Провадження №1-кс/522/5855/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2025 року місто Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 , подане в рамках кримінального провадження № 0000479, відомості про яке 31.07.2025 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, про арешт майна,-

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

представника власника майна, адвоката ОСОБА_4 ,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно клопотання, слідчим відділенням відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування по матеріалам кримінального провадження № 0000479, відомості про яке 31.07.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками вчинення складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України за фактом зберігання та незаконного збуту наркотичних засобів.

Встановлено, що 05.06.2025 року до чергової частини ВП №1 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП В Одеській області надійшов рапорт начальника СД ВП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області про те, що в ході розгляду матеріалів кримінального провадження № 0000150 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України, а саме незаконний збут наркотичних засобів та психотропних речовин або їх аналогів.

Так, у ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження встановлено, що надійшов рапорт оперуповноваженого СКП ВнП № 1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області, який доповідає, що в ході здійснення слідчо-розшукових заходів встановлено, що громадяни, що перебувають та мешкають у нежитловому приміщенні за адресою АДРЕСА_1 здійснюють збут наркотичних засобів та психотропних речовин на території міста Одеси.

Разом з цим встановлено, що вказані особи для незаконної діяльності використовують нежитлові приміщення, де здійснюють незаконну діяльність у сфері проведення азартних ігор.

Так в ході проведення досудового розслідування встановлено, що невстановлені особи за попередньою змовою, використовуючи заклади, у яких здійснюють незаконну діяльність у сфері з проведення азартних ігор, на території м. Одеса налагодили збут наркотичних засобів серед відвідувачів.

На підставі вищевикладеного, з метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення, ураховуючи, що у вищезазначеному приміщенні можуть знаходитись грошові кошти, мобільні телефони, цифрові носії, огляд та вилучення яких надасть можливість встановити інших учасників вказаного злочину, предмети і документи, вилучені з обігу, а також інші речі та предмети, вилучення яких можливо використати як доказ під час досудового розслідування, судового розгляду та у зв`язку із наявною реальною можливістю знищення знарядь та засобів, що зберігають на собі докази вчинення кримінального правопорушення, на підставі ухвали слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси по справі № 522/20506/25 від 11 вересня 2025 року, у нежитловому приміщенні першого поверху за адресою: м. Одеса, вул. Мала Арнаутська, 94 проведено обшук.

В ході обшуку прокурором, виявлено та вилучено:

-монітори чорного кольору марки Iiyama у кількості 25 одиниць;

-системні блоки чорного кольору, марки HP у кількості 25 одиниць;

-відео-реєстратор марки @lhua, моделі Tehnologie білого кольору;

-блок для карток чорного кольору, марки ZKT eco;

-блок IPTV чорного кольору;

-касовий апарат чорного кольору, марки Xprinter;

-зошит із чорновими записами, синього кольору;

-чорновий запис на 1 папірці;

-чорновий запис на одному папірці;

-гральні картки у кількості 62 одиниці;

-чорна папка із гральними картками у кількості 72 одиниці;

-клавіатури чорного кольору без марки у кількості 25 одиниць;

-відео-камери білого кольору, @lhua у кількості 4 одиниці;

-ультра-фіолетовий детектор без марки;

-миші компьютерні без марки, чорного кольору у кількості 26 одиниць;

-настільна вивіска із написом «ОТКАТ»;

-бензиновий генератор марки COVAX помаранчевого кольору;

-стільці шкіряні, бежевого кольору у кількості 28 одиниць.

Постановою прокурора від 10.10.2025 року вказані речі та документи були визнані речовими доками, оскільки вищевказані предмети, які вилучені в ході обшуку 10.10.2025 за вказаною адресою можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

На підставі викладеного прокурор звернувся до слідчого судді з клопотанням та просить накласти арешт на вищевказані речі та документи, які є речовими доказами з метою їх збереження.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримала та просила його задовольнити у повному обсязі.

Представник власника майна, адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора та просив відмовити у його задоволенні, оскільки жодна із тимчасово вилучених речей не підтверджує збут наркотичних засобів.

Слідчий суддя розглянувши вказане клопотання, дослідивши надані до нього матеріали, якими прокурор його обґрунтовує, вислухавши думку учасників судового провадження, прийшов до висновку, що клопотання про арешт майна, не підлягає до задоволення з наступних підстав.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається, зокрема з метою забезпечення: збереження речових доказів.

За положеннями ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 84 КПК України речові докази є одним із процесуальних джерел доказів.

Частина 1 ст. 98 КПК України регламентує, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Судом встановлено, що слідчим відділенням відділення поліції № 1 Одеського районного управління поліції № 1 Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування по матеріалам кримінального провадження № 0000479, відомості про яке 31.07.2025 року внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за ознаками вчинення складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 307 КК України за фактом зберігання та незаконного збуту наркотичних засобів.

Прокурор, звертаючись з клопотанням про арешт майна посилається на те, що вилучені в ході обшуку предмети, відповідають критеріям, зазначеним ст. 167 КПК України, а саме: використаний як засіб чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди.

Постановою прокурора від 10.10.2025 року вилучені в ході обшуку за адресою: м. Одеса, Мала Арнаутська, 94, предмети визнано речовими доказами.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися у наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Окрім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Частиною 2 статті 131 КПК України передбачено такий вид заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

Згідно зі ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення,підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення зюридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2)спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди,завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. При цьому з метою забезпечення збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Відповідно до вимог ст.173 КПК України , при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1)правову підставу для арешту майна; 2)можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно-небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1)можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Частина 1 ст.173 КПК України передбачає, що слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України.

З урахуванням положень ст.2,7 КПК України, при розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст.170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини має існувати розумна пропорційність між заходами і метою, заради якої їх застосовано (рішення у справі «Літґоу та інші проти Сполученого Королівства»). Справедливий баланс має бути дотриманий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав людини. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа, про яку йдеться, несе «індивідуальний і надмірний тягар» (рішення у справі «Брумареску, Трегубенко проти України»). Судам належить з`ясувати, чи дотримано справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу і вимогами захисту основних прав громадян (рішення у справах «Спорронг і Льонрот проти Швеції», «Іатрідіс проти Греції»).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 р. у справі Смирнов проти Росії було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимогами охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

В своєму клопотанні прокурор вказує, що в ході здійснення слідчо-розшукових заходів встановлено, що громадяни, що перебувають та мешкають у нежитловому приміщенні за адресою АДРЕСА_1 здійснюють збут наркотичних засобів та психотропних речовин на території міста Одеси.

Предмети, на які прокурор клопоче накласти арешт, належить, згідно договору оренди обладнання від 12.08.2025 року, ТОВ «ЛОТОДЕС КОМПАНІ», однак жодні документи, які б вказували на використання вказаних речей та документів, як засобу чи знаряддя вчинення даного злочину в матеріалах справи відсутні.

Як вище зазначалось, статтею 98 КПК України визначено, що є речовим доказои у кримінальному провадженні.

Частина 1 ст.307 КК України передбачає відповідальність за незаконне виробництво, виготовлення, придбання, зберігання, перевезення чи пересилання з метою збуту, а також незаконний збут наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів.

Прокурором не доведено існування правових підстав для накладення арешту на вказане майно, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, про які зазначено у його клопотанні, оскільки ним не надано доказів, що майно, на яке просив накласти арешт є предметом протиправної діяльності, об`єктом та знаряддям злочину та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, у зв`язку із чим постанова прокурора в частині визнання вищевказаного вилученого майна речовими доказами є формальною.

Виходячи зі змісту поданого до слідчого судді клопотання про арешт майна, прокурор, в розумінні вимог ст. 132 КПК України, не надав достатніх і належних доказів тих обставин, на які послався у клопотанні, а слідчий суддя, у відповідності до ст. 94 КПК України, таких доказів також не вбачає.

Слід також звернути увагу, що вказані предмети у встановленому порядку хоча і визнані органом досудового розслідування речовими доказами у кримінальному провадженні, однак така постанова на думку суду є формальною, у зв`язку з чим в даному випадку не може ставитися питання про накладення арешту на майно, з метою забезпечення збереження речових доказів, як це дозволяє ч. 10 ст. 170 КПК України.

Зважаючи на викладене, слідчий суддя приходить до остаточного висновку про те, що на вказані стороною обвинувачення предмети не може бути накладено арешт у вказаному кримінальному провадженні за наведених підстав. Прокурором не доведено необхідність накладення арешту на вищевказане майно з метою збереження речових доказів, не вказано, у який спосіб та для з`ясування яких обставин, що мають значення у даному кримінальному провадженні можливе його використання.

За положеннями ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

З матеріалів судового провадження вбачається, що накладення арешту на вищевказані предмети не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи власника майна потребам досудового розслідування і при вказаних обставинах явно порушує справедливий баланс між інтересами власника майна, гарантованими законом і завданням цього кримінального провадження, що у свою чергу нівелює накладення арешту на вилучене майно з метою забезпечення збереження речових доказів.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про недоведеність такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, слідчий суддя приходить до висновку, що в задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючисьст.ст.98,131,132,170-174,309 КПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 , про арешт майна вилученого в ході проведення обшуку 10.10.2025 за адресою: м. Одеса, Мала Арнаутська, 94 - відмовити.

Зобов`язати слідчого слідчого відділення поліції №1 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП в Одеській області у провадженні якого перебуває кримінальне провадження № 0000479 від 10.10.2025 року та прокурора який здійснює процесуальне керівництво у вказаному кримінальному провадженні, повернути ТОВ «ЛОТОДЕС КОМПАНІ»,вилучене в ході проведення обшуку 10.10.2025 за адресою: м. Одеса, Мала Арнаутська, 94 майно, а саме:

- монітори чорного кольору марки Iiyama у кількості 25 одиниць;

-системні блоки чорного кольору, марки HP у кількості 25 одиниць;

-відео-реєстратор марки @lhua, моделі Tehnologie білого кольору;

-блок для карток чорного кольору, марки ZKT eco;

-блок IPTV чорного кольору;

-касовий апарат чорного кольору, марки Xprinter;

-зошит із чорновими записами, синього кольору;

-чорновий запис на 1 папірці;

-чорновий запис на одному папірці;

-гральні картки у кількості 62 одиниці;

-чорна папка із гральними картками у кількості 72 одиниці;

-клавіатури чорного кольору без марки у кількості 25 одиниць;

-відео-камери білого кольору, @lhua у кількості 4 одиниці;

-ультра-фіолетовий детектор без марки;

-миші компьютерні без марки, чорного кольору у кількості 26 одиниць;

-настільна вивіска із написом «ОТКАТ»;

-бензиновий генератор марки COVAX помаранчевого кольору;

-стільці шкіряні, бежевого кольору у кількості 28 одиниць.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: