Справа № 487/168/26
Провадження № 1-кс/487/393/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.01.2026 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря - ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві клопотання начальник відділення СВ Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 у кримінальному провадженні № 0001601 від 17.12.2025 про застосування запобіжного заходу - тримання під вартою відносно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Миколаєва, українця, громадянина України, що має середню спеціальну освіту, офіційно не працюючого, не одруженого, місце реєстрації відсутнє, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, останній раз: 10.02.2021 Центральним районним судом міста Миколаєва за ст. 185 ч. 2, 70 ч. 4 КК України до 4 років 2 місяців позбавлення волі, звільнений 04.10.2024 по відбуттю строку покарання,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України

встановив:

09.01.2026 начальник відділення СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 за погодженням із прокурором Окружної прокуратури міста Миколаєва ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

У клопотанні слідчий зазначає, що СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001601 від 17.12.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України.

08.01.2026 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України.

Підставою для внесення клопотання стало те, що ОСОБА_4 підозрюється у скоєнні тяжких злочинів, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

У судовому засіданні прокурор підтримав клопотання, посилаючись на неможливість запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якої міри запобіжного заходу ніж тримання під вартою, просив про його задоволення.

Захисник підозрюваного у судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання, просив застосувати до його підзахисного більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою.

Підозрюваний у судовому засіданні підтримав думку захисника, просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, заслухавши думку сторін кримінального провадження, слідчий суддя доходить до такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Із матеріалів клопотання вбачається, що СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001601 від 17.12.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України.

08.01.2026 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що відповідно до переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України, спеціального порядку набуття права власності громадянами на окремі види майна (додаток № 2), затвердженого постановою Верховної Ради України від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна» (зі змінами і доповненнями): п. 1 - зброя, боєприпаси (крім мисливської і пневматичної зброї, зазначеної в додатку № 2, і боєприпасів до неї, а також спортивної зброї і боєприпасів до неї, що придбаваються громадськими об`єднаннями з дозволу органів внутрішніх справ), п. 2 вибухові речовини та засоби вибуху.

Відповідно до п.п. 1-4 Положення про дозвільну систему, затверджену постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576 до предметів, матеріалів і речовин, підприємств, майстерень і лабораторій, на які поширюється дозвільна система, належать: вогнепальна зброя (нарізна воєнних зразків, несучасна стрілецька, спортивна, навчальна, охолощена, мисливська нарізна і гладкоствольна), бойові припаси до неї, холодна зброя, (арбалети, мисливські ножі тощо), пневматична зброя калібру понад 4,5 міліметра і швидкістю польоту кулі понад 100 метрів за секунду, пристрої вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначені патрони, вибухові матеріали і речовини, сильнодіючі отруйні речовини I - II класу безпечності, збудники інфекційних захворювань I - II групи патогенності і токсини, сховища, склади і бази, де вони зберігаються, стрілецькі тири і стрільбища, мисливсько-спортивні стенди, а також підприємства і майстерні по виготовленню і ремонту вогнепальної та холодної зброї, піротехнічні майстерні, пункти вивчення матеріальної частини зброї, спеціальних засобів, правил поводження з ними та їх застосування, магазини, в яких здійснюється продаж зброї та бойових припасів до неї, організації, що займаються збутом сильнодіючих отруйних речовин, і лабораторії, що проводять аналізи цих засобів і речовин, працюють із збудниками інфекційних захворювань I - II групи патогенності і токсинами). Міністерства та інші центральні органи державної виконавчої влади, підприємства, установи, організації, господарські об`єднання, а також громадяни мають право у встановленому порядку використовувати, зберігати, перевозити предмети, матеріали і речовини, відкривати підприємства, майстерні та лабораторії, на які поширюється дозвільна система.

Таким чином ОСОБА_4 , розуміючи те, що він не має дозволу компетентних органів та ліцензії на здійснення відповідних видів діяльності, маючи намір направлений на придбання, носіння та зберігання вибухових пристроїв та боєприпасів, без передбаченого законом дозволу, порушуючи положення про дозвільну систему, затверджену постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576 зі змінами, останній раз внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 14.12.2016 № 938 та Інструкцію про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.08.1998 № 622, вчинив кримінальне правопорушення проти громадської безпеки за наступних обставин.

Так у невстановлений під час досудового розслідування дату та час, але не пізніше 18.12.2025 (точну дату та час під час досудового розслідування не встановлено), у невстановленому досудовим розслідуванням місці, за невстановлених обставин, ОСОБА_4 незаконно придбав два корпуси гранат Ф-1, один корпус гранати РГД-5, підривач типу УЗРГМ-2 та два підривачі типу УЗРГМ, які у подальшому незаконно носив та незаконно зберігав при собі без передбаченого законом дозволу.

У подальшому 18.12.2025 о 15 годині 13 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи біля будинку №123 по вул. 2-га Екіпажна у місті Миколаєві, діючи з корисливим мотивом, незаконно збув за грошову винагороду у сумі 15000 грн особі під зміненими анкетними даними ОСОБА_7 два корпуси гранат Ф-1, та один корпус гранти РГД-5, які згідно довідок про категорію небезпечності виявлених вибухових речовин відносяться до ІІІ категорії обмежено небезпечний, підривач типу УЗРГМ-2 та два підривачі типу УЗРГМ, які згідно доводок про категорію небезпечності виявлених вибухових речовин відносяться до ІІ категорії небезпечний.

Крім того ОСОБА_4 , діючи повторно, розуміючи те, що він не має дозволу компетентних органів та ліцензії на здійснення відповідних видів діяльності, маючи намір направлений на придбання, носіння та зберігання вибухових пристроїв та боєприпасів, без передбаченого законом дозволу, порушуючи положення про дозвільну систему, затверджену постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576 зі змінами, останній раз внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 14.12.2016 № 938 та Інструкцію про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.08.1998 № 622, вчинив кримінальне правопорушення проти громадської безпеки за наступних обставин.

Так у невстановлений під час досудового розслідування дату та час, але не пізніше 31.12.2025 (точну дату та час під час досудового розслідування не встановлено), у невстановленому досудовим розслідуванням місці, за невстановлених обставин, ОСОБА_4 незаконно придбав два корпуси гранат типу РГН, два підривача типу УДЗ та патрони до стрілецької зброї у кількості 39 шт., які у подальшому незаконно носив та незаконно зберігав при собі без передбаченого законом дозволу.

У подальшому 31.12.2025 о 10 годині 51 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи біля будинку №123 по вул. 2-га Екіпажна у місті Миколаєві, діючи з корисливим мотивом, незаконно збув за грошову винагороду у сумі 11000 грн особі під зміненими анкетними даними ОСОБА_7 два корпуси гранат РГН, які згідно довідки про категорію небезпечності виявлених вибухових речовин відносяться до ІІ категорії небезпечний, підривач типу УДЗ, який згідно довідки про категорію небезпечності виявлених вибухових речовин відносяться до ІІ категорії небезпечний, підривач типу УДЗ з механічним пошкодженням, який згідно доводки про категорію небезпечності виявлених вибухових речовин відносяться до І категорії надзвичайно небезпечний, а також патрони до стрілецької зброї у кількості 39 шт.

Крім того ОСОБА_4 , діючи повторно, розуміючи те, що він не має дозволу компетентних органів та ліцензії на здійснення відповідних видів діяльності, маючи намір направлений на придбання, носіння та зберігання вибухових пристроїв та боєприпасів, без передбаченого законом дозволу, порушуючи положення про дозвільну систему, затверджену постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 № 576 зі змінами, останній раз внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 14.12.2016 № 938 та Інструкцію про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.08.1998 № 622, вчинив кримінальне правопорушення проти громадської безпеки за наступних обставин.

Так у невстановлений під час досудового розслідування дату та час, але не пізніше 08.01.2026 (точну дату та час під час досудового розслідування не встановлено), у невстановленому досудовим розслідуванням місці, за невстановлених обставин, ОСОБА_4 незаконно придбав корпуси гранат типу РГН, копус гранати типу РГД-5, два підривача типу УЗРГМ-2 та патрони до стрілецької зброї у кількості 59 шт., які у подальшому незаконно носив та незаконно зберігав при собі без передбаченого законом дозволу.

У подальшому 08.01.2025 о 14 годині 20 хвилин ОСОБА_4 , перебуваючи біля будинку №3 по вул. Кар`єрній у місті Миколаєві, діючи з корисливим мотивом, незаконно збув за грошову винагороду у сумі 14000 грн особі під зміненими анкетними даними ОСОБА_7 корпуси гранат РГН та РГД-5 які згідно довідки про категорію небезпечності виявлених вибухових речовин відносяться до ІІ категорії небезпечний, два підривача типу УЗРГМ-2, які згідно довідки про категорію небезпечності виявлених вибухових речовин відносяться до ІІ категорії небезпечний, а також патрони до стрілецької зброї у кількості 59 шт.

08.01.2026 за підозрою у скоєнні вказаних кримінальних правопорушень у порядку ст. 208 КПК України затримано ОСОБА_4 .

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України підтверджується дослідженими у судовому засіданні матеріали кримінального провадження, а саме: рапортом про реєстрацію кримінального правопорушення від 17.12.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 17.12.2025, де зазначено, що ОСОБА_4 пропонував придбати у нього 3 гранати за грошові кошти у сумі 15000 грн; протоколом контролю за скоєнням злочину у формі оперативної закупівлі, яка мала місце 18.12.2025; довідками працівників УВТС ГУНП в Миколаївській області про категорію вибухонебезпечності предметів, виданих ОСОБА_7 , які він придбав у ОСОБА_4 ; рапортом про вчинення кримінального правопорушення, яке мало місце 31.12.2025; протоколом контролю за скоєнням злочину у формі оперативної закупівлі, яка мала місце 31.12.2025; протоколом огляду предметів, а саме предметів схожі на гранати із підривачами, які ОСОБА_7 придбав у ОСОБА_4 31.12.2025; довідками працівників УВТС ГУНП в Миколаївській області про категорію вибухонебезпечності предметів, виданих ОСОБА_7 , які він придбав у ОСОБА_4 31.12.2025; рапортом про вчинення кримінального правопорушення, яке мало місце 08.01.2026; протоколом огляду предметів, а саме предметів схожі на гранати із підривачами, які ОСОБА_7 придбав у ОСОБА_4 08.01.2026; довідками працівників УВТС ГУНП в Миколаївській області про категорію вибухонебезпечності предметів, виданих ОСОБА_7 , які він придбав у ОСОБА_4 08.01.2026; протоколом затримання ОСОБА_4 в порядку ст. 208 КПК України, під час якого проведений особистий обшук затриманого, в ході якого виявлено грошові кошти грошові кошти у сумі 14000 грн., які використовувались під час проведення оперативної закупівлі бойових припасів; протоколом додаткового допиту свідка ОСОБА_7 , у ході проведення якого останній вказав на обставини придбання у ОСОБА_4 бойових припасів 18.12.2025, 31.12.2025 та 08.01.2026.

Так у рішенні Європейського суду з прав людини «Мюррей проти Сполученого Королівства» 14310/88, 28 жовтня 1994 р. наголошено « … Метою допитів під час тримання під вартою відповідно до пункту (с) частини 1 статті 5 … є сприяння кримінальному розслідуванню шляхом підтвердження чи розвіювання конкретної підозри, яка послужила причиною арешту. Тому факти, які є причино виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

Європейський суд з прав людини у рішенні «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» 12244/86; 12245/86; 12383/86, 30 серпня 1990 р. зазначив «…наявність «обґрунтованої підозри» передбачає наявність фактів або інформації, які могли б переконати об`єктивного спостерігача в тому, що відповідна особа могла таки вчинити злочин, однак те, що можна вважати «обґрунтованим», залежить від усіх обставин …».

Фактичні дані, які містяться у наданих органом досудового розслідування доказах, на думку слідчого судді, здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_4 міг вчинити інкриміновані йому кримінальні правопорушення, а отже підтверджують наявність обґрунтованої підозри, що може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження.

Разом з тим із матеріалів кримінального провадження та пояснень наданих у судовому засіданні, слідчий суддя доходить до переконання про доведення прокурором існування ризиків, передбачених п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, про що свідчить таке: ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, які, відповідно до вимог ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжких кримінальних правопорушень, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 3 до 7 років. Тобто враховуючи покарання, яке загрожує підозрюваному, у разі засудження, може ухилитись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення від кримінальної відповідальності, а враховуючи відсутність сім`ї та утриманців, інших стійких соціальних зв`язків у підозрюваного, які б могли його стримувати від спроб ухилення від органу досудового розслідування та суду, відсутність місця реєстрації та постійного місця проживання, робить даний ризик об`єктивним; ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, оскільки станом на теперішній час триває проведення слідчих (розшукових) дій, досудове розслідування не завершено, а отже, підозрюваний може штучно затягувати проведення досудового розслідування та/або судового розгляду, шляхом, зокрема, неявки за викликом до органу досудового розслідування/прокуратури та/або суду, розголошувати відомості результатів досудового розслідування, що призведе до його неповноти, втрати доказів вини підозрюваного тощо; ОСОБА_4 може продовжити свою злочинну діяльність, оскільки у останнього відсутні джерела доходів та він неодноразово судимий за корисливі злочини, що свідчить про систематичність вчинення ним кримінальних правопорушень проти власності.

При вирішенні питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя враховує те, що ОСОБА_4 неодружений, офіційно не працює, раніше неодноразово судимий, не має зареєстрованого місця проживання, вчинив кримінальне правопорушення під час дії воєнного стану.

Отже, враховуючи наведене вище, суспільну небезпечність інкримінованого злочину, а також зважаючи на початкову стадію досудового розслідування, слідчий суддя вважає, що саме такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, позбавить його можливості переховуватись від органів досудового розслідування та суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також продовжити свою злочинну діяльність.

Крім того відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 КПК України.

Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Отже, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя вважає за необхідне визначити підозрюваному розмір застави, після внесення якої він повинен бути звільнений з під варти.

Позиція Європейського суду з прав людини стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та визначення її розміру, цілковито відображується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. Суд підтвердив, що відповідно до вказаної статті Конвенції внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Враховуючи встановленні при розгляді клопотання дані про особу підозрюваного, тяжкість правопорушення, у вчиненні якого він підозрюється, та його роль у вчиненні, слідчий суддя вважає за необхідне визначити заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки внесення застави саме в такому розмірі, на думку слідчого судді, може гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Окрім цього застосовуючи щодо підозрюваного альтернативний запобіжний захід у виді застави, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст. 176-178, 182-183, 193-197, 309, 392-395 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання начальник відділення СВ Миколаївського районного управління поліції ГУНП в Миколаївській області ОСОБА_6 задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід тримання під вартою до 08.03.2026 року.

Визначити розмір застави, після внесення якої підозрюваний повинен бути звільнений з під варти, у розмірі двадцяти прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 66 560 грн, яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

Роз`яснити підозрюваному, що в разі внесення застави у визначеному в ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі.

Після отримання та перевірки протягом не більше одного робочого дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_4 з-під варти та повідомити про це слідчого, прокурора та слідчого суддю.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти, внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Покласти на ОСОБА_4 , у разі звільнення під заставу такі зобов`язання:

- прибувати за першою вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду залежно від стадії кримінального провадження;

- не відлучатися за межі міста Миколаєва без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, залежно від стадії кримінального провадження;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну у разі їх наявності.

Попередити ОСОБА_4 , про наслідки невиконання обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала слідчого судді в частині тримання під вартою ОСОБА_4 діє до 08.03.2026 року (включно).

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, протягом 5 днів з дня її оголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя Заводського

районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1