Справа № 204/6312/22
Провадження № 1-кп/0203/205/2025
УХВАЛА

іменем України

09 жовтня 2025 року Центральний районний суд м.Дніпра

у складі колегії суддів:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю прокурора ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000192 від 19.08.2022 року, стосовно ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Центрального районного суду міста Дніпра знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч.2 ст.111 КК України.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотанняпро продовження строку дії запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави з підстав наявності ризиків, передбачених п.п.1,3, 5 ч.1 ст.177 КПК України. Наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України, обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна, а тому, усвідомлюючи особливу тяжкість та реальність покарання, в разі незастосування запобіжного заходу у виді триманням під вартою, є підстави вважати, що він може виїхати за межі території України поза пунктами пропуску державного кордону або на тимчасово окуповану територію та переховуватися від суду. Наявність ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, обґрунтовується тим, що ОСОБА_7 має стійкі антиукраїнські погляди, вчинив кримінальне правопорушення в умовах воєнного стану, фактично не визнає своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення. Крім того обвинувачений може незаконно впливати на свідків та експертів у даному кримінальному провадженні.

В судовому засіданні обвинувачений, його захисник заперечували проти задоволення клопотання прокурора, вказали на відсутність в діях ОСОБА_7 складу інкримінованого правопорушення та необґрунтованість зазначених прокурором ризиків, просили змінити запобіжний захід на інший, не пов`язаний з триманням під вартою.

Заслухавши клопотання прокурора, думку сторони захисту, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до частини 1 статті 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, що відповідно до ст.12 КК України є особливо тяжким злочином, за який передбачене покарання у вигляді довічного позбавлення волі з конфіскацією майна.

На думку суду вже лише ця обставина спонукає людину до вчинення дій, спрямованих на ухилення від кримінальної відповідальності, що кореспондується з позицією ЄСПЛ щодо необхідності оцінки ризику втечі у світлі фактів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення у справах «Бекчиєв проти Молдови», «Панченко проти Росії»).

Разом з цим, не будучи самостійною підставою для утримання особи під вартою, тяжкість обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, що ґрунтується на позиції в рішенні ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії», у відповідності з якою суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів.

Крім того, 24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан, запровадження якого суд враховує як обставину, яка суттєво збільшує ризик переховування обвинуваченого від суду, оскільки на частині території України ведуться бойові дії та частина території України тимчасово окупована.

Ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, врахований судом при постановленні попередньої ухвали щодо запобіжного заходу, на даний момент не зменшився та не перестав існувати. Так, метою вчинення обвинуваченим інкримінованого злочину є надання іноземній державі - Російській Федерації допомоги в збройному конфлікті та збройній агресії проти України та проведенні підривної діяльності проти України, тому є підстави вважати, що ОСОБА_7 , розуміючи, що представники іноземної держави можуть забезпечити його переховування на території Російської Федерації, буде вважати, що єдиним способом уникнути кримінальної відповідальності за вчинення вказаних протиправних дій є доведення своїх злочинних намірів до кінця, продовжить кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується, та вчинить інші протиправні дії на користь іноземної держави, з якою Україна перебуває в стані збройного конфлікту.

Разом з цим суд вважає, що ризик, передбачений п.3 ч.1 ст.177 КПК України, недоведений прокурором, оскільки всі заявлені стороною обвинувачення свідки вже допитані судом, допитані також експерти в кримінальному провадженні, а вказаний ризик може зберігатись до безпосереднього допиту вказаних осіб.

Доводи сторони захисту про те, що матеріали провадження не містять доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого не можуть бути взяті до уваги, оскільки на даному етапі судового розгляду не оцінюються докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, суд лише визначає, що причетність обвинуваченого до вчинення кримінальних правопорушень є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу.

Крім того твердження захисника про можливість зміни запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою, судом не приймаються до уваги, оскільки відповідно до ч.6 ст.176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, яким є тримання під вартою.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку про необхідність продовжити ОСОБА_7 тримання під вартою строком на 60 днів, оскільки обмеження його права на свободу в даному випадку є виправданим та необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти його втечі та забезпечити належне виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

У відповідності до ч.4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого, зокрема, статтею 111 КК України.

Суд, враховуючи перелічені вище підстави вважає, що альтернативний запобіжний захід у виді застави не зможе гарантувати належну поведінку обвинуваченого, тому не визначає розмір застави у вказаному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 176, 177, 182, 183, 199, 331, 369-372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто по 07 грудня 2025 року включно.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Суддя: ОСОБА_2

Суддя: ОСОБА_3