Провадження по справі № 1-кс/522/6634/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ відділу поліції №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , по матеріалам кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001440 від 19.11.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України, про арешт майна,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні слідчого відділення ВП № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області перебуває кримінальне провадження № 0001440, відомості про яке 19.11.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 1664 КК України.

У ході досудового розслідування було встановлено, що 19.11.2025 о 09:42 до чергової частини відділу поліції № 2 Одеського районного управління поліції № 1 ГУНП в Одеській області надійшло повідомлення на спецлінію "102" про те, що 19.11.2025 до реанімаційного відділення Дитячої обласної лікарні доставлено ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з діагнозом: гостра асфіксія, постгіпоксична енцефалопатія, набряк головного мозку. Кома 3 ступеню. Судомний синдром. Серцево-легенева недостатність. ІКС ІПНП № 37789 від 19.11.2025.

Відповідно до пояснень батька ОСОБА_4 - ОСОБА_5 було встановлено, що 19.11.2025 близько 05:00 год. останній виявив виявив дитину обличчям до низу зверху на м`якій іграшці у формі кота у просторі між двома диванами, у якої було порушення дихання, відсутня реакція на подразники та починались судоми. Після чого батьками було викликано швидку допомогу та доставлено дитину до КНП Одеська обласна дитяча клінічна лікарня Одеської обласної ради де її було госпіталізовано до реанімаційного відділення.

Так, в ході проведення першочергових слідчих та розшукових дій, 19.11.2025 слідчо-оперативною групою відділу поліції № 2 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області, за участю двох понятих, спеціаліста-криміналіста ВКЗ ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, проведено огляд місця події на ділянці місцевості розташованої за адресою: АДРЕСА_1 в ході якого виявлено та вилучено:

- м`яка іграшка у формі кота сірого кольору, довжиною від вуха до ніжки 64 см, довжина м`якої частини 57 см., ширина 20 см., висота 18 см., яку поміщено до картонної коробки після чого наклеєно спеціальну наліпку НПУ з відповідними надписами та підписами та опечатано пломбою з маркуванням NPU0169020.

Вищевказана річ має значення для об`єктивного досудового розслідування в рамках даного кримінального провадження та може бути використана, як доказ факту чи обставин, які встановлюються під час досудового розслідування у кримінальному провадженні, крім того може свідчити про вчинення інших кримінальних правопорушень. Крім цього, вилучена річ необхідна для призначення ряду судових експертиз в рамках кримінального провадження.

У зв`язку із викладеним, вищезазначені речі визнано речовими доказами у кримінальному провадженні, порядок зберігання вказаних речових доказів встановлено відповідно до ст. 100 КПК України та «Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 р. №1104, про що винесено відповідну постанову.

А тому, слідчий звернулась до суду із клопотаннями про накладення арешту на зазначене майно.

Позиція учасників.

Прокурор, слідчий в судове засідання не з`явились, згідно заяви слідчого, просила розглядати клопотання за її відсутності, вимоги клопотання підтримала в повному обсязі.

Вивчивши матеріали, які обґрунтовують доводи клопотання, приходжу до висновку, що клопотання підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Мотиви слідчого судді.

Відповідно до ч.1 ст. 170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову. стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Одночасно при розгляді зазначеного клопотання у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» слідчий суддя застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Водночас, приписами ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні, 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з положеннями ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень ст. 170 Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до ч. 6 ст. 170 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку необхідності збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що вказане майно є знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів клопотання слідчого встановлено, що в провадженні відділення поліції №1 ОРУП № 1 ГУНП в Одеській області перебувають матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001440 від 19.11.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України.

З наданих матеріалів досудового розслідування вбачається, що є достатньо підстав вважати, майно, вилучене 19.11.2025 під час проведення огляду місця події, а саме м`яка іграшка у формі кота сірого кольору, довжиною від вуха до ніжки 64 см, довжина м`якої частини 57 см., ширина 20 см., висота 18 см, можже містити відомості про обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 166 КК України, тому мають значення речових доказів у кримінальному провадженні.

КПК України, також окрім мети арешту майна формулює його завдання, якими є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Мета - це те, до чого прагнуть, чого хочуть досягти, очікуваний кінцевий результат, то завдання - це конкретні проблеми, які потрібно вирішити задля досягнення мети

Інакше кажучи, завдання є засобом досягнення мети. Слід погодитися, що розв`язання завдань, що стоять перед кримінальним судочинством, обумовлює досягнення його цілей.

Намагаючись досягти мети як кінцевий результат діяльності необхідно виконати низку конкретних завдань. Вирішення завдання є етапом на шляху досягнення мети, Саме тому, як встановлено законодавцем, завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Дослідивши матеріали клопотання в судовому засіданні слідчий суддя дійшов висновку, що метою арешту майна збереження речових доказів, а завданням арешту зазначеного майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Усталена практика ЄСПЛ свідчить, що правомірність втручання у здійснення права власності з боку держави оцінюється з урахуванням того, що таке втручання повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (рішення у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»). Поняття загального (суспільного) інтересу, якому слугувало втручання у право власності під час кримінального провадження, ЄСПЛ пов`язує із видом застосованого заходу обмеження або позбавлення права власності та використовує його у тісному взаємозв`язку з поняттям правомірної мети застосування відповідного заходу. У п. 188 рішення ЄСПЛ по справі «East/West Alliance Limited» проти України» (заява № 19336/04) вказано, що накладення арешту на речові докази може бути необхідним в інтересах належного відправлення судочинства, що є легітимною метою в «загальних інтересах» суспільства.

Зважаючи на те, що у кримінальному провадженні проводяться першочергові слідчі дії, вважаю за необхідне на даному етапі досудового розслідування необхідно накласти арешт на вказане в клопотанні майно.

За таких обставин клопотання слідчого є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 167-173, 376 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ відділу поліції №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на вилучене 19.11.2025 в ході проведення огляду місця події майно, а саме:

- м`яку іграшку у формі кота сірого кольору, довжиною від вуха до ніжки 64 см, довжина м`якої частини 57 см., ширина 20 см., висота 18 см., яку поміщено до картонної коробки після чого наклеєно спеціальну наліпку НПУ з відповідними надписами та підписами та опечатано пломбою з маркуванням NPU0169020.

Виконання ухвали покласти на слідчого СВ відділу поліції №2 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_3 , або інших слідчих з групи у вказаному кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Одеського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_6