Житомирський апеляційний суд
Номер провадження №11-сс/4805/837/25
Категорія ст.422 КПК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

підозрюваного: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

прокурора: ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 26 листопада 2025 року, якою застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 до 23 січня 2026 року,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м.Житомира від 26 листопада 2025 року, якою застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 до 23 січня 2026 року, без визначення застави.

Своє рішення слідчий суддя обґрунтував тим, що враховуючи суть та характер злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , існують ризики, передбачені п.1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України та враховуючи обставини, передбачені ст.178 КПК України, дані про особу підозрюваного лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить його належну поведінку.

Слідчий суддя дійшов висновку, що відсутні підстави для визначення застави щодо особливо тяжкого злочину у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, на підставі п. 5 ч. 4 ст. 183 КПК.

В апеляційній скарзі захисник просить до підозрюваного застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту або визначити заставу у розмірі 80 прожиткових мінімумів.

Стверджує, що слідчий суддя не врахував, що підозрюваний сам підійшов до працівників поліції, повідомив адресу проживання, повідомив про заборонені речі.

Крім того, звертає увагу, що підозрюваний раніше не судимий, учасник бойових дій, одружений, має на утриманні малолітню дитину, постійне місце проживання.

Вважає, що ризики, передбачені ст.177 КПК України є надуманими.

Заслухавши доповідь судді, пояснення захисника та підозрюваного, які підтримали апеляційну скаргу, заперечення прокурора на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження відповідно до вимог ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Виходячи з вимог ст.370 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу повинна бути законною, обґрунтованою та вмотивованою.

Відповідно до ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, що свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий та прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику, зазначеного у клопотанні.

Норми ст.177 КПК України передбачають, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при застосуванні ОСОБА_6 запобіжного заходу, дотримався вказаних вимог Закону.

Як вбачається з матеріалів справи, досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 Північного Київського територіального управління НГУ, вчинив умисне кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, ОСОБА_6 у невстановлений день, час, місці, але не пізніше 24.11.2025, вирішив стати на шлях злочинної діяльності, пов`язаної з правопорушеннями у сфері незаконного обігу психотропних речовин. Так, у невстановлений досудовим розслідуванням день, час та місці ОСОБА_6 вступив у злочинну змову з невстановленою на даний час слідством особою, з метою незаконного збуту психотропних речовин, зокрема для збуту не менше 163 закладок із особливо небезпечною психотропною речовиною.

В подальшому ОСОБА_6 реалізуючи спільний злочинний умисел, спрямований на придбання та зберігання з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини, отримав у невстановленої на даний час слідством особи у невстановлений слідством час та місці пакунки із 163 окремими згортками із особливо небезпечною психотропною речовиною «PVP» у розфасованому вигляді, замотаними за допомогою ізоленти з метою подальшого їх збуту, таким чином незаконно придбавши та розпочавши незаконне зберігання вказаної психотропної речовини з метою збуту.

24.11.2025 ОСОБА_6 будучи зупиненим працівниками поліції відділу поліції №1 Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області на ділянці місцевості, що розташована в лісі за координатами 50.2995533, 28.6378598 поблизу Соколовського дачного масиву, розташованого на землях Іванівської сільської ради, Житомирського району Житомирської області, вказав, що має при собі вилучені з обігу речовини, та в подальшому в період часу з 14 години 11 хвилини по 15 години 20 хвилин працівниками поліції відділу поліції №1 Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області під час затримання в порядку ст. 208 КПК України та проведення особистого обшуку в останнього було виявлено та вилучено 163 згортки з кристалічною речовино білого кольору, у 10 з яких міститься особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено «PVP» загальною масою 43,782 грама, яка є особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено та які останній незаконно придбав та зберігав з метою подальшого збуту.

З матеріалів справи слідує, прийняте рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя мотивував наявністю в матеріалах провадження доказів обґрунтованості підозри вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, та наявністю ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України.

При цьому, слідчим суддею обґрунтовано прийнято до уваги, що ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні умисного злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого за яке передбачено позбавлення волі на строк від 9 до 12 років з конфіскацією майна, що у разі визнання судом його винним у вчиненні даного правопорушення можуть бути підставою для його ухилення від органу досудового розслідування, суду або суду.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його не можливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Також ОСОБА_6 може впливати на свідків, оскільки вони ще не допитані, з метою зміни їх показань, побудування власної версії захисту,

Ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України існує на даний час, оскільки підозрюваний може продовжити вказане кримінальне правопорушення.

Врахувавши зазначені обставини, слідчий суддя прийшов до обґрунтованого висновку, що на даній стадії досудового розслідування відносно підозрюваного не може бути застосовано інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою.

Крім того, слідчим суддею враховано обставини кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 , та керуючись вимогами п.5 ч.4 ст.183 КПК України, обґрунтовано не визначено розмір застави, а тому посилання апелянта на те, що слідчий суддя помилково не визначив заставу є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дійшов правильного висновку про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Інші доводи апеляційної скарги, також не спростовують правильність висновків слідчого судді.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді колегія суддів не знаходить.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

Керуючись ст.ст.404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 26 листопада 2025 року, якою застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 до 23 січня 2026 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: