редакції Закону № 838-VII) засудженому в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення в період 29 березня 2017 року - 26 грудня 2018 року з розрахунку один день за два дні позбавлення волі, що становить 3 роки 5 місяців 22 дні.

Вирішено питання щодо речових доказів, процесуальних витрат, заходів забезпечення в кримінальному провадженні.

Суд першої інстанції визнав ОСОБА_7 винним у вчиненні за попередньою змовою групою осіб за обставин, викладених у вироку, кримінальних правопорушень проти здоров`я населення.

Як установив суд,у липні 2016 року неповнолітній ОСОБА_7 разом із ОСОБА_9 (засуджений за вироком від 9 листопада 2017 року) створили інтернет-магазин « ІНФОРМАЦІЯ_4 » з метою збуту наркотичних засобів та психотропних речовин, котрі через цей магазин із використанням месенджера «Telegram» та платіжної системи « EasyPay » збули шляхом залишення «закладок» в обумовлених місцях у м. Чернівцях:

- 21 березня 2017 року ОСОБА_10 - 1,875 г канабісу за 675 грн на АДРЕСА_2 ; ОСОБА_11 - 1,2780 г амфетаміну за 850 грн на АДРЕСА_3 ;

- 22 березня 2017 року ОСОБА_12 - 1,1050 г амфетаміну за 585 грн на АДРЕСА_4 ; ОСОБА_13 - 1,0002 г амфетаміну за 580 грн на АДРЕСА_5 ;

- 24 березня 2017 року ОСОБА_14 - два пакети амфетаміну за 580 грн на АДРЕСА_6 ;

- 27 березня 2017 року ОСОБА_15 - 2,763 г канабісу та 1 пакет амфетаміну за 950 грн на АДРЕСА_7 .

Здобуті від незаконної діяльності кошти співучасники злочину отримували на зареєстровані в період липня 2016 року - березня 2017 року електронні гаманці платіжної системи « EasyPay » № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 , НОМЕР_5 та інші, з яких у період листопада 2016 року - 29 березня 2017 року здійснювали електронні перекази на свої та підконтрольні їм банківські карткові рахунки: № НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , відкриті, відповідно, у ПАТ « Альфа-Банк », ПАТ « ПриватБанк » на ім`я ОСОБА_7 ; № НОМЕР_8 , відкритий у ПАТ « Райффайзенбанк «Аваль » на ім`я ОСОБА_16 (придбаний ОСОБА_7 у мережі «Інтернет»); № НОМЕР_9 , відкритий у ПАТ « ПриватБанк » на ім`я ОСОБА_9 та № НОМЕР_10 , відкритий на ім`я ОСОБА_17 . Надалі вказані кошти на загальну суму 215 079 грн, що становить великий розмір, переводили в готівку, використовували для продовження незаконної діяльності та власних потреб.

Так, отримані від збуту вказаних речовин 28 059 грн ОСОБА_7 20 лютого 2017 року переказав із електронних гаманців платіжної системи « EasyPay » на банківський картковий рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_17 , а після обміну на біткоїни ОСОБА_9 сплатив ними в електронному гаманці на сайті «Blockchain» замовлення на 500 пігулок «ORANGE TESLA» з особливо небезпечною психотропною речовиною МДМА вагою 84,353 г та амфетамін «PROMOTION Royal Speed 72% 100 Grams Royaldrug» вагою 100 г. Таким чином ОСОБА_7 та ОСОБА_9 придбали вказану речовину в особливо великому розмірі з метою збуту.

Психотропну речовину у вигляді замовлених у Королівстві Нідерланди 500 пігулок « ORANGE TESLA » ОСОБА_7 із ОСОБА_9 без відповідного дозволу ввезли в Україну шляхом поштового відправлення на ім`я останнього, тобто незаконно перемістили через митний кордон із приховуванням від митного контролю. Згодом 29 березня 2017 року в поштовому відділенні № 18 ПАТ « Укрпошта » на вул. Комарова, 2 у м. Чернівцях вони отримали відправлення з придбаною психотропною речовиною, після чого їх затримали правоохоронці. Того ж дня під час обшуку автомобіля марки BMWз номерним знаком НОМЕР_12 , яким користувався ОСОБА_9 , було виявлено й вилучено амфетамін вагою 17,040 г та канабіс вагою 0,591 г.

Здійснивши провадження за скаргою сторони захисту, Чернівецький апеляційний суд ухвалою від 15 березня 2024 року в порядку ч. 2 ст. 404 КПК, ураховуючи ч. 2 ст. 416 цього Кодексу, змінив вирок стосовно ОСОБА_7 , застосував ст. 69 КК при призначенні за кожний злочин покарання у виді позбавлення волі й пом`якшив його за: ч. 3 ст. 305 КК - до 4 років 6 місяців, ч. 2 ст. 306 КК - до 5 років, ч. 3 ст. 307 КК - до 4 років 6 місяців, а на підставі ч. 1 ст. 70 цього Кодексу за сукупністю злочинів визначив остаточне - позбавлення волі на строк 5 років; відповідно до статей 75, 104 КК звільнив засудженого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки й поклав на нього виконання обов`язків, передбачених ст. 76 указаного Кодексу. У решті вирок залишив без змін.

Задовольнивши частково скаргу захисника, постановою від 22 жовтня 2024 року Касаційний кримінальний суд Верховного Суду (далі - Суд, суд касаційної інстанції) на підставі пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК через недодержання статей 370, 419 цього Кодексу скасував ухвалу від 15 березня 2024 року і призначив новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

За наслідками нового розгляду Чернівецький апеляційний суд, переглянувши вирок за апеляційною скаргою захисника й задовольнивши її частково, ухвалою від 28 лютого 2025 року змінив оспорюване рішення, виключив з обсягу обвинувачення ОСОБА_7 інкриміновані йому за ч. 3 ст. 307 КК епізоди збуту наркотичних засобів і психотропних речовин 21 березня 2017 року ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ; 22 березня 2017 року ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , 27 березня 2017 року ОСОБА_15 ; крім того,виключив указівку про належність канабісу до особливо небезпечних наркотичних засобів. У решті вирок від 3 листопада 2023 року залишено без змін.

Вимоги касаційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_7 просить на підставах, передбачених ч. 1 ст. 438 КПК, змінити вирок та ухвалу й пом`якшити призначене у виді позбавлення волі покарання до 5 років, застосувавши ст. 69 КК. Не оспорюючи своєї винуватості, скаржник наполягає на тому, що під час нових розглядів справи, обираючи захід примусу, суди попередніх інстанцій залишили поза увагою приписи ч. 2 ст. 416 КПК, правові позиції Верховного Суду і неправомірно погіршили його становище. Також зазначає, що всупереч статтям 50, 65 КК не було враховано всіх даних про його особу, відсутності обтяжуючих обставин та наявності пом`якшуючих, котрі істотно знижують ступінь тяжкості кримінальних правопорушень, до яких відносить притягнення до кримінальної відповідальності вперше, учинення злочинів у неповнолітньому віці, навчання в коледжі, офіційне працевлаштування, позитивну характеристику за місцем роботи, сімейний стан, міцні соціальні зв`язки, усвідомлення протиправності попередньої своєї поведінки, сплату процесуальних витрат. Крім того, як зауважує засуджений, співучаснику діянь ОСОБА_9 , котрий, будучи повнолітнім, утягнув його в злочинну діяльність, за ті самі кримінальні правопорушення за вироком від 9 листопада 2017 року (справа № 727/9006/17-к) призначено покарання, нижче від найнижчої межі, установленої в санкціях відповідних статей КК, і звільнено від його відбування з випробуванням.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 просить на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 КПК, скасувати судові рішення від 3 листопада 2023 року та 28 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_7 і закрити кримінальне провадження згідно з п. 3 ч. 1 ст. 284 цього Кодексу. Суть доводів зводиться до того, що вирок й ухвала незаконні, винуватості засудженого не доведено, обвинувачення ґрунтується на припущеннях, неналежних та недопустимих доказах, оцінених без додержання ст. 94 КПК. На думку скаржника, аргументів сторони захисту про здійснення провадження з істотними порушеннями норм права переконливо не було спростовано, приписів статей 416, 439 вказаного Кодексу не виконано, унаслідок чого неправомірно погіршено становище ОСОБА_7 і несправедливо засуджено. За міркуваннями захисника, відкриття в ході судового розгляду документів, які підтверджують отримання у процесуальний спосіб фактичних даних, а не стадії, визначеній ст. 290 КПК, унеможливлює їх використання як доказів. Водночас, посилаючись на окремі недоліки змісту документів, ставить під сумнів достовірність відображених у них відомостей. Уважає, що затримання ОСОБА_7 , проведення обшуків без участі захисника та законного представника, відсутність у врученій пам`ятці одного з аркушів є істотним порушенням прав і теж зумовлює недопустимість здобутих доказів. Скаржник також зауважує щодо жорстокого поводження з ОСОБА_7 29 березня 2017 року, обмеження його свободи понад 60 годин без ухвали слідчого судді. Разом із тим, заперечуючи повноту судового розгляду, відповідність висновків суду фактичним обставинам справи, наполягає на відсутності в діяннях засудженого складу інкримінованих злочинів та провокаціїз боку правоохоронців. Як твердить автор скарги, апеляційний суд не зважив на допущені порушення, не усунув їх, не виконав указівок суду касаційної інстанції й постановив ухвалу без додержання статей 370, 419 КПК.

У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_8 просить на підставах, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 438 вказаного Кодексу, скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції і призначити новий розгляд у цьому суді. Як уважає скаржниця, оспорюване рішення не відповідає ст. 370 КПК, згаданий суд необґрунтовано виключив з обсягу обвинувачення засудженого окремі епізоди збуту наркотичних засобів та психотропних речових, а також указівку на особливо небезпечний наркотичний засіб. Мотивуючи заявлену вимогу, насамперед акцентує на наявності в матеріалах справи постанов прокурора про проведення негласних слідчих (розшукових) дій (далі - НСРД) із зазначенням їх виду, строку проведення та оперативного підрозділу - виконавця, чого, на думку авторки скарги, достатньо для підтвердження повноважень органу досудового розслідування, звідси, і помилкове визнання недопустимими протоколів за результатами проведення НСРД, оперативних закупок, огляду грошей, покупців та похідних висновків експертів. Крім того, зазначає про порушення приписів ч. 3 ст. 439 КПК і неправомірне погіршення становища засудженого, адже апеляційний суд погодився з обраним ОСОБА_7 більш суворим покаранням попри те, що в касаційному порядку прокурор не оскаржував попереднього судового рішення через м`якість заходу примусу внаслідок неправильного застосування статей 69, 75 КК.

Учасникам кримінального провадження було належним чином повідомлено про дату, час та місце касаційного розгляду, клопотань про його відкладення не надходило.

Позиції учасників судового провадження

У суді касаційної інстанції захисник підтримав свою та засудженого касаційні скарги, заперечивши спроможність доводів протилежної сторони щодо необхідності нового апеляційного розгляду, просив скасувати оспорювані рішення і закрити кримінальне провадження; прокурор частково підтримав касаційну скаргу сторони обвинувачення і вважав, що подані скарги належить задовольнити частково, судові рішення змінити, усунувши порушення ст. 439 КПК.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в касаційних скаргах, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 433, ст. 438 КПК Суд перевіряє правильність застосування норм права і не уповноважений ревізувати повноту слідства, досліджувати докази, вирішувати питання про їх достовірність, перевіряти висновки щодо фактичних обставин справи, а здійснюючи провадження, виходить із фактів, установлених судами попередніх інстанцій.

У касаційній скарзі захисника, серед іншого, заперечуються повнота судового розгляду, достовірність окремих доказів й установлені фактичні обставини кримінального провадження, що не належить до предмета перевірки за касаційною процедурою в силу ст. 433 вказаного Кодексу.

Аргументи захисника про незаконність засудження ОСОБА_7 не можна визнати прийнятними.

Як убачається з матеріалів справи, рішення суду першої інстанції про винуватість засудженого у вчиненні кримінальних порушень в обсязі обвинувачення, визнаного доведеним судом апеляційної інстанції, є обґрунтованим, у цій частині вирок було ухвалено з додержанням закріплених у ст. 7 КПК загальних засад на підставі об`єктивного з`ясування всіх передбачених ст. 91 цього Кодексу обставин, які підтверджено дослідженими та перевіреними під час судового розгляду доказами, оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу.

Таке рішення суд ухвалив, проаналізувавши показання допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_18 , ОСОБА_7 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 ; фактичні дані, зафіксовані в процесуальних документах і на технічних носіях інформації, зокрема в протоколах: затримання від 29 березня 2017 року, огляду місця події від 16, 21 та 29 березня 2017 року, речей від 16 та 30 березня, 13 квітня 2017 року, предметів від 30 та 31 березня, 1 квітня, 12 травня, 4 серпня, 6 вересня 2017 року, інформації в мережі «Інтернет» від 17 травня, 7 червня 2017 року; обшуку від 23 та 29 березня 2017 року, тимчасового доступу до речей і документів від 23 лютого, 24 травня та 8 червня 2017 року, контролю за вчиненням злочинів від 24 та 29 березня 2017 року, спостереження за особою від 25 січня та 7 квітня 2017 року та річчю від 30 березня 2017 року, зіставивши їх також із представленими в справі експертними висновками (від 17, 20 та 31 березня; 5, 17 травня; 7, 14, 21 та 22 червня; 10 липня 2017 року № 84/8, 193-Х, 0696-К, 114/5, 306-Х, 171/2, 159/2, 158/2, 11-2/86, 157/2 відповідно), речовими доказами.

Разом із цим, виконуючи законодавчі приписи суд з`ясував позицію ОСОБА_7 , котрий не визнав провини й відмовився реалізувати своє право давати показання стосовно висунутого йому обвинувачення.

Суд спростував заперечення засудженого вчинення ним суспільно небезпечних діянь і виснував протилежне, навівши конкретні докази. При цьому слушно взяв до уваги показання допитаного як свідка ОСОБА_9 (співучасника, засудженого за ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 306, ч. 3 ст. 307 КК вироком Шевченківського районного суду м. Чернівців від 9 листопада 2017 року). Цей свідокпідтвердив спільне з ОСОБА_7 створення в липні 2016 року інтернет-магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 », придбання в Україні й за кордоном наркотичних засобів та психотропних речовин, їх збут, використання прибутку для продовження незаконної діяльності, отримання коштів через електронні гаманці платіжної системи « EasyPay », розміщення грошей на банківських рахунках, переведення в біткоїни, купівлю в іноземному інтернет-магазині 500 пігулок « ORANGE TESLA » із речовиною МДМА, котрі надійшли шляхом міжнародного поштового відправлення без зазначення вмісту.

Викривальні показання свідка узгоджуються з іншими доказами, з допустимістю яких погодився апеляційний суд.

За матеріалами кримінального провадження, приводом для розслідування діяльності інтернет-магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 » слугував факт виявлення 30 серпня 2016 року рекламного оголошення щодо продажу наркотиків та психотропних речовин. Тому з 6 жовтня 2016 року було здійснено низку НСРД, зокрема з 23 листопада 2016 року з додержанням ст. 269 КПК проведено спостереження безпосередньо за ОСОБА_7 ; із 2 лютого 2017 року за процедурою, передбаченою статтями 159, 160, 164 КПК, отримано тимчасовий доступ до речей і документів, які містять банківську таємницю, і здобуто інформацію про банківські операції засудженого в період 27 вересня 2016 року - 8 лютого 2017 року й відомості на карткових рахунках ОСОБА_9 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .

Згідно з протоколом про результати проведення оперативної закупки від 4 березня 2017 року покупець ОСОБА_14 через інтернет-магазин « ІНФОРМАЦІЯ_4 » замовив амфетамін, оформивши купівлю в телеграм-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_4 », де йому було повідомлено номер електронного гаманця « EasyPay », після оплати надіслано фотознімок місця перебування психотропної речовини, два пакети з якою він звідти забрав. Те, що вказана речовина є амфетаміном, підтверджується висновком експерта від 17 травня 2017 року № 306-Х.

Крім того, відповідно до протоколу від 29 березня 2017 року в ході проведеного 16-29 березня 2017 року контролю за вчиненням злочину виявлену в міжнародному поштовому відправленні з Королівства Нідерланди психотропну речовину у вигляді 500 пігулок екстазі було замінено на імітаційні засоби й відправлено адресату. Під час спостереження за річчю з`ясовано, що 29 березня 2017 року вказане поштове відправлення отримали ОСОБА_9 та ОСОБА_7 (протокол від 30 березня 2017 року), після чого їх затримали. Цього ж дня було здійснено особисті обшуки останніх, обшуки автомобіля, на якому вони пересувалися, та їхніх помешкань.

Той факт, що ОСОБА_7 був адміністратором інтернет-магазину « ІНФОРМАЦІЯ_4 », підтверджено експертним дослідженням інформаційного наповнення вилученого в засудженого мобільного телефона «Samsung», у якому містилися файли з рекламними оголошеннями та цінами, листування з покупцями та ОСОБА_9 , знімки місць «закладок», чеків про оплату (датованих починаючи з 6 серпня 2016 року), фотографії з номерами карткових рахунків, повідомлення щодо реєстрації та поповнення електронних гаманців.

Під час дозволеного слідчим суддею (ухвала від 24 березня 2017 року) обшуку в автомобілі BMW (НОМЕР_12) було виявлено п`ять холдерів та шість пакетів від сім-карток, електронні ваги та чайну металеву ложку з нашаруванням амфетаміну, ємності з амфетаміном загальною вагою 17,040 г та канабісом вагою 0,591 г (висновок експерта від 30 березня 2017 року № 193-Х). На поверхні пластикової коробки з психотропною речовиною був відбиток пальця ОСОБА_9 , на поверхні прозорого поліетиленового пакета з наркотичним засобом - відбиток пальця ОСОБА_7 (висновок експерта від 31 березня 2017 року № 0696-К).

Крім того, на жорстких дисках вилученої в помешканнях співучасників комп`ютерної техніки за допомогою спеціальних програмних засобів виявлено інформацію про реквізити авторизації до соціальних мереж, файлових хостингів, електронних гаманців, інтернет-сервісів, кабінетів на сайтах банківських установ, поштових перевізників, електронних поштових систем та скриньок, про відвідування низки сайтів щодо торгівлі забороненими засобами й речовинами, у тому числі того, на якому придбано 500 пігулок МДМА.

Обставини виявлення на митному посту психотропної речовини в міжнародному поштовому відправленні на ім`я ОСОБА_9 підтвердив суду свідок ОСОБА_23 , котрий у 2017 році обіймав посаду головного державного інспектора Київської митниці , а обставини затримання ОСОБА_7 та ОСОБА_9 після виходу їх із поштового відділення в м. Чернівцях з бандероллю - свідок ОСОБА_18 .

Усупереч твердженням у касаційній скарзі захисника, проникнення в житло, вякому проживав засуджений, відбулося на підставі ухвали слідчого судді від 23 березня 2017 року; обшук проведено в присутності матері ОСОБА_7 - ОСОБА_24 , якій зачитано згадане судове рішення і вручено його копію, що зафіксовано на відеозаписі й засвідчено понятими. За змістом протоколу слідчої дії зауваження стосовно обшуку та вимоги про необхідність залучення захисника не висловлювалося, а обов`язкової участі останнього в ст. 236 КПК не передбачено. У касаційній скарзі засуджений не оспорює результатів обшуків та оглядів, не зазначає про істотне порушення його прав і свобод, навпаки, наполягає на усвідомленні та осуді своєї протиправної поведінки. Тому інші міркування захисника є непереконливими й неспроможними.

Посилання захисника ОСОБА_5 на відсутність під час затримання ОСОБА_7 законного представника та захисника не є слушними, адже положення статей 208, 213, 492 КПК цього не вимагають. Засудженого було фактично затримано одразу після вчинення злочину, тоді ж за участі понятих проведено особистий обшук, а його матір дізналася про це через годину, будучи присутньою при обшуку квартири АДРЕСА_9 . Під час оформлення затримання не було висловлено зауважень до відповідного протоколу, захисника призначено в той самий день о 22:42. Крім того, до прибуття останнього засуджений не давав показань чи будь-яких інших відомостей, які би зашкодили його праву мовчати й не свідчити проти себе.

Доводи захисника про незаконне без ували слідчого судді обмеження свободи ОСОБА_7 не ґрунтуються на матеріалах справи. За наявними в ній даними клопотання слідчого про обрання затриманому запобіжного заходу було внесено й розглянуто в строки, передбачені ст. 211 КПК.

Не залишилися поза увагою суду й твердження сторони захисту про жорстоке поводження з ОСОБА_7 29 березня 2017 року. Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , залучені як поняті упродовж проведення слідчих дій в указаний день, заперечили застосування до засудженого насильства. Згідно з наявними в справі даними, увечері після затримання ОСОБА_7 його оглянув черговий лікар-педіатр, який виявив лише садно на правій щоці, інших тілесних ушкоджень не встановлено також комісійною судово-медичною експертизою (висновок № 140). Скарги законного представника ОСОБА_24 до прокурора на дії правоохоронців теж не підтвердилися, у зв`язку з чим було відмовлено у внесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань відповідних відомостей. Про прийняття такого рішення констатовано і в касаційній скарзі захисника. Урахувавши все це й не встановивши факту жорстокого поводження, суд критично оцінив посилання на таке.

На відміну від позиції захисника, за висновком Великої Палати Верховного Суду про застосування ст. 290 КПК (постанова від 16 жовтня 2019 року в справі № 640/6847/15-к) відкриття стороні в судовому засіданні постанов про призначення прокурорів, груп слідчих і процесуальних рішень, на підставі яких проводилися НСРД та обшуки, не становить істотного порушення вимог КПК. Тож зазначена процедура не зумовлює визнання доказів недопустимими.

Таким чином у розрізі висновку Великої Палати Верховного Суду , сформульованого в постанові від 31 серпня 2022 року (справа № 756/10060/17), захисником не наведено вагомих аргументів, які би вказували на те, що покладені в основу обвинувачення, визнаного доведеним апеляційним судом, докази здобуто з істотним порушенням прав і свобод людини. Натомість використані на підтвердження окресленого обвинувачення фактичні дані в силу статей84-86 КПК є належними та допустимими, а їх сукупність та зміст без сумніву доводить учинення ОСОБА_7 злочинів проти здоров`я населення.

Доводи захисника щодо провокації злочину через здійснення оперативної закупки замість негайного затримання особи, котра збуває заборонені засоби, не мають юридичного підґрунтя.

Оперативна закупка передбачена законодавством як одна з форм контролю за вчиненням злочину, її запровадження відповідає закріпленим у ст. 2 КПК завданням кримінального провадження та меті слідчих (розшукових) дій (статті 223, 246 цього Кодексу). Приписи ч. 3 ст. 271 КПК забороняють під час підготовки та проведення заходів з контролю за вчиненням злочину провокувати (підбурювати) особу на вчинення цього злочину з метою його подальшого викриття, допомагаючи особі вчинити злочин, який вона би не вчинила, якби слідчий цьому не сприяв, або з цією самою метою впливати на її поведінку насильством, погрозами, шантажем.

За практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) провокація злочину має місце, коли працівники правоохоронних органів не обмежуються переважно пасивним установленням обставин можливого вчинення особою злочину з метою збору відповідних доказів і притягнення її до відповідальності, а підбурюють цю особу до його вчинення. Факторами, які впливають на вирішення окресленого питання, є: а) наявність підстав для проведення відповідних заходів, тобто конкретних і достатніх фактичних даних, що вказують на можливе вчинення особою злочину; б) роль співробітників правоохоронних органів у вчиненні злочину Підбурювання з боку поліції має місце тоді, коли працівники правоохоронних органів або особи, які діють за їхніми вказівками, не обмежуються пасивним розслідуванням, а з метою встановлення злочину, тобто отримання доказів і порушення кримінальної справи, впливають на суб`єкта, схиляючи його до вчинення злочину, який в іншому випадку не був би вчинений (рішення в справах «TEIXEIRA DE CASTRO v. PORTUGAL», заява № 25829/94, «RAMANAUSKAS v. LITHUANIA», заява № 74420/01).

Натомість у цій справі не встановлено фактів, які би свідчили, що роль поліції була надмірною і без втручання правоохоронних органів засуджений зі співучасником не вчинили б суспільно небезпечних винних діянь. Навпаки, для торгівлі наркотичними засобами та психотропними речовинами вони створили інтернет-магазин і публічно розмістили його рекламу.

Тож немає підстав уважати, що органи досудового розслідування впливали на поведінку засудженого або допомогли йому вчинити злочин, який не було би вчинено без їх участі.

Юридична оцінка обставин за ч. 3 ст. 305, ч. 2 ст. 306, ч. 3 ст. 307 КК є правильною.

Попри твердження захисника, доводи про незаконність засудження ОСОБА_7 , аналогічні викладеним у касаційній скарзі, апеляційний суд, виконавши вказівки суду касаційної інстанції, ретельно перевірив у змагальній процедурі. За наслідками перегляду, задовольнивши частково скаргу сторони захисту, згаданийсуд з огляду на відсутність доручень оперативним уповноваженим на проведення НСРД та здійснення двох оперативних закупок на підставі однієї постанови прокурора визнав недопустимими фактичні дані, що містилися в документах, на яких ґрунтувалося обвинувачення ОСОБА_7 за окремими епізодами збуту наркотичних засобів та психотропних речовин, і виключив з вироку ці епізоди злочинної діяльності.

Посилання захисника на відсутність в ухвалі розгорнутих відповідей на кожен із численних доводів скаржника не може слугувати достатньою підставою для її скасування, адже судове рішення є вмотивованим, якщо в ньому відображено міркування суду стосовно вагомих аргументів, здатних вплинути на вирішення справи (Висновок № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень), положення ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагають від суду давати детальну відповідь на кожен аргумент (див., наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Салов проти України», «HIRVISAARI v. FINLAND», заяви № 65518/01, 49684/99 відповідно).

Усупереч доводам прокурора, висновки суду апеляційної інстанції про недопустимість окремих доказів ґрунтуються на положеннях статей 41, 246 КПК та практиці Суду (наприклад, постанови від 5 листопада 2019 року, 6 липня 2022 року в справах № 344/11299/15-к, 454/2576/17 відповідно). Водночас упродовж судових проваджень сторона обвинувачення не була обмежена в реалізації процесуальних прав та обов`язків з метою обстоювання своєї правової позиції, яку, з урахуванням засади змагальності, переконливо не довела.

З приводу вимоги прокурора призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції (фактично п`ятий) слід зауважити, що тривалість кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 (понад 8 років) іде врозріз із розумними строками. При цьому рішення апеляційного суду про виключення окремих епізодів обвинувачення тавказівки на особливу небезпечність канабісу не вплинули на остаточну кваліфікацію діянь, а допущені при призначенні покарання порушення норм права, на яких акцентується в поданих скаргах, уповноважений усунути суд касаційної інстанції. Жодних процесуальних перешкод для цього немає.

Уважаючи підставними аргументи авторів касаційних скарг про неправомірне погіршення становища ОСОБА_7 під час вибору заходу примусу, Суд зазначає таке.

Згідно з ч. 3 ст. 439 КПК при новому розгляді в суді першої чи апеляційної інстанції застосування суворішого покарання допускається лише за умови, що вирок було скасовано у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання за скаргою прокурора, потерпілого чи його представника, а також якщо при новому розгляді буде встановлено, що обвинувачений вчинив більш тяжке кримінальне правопорушення, або якщо збільшився обсяг обвинувачення. Аналогічні особливості має порядок нового розгляду після скасування вироку судом апеляційної інстанції (ч. 2 ст. 416 цього Кодексу).

Відповідно до правової позиції Суду, установлена процесуальним законом заборона погіршення становища особи після скасування судового рішення діє увесь наступний період кримінального провадження щодо неї, незалежно від того, скільки разів буде здійснюватися новий розгляд справи (постанова від 22 січня 2019 року в справі № 414/1217/14-к).

За матеріалами кримінального провадження, Чернівецький апеляційний суд ухвалою від 15 березня 2024 року змінив вирок Заставнівського районного суду Чернівецької області від 3 листопада 2023 року, пом`якшив призначене ОСОБА_7 покарання, застосувавши положення ст. 69 КК, і відповідно до статей 75, 104 цього Кодексу звільнив засудженого від його відбування з випробуванням.

Згадану ухвалу Верховний Суд 22 жовтня 2024 року скасував за касаційною скаргою сторони захисту у зв`язку з порушенням норм процесуального права, котрі регламентують апеляційне провадження, а не через необхідність застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

Під час нового розгляду суд апеляційної інстанції залишив це поза увагою і попри заборону в ч. 3 ст. 439 КПК неправомірно погіршив становище ОСОБА_7 , адже на відміну від рішення в попередній ухвалі залишив оспорюваний вирок у частині покарання без змін і не застосував положень статей 69, 75 КК.

До того ж, ухвалюючи оскаржені рішення, суди попередніх інстанцій усупереч статтям 50, 65 КК повною мірою не врахували, що ОСОБА_7 уперше притягається до кримінальної відповідальності, позитивно характеризувався за місцем навчання і проживання, на відміну від співучасника ОСОБА_9 учинив злочини, будучи неповнолітнім, за змістом складеної 18 січня 2018 року досудової доповіді його виправлення можливе без ізоляції від суспільства (т.11, а. 144-146). Отже, застосоване до ОСОБА_7 обмеження прав і свобод, з яким погодився апеляційний суд, не можна вважати справедливим.

Указані судові помилки повинні бути виправлені судом касаційної інстанції. Тому вирок та ухвалу необхідно змінити на підставах, передбачених ч. 1 ст.438 КПК, пом`якшити засудженому покарання із застосуванням ст. 69 КК і відповідно до ст. 75 цього Кодексу звільнити від його відбування з випробуванням із покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК.

У зв`язку із цим ОСОБА_7 , який відбуває покарання в Державній установі « Коломийська виправна колонія (№ 41) », підлягає звільненню з-під варти.

Істотних порушень норм права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування оскаржених рішень, під час їх перегляду за касаційною процедурою Суд не встановив.

З огляду на викладене подану засудженим касаційну скаргу належить задовольнити, а скарги захисника та прокурора - задовольнити частково.

Керуючись статтями 433, 436, 441, 442 КПК, колегія суддів

ухвалила:

Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_7 задовольнити, касаційні скарги захисника ОСОБА_5 та прокурора ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Заставнівського районного суду Чернівецької області від 3 листопада 2023 року та ухвалу Чернівецького апеляційного суду від 28 лютого 2025 року стосовно ОСОБА_7 змінити, пом`якшити призначене у виді позбавлення волі покарання за: ч. 3 ст. 305 КК із застосуванням ст. 69 КК - до 4 років 6 місяців, ч. 2 ст. 306 КК із застосуванням ст. 69 КК - до 5 років, ч. 3 ст.307 КК із застосуванням ст. 69 КК - до 4 років 6 місяців; на підставі ч. 1 ст.70 цього Кодексу за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначити остаточне - у виді позбавлення волі на строк 5 років. Відповідно до ст. 75 КК звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки й покласти на нього виконання обов`язків, передбачених пунктами 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 76 цього Кодексу: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти цей орган про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

У решті вказані судові рішення залишити без зміни.

ОСОБА_7 звільнити з місця відбування покарання - Державної установи « Коломийська виправна колонія (№ 41) ».

Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3