Провадження № 1-кп/947/1166/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2025 року Київський районний суд м. Одеси в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

представник потерпілої ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 ,

потерпіла ОСОБА_7 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі обвинувальний

акт у кримінальному провадженні, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000113 від 07.09.2024 року відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України, за обвинуваченням ОСОБА_11 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду м. Одеси знаходиться кримінальне провадження відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України, за обвинуваченням ОСОБА_11 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 190 КК України.

Прокурор ОСОБА_3 просив призначити справу до судового розгляду, вважає, що обвинувальний акт складений із дотриманням вимог ст. 291 КПК України, підстав для закриття справи немає. Дане кримінальне провадження підсудне Київському районному суду міста Одеси, відсутні підстави для звернення з поданням про визначення підсудності.

Також, прокурор ОСОБА_3 звернувся з письмовим клопотанням про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_11 строком на 60 днів, посилаючись на те, що ОСОБА_11 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, яке передбачає покарання у вигляді позбавлення волі строком до 12 років з конфіскацією майна, не працює, не має постійного джерела доходів, тобто не має стійких соціальних зв`язків у суспільстві, що вказує на те, що знаходячись на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності, він може переховуватись від суду, впливати на свідків, потерпілих, інший обвинувачених, перешкоджати іншим чином розгляду кримінального провадження, вчинити інше кримінальне правопорушення оскільки притягується до кримінальної відповідальності Шевченківським районним судом міста Полтави, враховуючи те, що менш суворі запобіжні заходи не достатні для запобігання вищевказаним ризикам, з метою забезпечення вказаного кримінального провадження, за доцільне продовжити відносно обвинуваченого ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Потерпіла ОСОБА_7 , та її представник ОСОБА_8 підтримали думку прокурора.

Захисник ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотання про направлення кримінального провадження до Одеського апеляційного суду для вирішення питання про внесення подання до Верховного суду, з метою вирішення питання про направлення провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, з підстав викладених в письмовому клопотанні, просив справу не призначати до судового розгляду, щоб не порушувати підсудність справи.

Захисник ОСОБА_4 заперечувала проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_5 про направлення кримінального провадження до Одеського апеляційного суду для вирішення питання про внесення подання до Верховного суду з метою вирішення питання про направлення провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, вважає, що зазначене кримінальне провадження можливо призначити до судового розгляду в Київському районному суді міста Одеси. Дана обставина вже з`ясовувалося Верховним Судом, яким прийнято рішення, що зазначене кримінальне провадження підлягає розгляду у Київському районному суді міста Одеси.

Захисник ОСОБА_6 підтримав клопотання захисника ОСОБА_5 про направлення кримінального провадження до Одеського апеляційного суду для вирішення питання про внесення подання до Верховного суду з метою вирішення питання про направлення провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, заперечував проти призначення справи до судового розгляду.

Захисник ОСОБА_6 заперечував проти продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_11 у зв`язку з тим, що ризики прокурором не доведені та безпідставні, тому можливо змінити запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, або зменшити розмір застави до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обвинувачений ОСОБА_11 підтримав думку свого захисника, просив зменшити йому розмір застави, або обрати йому запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Захисники ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , обвинувачені ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , утрималися від висловлювання думки щодо вирішення питання про продовження дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_11 у вигляді тримання під вартою.

Прокурор ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_5 щодо направлення кримінального провадження до Одеського апеляційного суду для вирішення питання про внесення подання до Верховного суду з метою вирішення питання про направлення провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, у зв`язку з тим, що протиправні дії вчинялися в інтернет просторі. Відповідно до статті 32 КПК України, якщо не можливо встановити місце вчинення злочину, то кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Дослідивши обвинувальний акт, вислухавши думку учасників провадження, суд приходить до наступного висновку.

Так, колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду в ухвалі від 16 жовтня 2025 року, надала оцінку мотивам та підставам викладеним в поданні Одеського апеляційного суду про направлення зазначеної справи з Київського районного суду м. Одеси до Шевченківського районного суду міста Полтави, зазначила, що за змістом подання не вбачається підтвердження об`єктивної неможливості Київським районним судом м. Одеси забезпечити оперативний розгляд кримінального провадження, у зв`язку з перебуванням обвинуваченого ОСОБА_11 в установі виконання покарань міста Полтави.

Також, колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду зауважила, що факт перебування учасників кримінального провадження на території іншої області сам по собі не є винятковим випадком у розумінні положень ст. 34 КПК України для направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, тому колегія суддів відмовила в задоволенні поданні Одеського апеляційного суду про направлення матеріалів провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів.

Враховуючі, що питання підсудності зазначеного кримінального провадження вже вирішувалося Верховним судом, повторне звернення з поданням за цим питанням буде безпідставним, та є зловживанням, яке веде до затягування розгляду справи по суті, тому суд вважає, що слід відмовити в повторному направленні кримінального провадження до Одеського апеляційного суду для вирішення питання про внесення подання до Верховного суду, з метою вирішення питання про направлення провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів.

Враховуючі зазначене, дане кримінальне провадження підсудне Київському районному суду м. Одеси на підставі ухвали Верховного суду від 16.10.2025 року, підстав для закриття чи зупинення кримінального провадження немає, обвинувальний акт складено у відповідності до вимог кримінально-процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону. За вказаних обставин є достатньо підстав для призначення даного кримінального провадження до судового розгляду у відкритому судовому засіданні.

Також, вислухавши думку учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт, клопотання прокурора, суд вважає, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченому ОСОБА_11 , є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 4,5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк понад п`ять років або ж до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При вирішенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_11 , суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це робиться з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. Враховуються, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.

Також, суд враховує наявність дійсної необхідності захисту суспільних інтересів, яка, незважаючи на презумпцію невинуватості, має переважне значення порівняно з вимогою поваги до особистої свободи відповідно до ст. 5 Конвенції (рішення ЄСПЛ «Харченко проти України», «Лабіта проти Італії»).

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії» автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішення питання про продовження строку тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_11 , суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а враховує, що останній не має міцних соціальних зв`язків, йому інкримінується вчинення особливо тяжкого злочину, може переховуватися від суду, повторити протиправну поведінку.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Однак, розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_11 альтернативних запобіжних заходів, враховуючи вищезазначене, тяжкість, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, який має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, наявність реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистості, суворість покарання за кримінальне правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_11 , яке передбачає покарання у вигляді позбавлення волі до дванадцяти років з конфіскацією майна, можливість вчинити інше кримінальне правопорушення, впливати на інших обвинувачених, потерпілих та свідків, переховуватися від суду, що на думку суду, є підставою для продовження обвинуваченому ОСОБА_11 саме виключного виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки інші більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не забезпечать виконання процесуальних обов`язків і їх належну поведінку.

Судом було досліджене питання щодо зменшення ризиків, які існували на момент обрання обвинуваченому ОСОБА_11 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, однак доказів, які б підтверджували вказані обставини, суду не надано та не зазначено про існування таких доказів. Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з урахуванням наявності ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_11 , суд на теперішній час не встановив.

Таким чином, суд, не роблячи передчасних висновків, щодо вини обвинуваченого ОСОБА_11 , приймаючи до уваги наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зникли, з урахуванням ст. 183 КПК України, суд не вбачає підстав для зміни обвинуваченому ОСОБА_11 , виду запобіжного заходу, та приходить до висновку про необхідність продовження відносно обвинуваченого дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки його належну процесуальну поведінку може забезпечити лише такий запобіжний захід, як тримання під вартою.

Враховуючи положення ч. 3 ст. 183 КПК України, а також обставин кримінального правопорушення у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_11 наявності вищезазначених ризиків передбачених ст. 177 КПК України, суд вважає за можливе залишити без змін раніше визначений розмір застави в розмірі 1100 (одна тисяча сто) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 3 330 800 (три мільйона триста тридцять тисяч вісімсот) гривень, оскільки застава у менших розмірах не здатна забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_11 обов`язків, передбачених КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 132,177, 182, 183, 193, 194, 196, 197,314-317, 369-372,376 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Клопотання захисника ОСОБА_5 про направлення кримінального провадження до Одеського апеляційного суду для вирішення питання про внесення подання до Верховного суду, з метою вирішення питання про направлення провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, залишити без задоволення.

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000113 від 07.09.2024 року відносно ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 5 ст. 190, ч. 2 ст. 209 КК України, за обвинуваченням ОСОБА_11 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 5 ст. 190 КК України, призначити до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 26.12.2025 року 12:00 годині.

У судове засідання викликати учасників судового провадження.

Задовольнити клопотання прокурора про продовження відносно ОСОБА_11 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Продовжити відносно ОСОБА_11 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ "Полтавська установи виконання покарань №23" строком на 60 днів, тобто до 20.02.2026 року.

Залишити без змін раніше визначений розмір застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_11 обов`язків, передбачених КПК України у розмірі в розмірі 1100 (одна тисяча сто) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 3 330 800 (три мільйона триста тридцять тисяч вісімсот) гривень.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу. Обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого ОСОБА_11 обов`язки строком на 60 днів, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1) прибувати до суду за кожною вимогою;

2) не відлучатися за межі Одеської області без дозволу суду;

3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_11 , що відповідно до ч. ч. 8, 10, 11 ст. 182 КПК України, у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачені, будучи належним чином повідомлені не з`явилися за викликом до суду без поважних причин чи не повідомили про причини своєї неявки, або якщо порушили інші покладені на них при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинувачених запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України. Застава внесена обвинуваченими, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Копія ухвали вручається обвинуваченому ОСОБА_11 , прокурору та направляється уповноваженій особі місця ув`язнення.

Ухвала суду в частині продовження дії запобіжного заходу обвинуваченого ОСОБА_11 , може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, в іншій частині, оскарженню не підлягає.

Головуючий ОСОБА_1