ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2780/25 Справа № 216/619/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

судді-доповідача: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6 (в режимі відео конференції)

його захисника: ОСОБА_7 (в режимі відео конференції)

обвинуваченого: ОСОБА_8 (в режимі відео конференції)

захисника: ОСОБА_9

прокурора: ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду у м.Кривий Ріг апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_9 на ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2025 року, якою обвинуваченим ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 26 вересня 2025 року, включно,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Криворізького районного суду Дніпропетровської області 29 липня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотань обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника адвоката ОСОБА_9 про заміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт.

Задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 26 вересня 2025 року, включно.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 26 вересня 2025 року, включно.

Із вказаною ухвалою не погодились захисники обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 і оскаржили її в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 який діє в інтересах ОСОБА_6 просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове рішення яким змінити відносно обвинуваченого ОСОБА_6 , запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із забороною цілодобово залишати приміщення за адресою: АДРЕСА_1 та з носінням електронного засобу контролю. Відповідно до вимог ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_6 обов`язки: прибувати до суду за першою вимогою; за наявності здати на зберігання до уповноваженої установи паспорти та інші документи для виїзду за кордон; утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілим по справі; носити електронний засіб контролю.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що прокурор у клопотанні про продовження запобіжного заходу посилався на ті ж ризики, що і раніше, та клопотання не містило жодних доданих доказів, які б підтверджували наведені обставини. Зазначає, що свідки не зверталися до суду з заявами про необхідність їхнього захисту. Покази свідка ОСОБА_11 щодо погроз викликають сумніви, оскільки в умовах попереднього ув`язнення обвинувачені не мають можливості спілкуватися між собою чи користуватися мобільними телефонами. Доказів наявності засобів мобільного зв`язку у ОСОБА_6 відсутні. Вказує, що всі свідки та потерпілий вже допитані в суді, дехто неодноразово, справа перебуває на стадії дослідження письмових доказів, отже, ризики впливу на них відсутні. Вказує, що за попередніми вироками ОСОБА_6 не чинив помсти свідкам чи потерпілим, а отже, підстави для такого припущення відсутні. Зазначає, що суд не надав належної оцінки доводам захисту щодо зменшення ризиків. Натомість ухвала містить лише загальні посилання на їх існування. Зазначає, що обвинувачений має постійне місце проживання у м. Кривий Ріг, проживає разом із ОСОБА_12 , має двох неповнолітніх дітей, а також соціальні зв`язки. Що виключає ризики переховування. Вказує, що всі речові та письмові докази вже перебувають у розпорядженні суду та прокурора, тому можливість їх знищення, спотворення чи приховування відсутня. Вважає, що тримання ОСОБА_6 під вартою з 10.08.2022 року перевищує розумний строк та порушує право на свободу. Вважає, що у справі відсутні реальні підстави для продовження тримання під вартою. З огляду на соціальні зв`язки, місце проживання, зібрані докази та зменшення ризиків.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 який діє в інтересах ОСОБА_8 просить скасувати оскаржувану ухвалу та постановити нову ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту із застосуванням засобу електричного контролю відносно обвинуваченого ОСОБА_8 , та покласти на обвинуваченого наступні обов`язки:- прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою у зв`язку з реалізацією завдань кримінального провадження - проведення процесуальних дій;- цілодобово не залишати постійне місце проживання за адресою; АДРЕСА_2 ;- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання, роботи.;- заборонити спілкуватись з свідками та потерпілими, які були допитані в ході проведення досудового розслідування;- за наявності, здати до компетентних органів документи, які надають право виїзду за кордон України.

В обґрунтування апеляційних вимог вказує, що строк тримання під вартою безпідставно продовжено, оскільки прокурор жодного разу не підтвердив наявність ризиків, на які посилається, не надав належних та нових обґрунтувань ризиків, а зміст клопотань про продовження тримання під вартою залишається незмінним та непідтвердженим. Вважає, що суд першої інстанції врахував лише наявність обґрунтованої підозри та формально перелічені ризики за п.15 ч.2 ст.177 КПК України. Вказує, що ОСОБА_8 перебуває під вартою з 12.08.2022 року, тобто понад два роки, що свідчить про відпадання необхідності у застосуванні саме найсуворішого запобіжного заходу. Вважає, що строк перебування під вартою вже перевищує розумний, а подальше продовження суперечить положенням КПК України та Конвенції про захист прав людини. Вказує, що у даному провадженні вже проведені необхідні слідчі дії, вилучені та збережені речові докази, проведені експертизи. Тому обвинувачений позбавлений можливості впливати на них. Також він не має реальних можливостей впливати на потерпілих чи свідків, оскільки не знав їх до затримання, а частина з них вже була допитана судом. Вказує, що ОСОБА_8 не має наміру переховуватись, оскільки проживає у місті Кривий Ріг за постійною адресою, яка належить його матері. Він не має наміру знищувати чи приховувати докази, перешкоджати провадженню чи вчиняти нові злочини. Навпаки, він прагне довести свою невинуватість. Вважає, що прокурор затягує судовий процес, оскільки засідання постійно переносяться, свідки та потерпілі не з`являються, а матеріали кримінального провадження не надані. При цьому, прокурор систематично подає клопотання про продовження строку тримання під вартою, що, на думку апелянта, порушує принцип поваги до свободи особистості. Враховуючи особу обвинуваченого, його постійне місце проживання, сімейні обставини та надмірний строк застосування найсуворішого запобіжного заходу, апелянт просить застосувати більш м`який захід цілодобовий домашній арешт із використанням електронного засобу контролю відповідно до ст.195 КПК України та покладенням на нього обов`язків за ст.194 КПК України.

Заслухавши суддю доповідача, думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів встановила, що судом першої інстанції, відповідно до ст.. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинувачених, які, в сукупності, давали суду достатні підстави вважати, що кожен окремо, обвинувачений ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_6 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 цього Кодексу, у зв`язку з чим прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Крім того, суд першої інстанції при розгляді клопотання прокурора врахував думку обвинувачених та їх захисників, які в судовому засіданні першої інстанції вказували наступне.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, просив обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту з засобами електронного контролю місцем його проживання. Зазначав, що свідки не заявляли про тиск з боку обвинуваченого ОСОБА_13 , ризики, які зазначає прокурор, не доведені, строк тримання під вартою безпідставно продовжується. У ОСОБА_13 погіршився стан здоров`я, в умовах тримання під вартою останній не отримує належну медичну допомогу.

Обвинувачений ОСОБА_8 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора та змінити йому міру запобіжного заходу із тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт, посилався на те, що одружений, має міцні соціальні зв`язки, не погрожував свідкам. Відносно нього раніше обирався запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, він не порушував його умови.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора, змінити запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт. Вказував, що погрози свідкам зі сторони обвинувачених нічим не підтверджені. Хачатурян тривалий час утримується під вартою, ризики з часом зменшуються.

Обвинувачений ОСОБА_6 заперечував проти задоволення клопотання, просив звільнити його з під варти та відпустити додому, враховуючи тривалий час перебування під вартою. Зазначав про жахливі умови утримання під вартою та погіршення стану здоров`я. Також просив визначити розмір застави.

Так, при продовженні обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_6 обраного запобіжного заходу суд належним чином оцінив вагомість існуючих ризиків, які на даний час не зменшились, що обвинувачені обвинувачуються у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 263 КК України, за ознаками нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаного із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у житло, спрямований на заволодіння майном у особливо великих розмірах, вчиненого в умовах воєнного стану; у носінні, зберіганні, придбанні вогнепальної зброї без передбаченого законом дозволу та незаконному придбанні, зберіганні психотропних речовин з метою збуту, тобто обвинувачується у вчиненні трьох кримінальних правопорушень, два з яких є тяжкими та один особливо тяжкий.

На даний час ризики та обставини, передбачені п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були підставою для застосування та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених не змінилися та продовжують існувати.

Застосування більш м`яких запобіжних заходів є неможливим, тому є необхідним продовжити ОСОБА_8 та ОСОБА_6 дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тяжкість, характер та обставини кримінального правопорушення свідчать про вагомість заявлених ризиків, які дійсно на теперішній час не зменшились, і яким не здатні запобігти більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги, що сторона обвинувачення не надала конкретних доказів того, що обвинувачені мають намір ухилятися від суду чи впливати на свідків є безпідставними, оскільки вказані ризики підтверджені наявними матеріалами справи, відсутність фактів переховування від суду жодним чином не свідчить про неможливість вчинення ними цих дій в подальшому, наразі право слухняна поведінка обвинувачених зумовлена виключно дієвістю обраного запобіжного заходу, а не високими моральними якостями.

На думку суду апеляційної інстанції, ризик переховування обвинувачених від суду є підтвердженим, оскільки тяжкість імовірного покарання можна вважати істотним фактором на підтвердження цього ризику. При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Так, у § 76 рішення ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») № 31315/96 від 25.04.2000 р., у рішенні ЄСПЛ «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia № 71362/01 від 21.07.2003), суд зазначив, що при визначенні ризику переховування обвинуваченого від правосуддя потрібно враховувати особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку особливо сильно підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду.

Ризик впливу обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на свідків та потерпілого в рамках даного кримінального провадження залишається сталим, адже обвинувачені знають анкетні дані свідків та потерпілого, їх місце проживання, тому у випадку зміни запобіжного заходу на більш м`який, можуть вжити протиправних заходів з метою їх залякування, помсти. Даний ризик посилився, оскільки свідки повідомили про здійснення тиску на них у вигляді погроз перед дачею показань у суді, інший свідок взагалі змінив покази у зв`язку з побоюваннями обвинувачених.

Ризиком вчинення ОСОБА_6 іншого кримінального правопорушення є те, що останній раніше неодноразово судимий за корисливі тяжкі злочини, останній раз вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17.12.2020 р. за ч. 4 ст.187, ч. 2 ст. 289, ч. 1 ст. 358 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на десять років із конфіскацією майна, звільнився 09.02.2021 року, по відбуттю покарання, фактично строк відбутого покарання склав п`ять років. Нове обвинувачення також містить ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, тому, на думку колегії суддів, тримання обвинуваченого під вартою є виправданим, оскільки у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Ризиком вчинення ОСОБА_8 іншого кримінального правопорушення є те, що останній раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності за корисливі злочини та злочин у сфері незаконного обігу наркотиків, хоча наразі в силу ст. 89 КК України вважається не судимим.

Апеляційний суд наголошує, що вирішуючи питання необхідності продовження запобіжного заходу, слід виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не лише права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як потерпілого, так і суспільства в цілому.

Колегія суддів зауважує, що ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірної можливості здійснення обвинуваченими зазначених дій.

Заявлені прокурором ризики є цілком ймовірними та чинний КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково, тобто поза всяким сумнівом здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні надалі, а тому доводи захисника про необґрунтованість заявлених ризиків є такими, що не заслуговують на увагу.

Також слід звернути увагу, що у апеляційній скарзі, як на підставу зміни запобіжного заходу ОСОБА_6 з тримання під варти на домашній арешт апелянт посилається на те, що обвинувачений має постійне місце проживання у м. Кривий Ріг, проживає разом із ОСОБА_12 , має двох неповнолітніх дітей, а також соціальні зв`язки, що на його думку виключає ризики переховування, є безпідставними.

Також як на підставу зміни запобіжного заходу ОСОБА_8 з тримання під варти на цілодобовий домашній арешт апелянт посилається на те, що обвинувачений проживає у місті Кривий Ріг за постійною адресою, яка належить його матері, є безпідставними.

Слід зазначити, що ці обставин існували і на момент вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, а відтак вони очевидно не утворюють жодних моральних запобіжників при обранні обвинуваченими моделі поведінки, а тому не здатні перешкодити обвинуваченим у разі звільнення з під варти, запобігти існуючим ризикам передбачених статтею 177 КПК України.

На підставі викладеного, колегія суддів зазначає, що у ОСОБА_8 та ОСОБА_6 відсутні достатні стримуючі фактори для забезпечення належної, законної поведінки, у разі обрані запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, що беззаперечно свідчить про наявність ризиків переховуватись від суду, впливати на свідків, вчинити інші кримінальні правопорушення.

Фактично подані апеляційні скарги викликані самим лише недосягненням бажаного результату у виді звільнення ОСОБА_8 та ОСОБА_6 з під варти, що в жодному випадку не може бути підставою для зміни чи скасування обраного запобіжного заходу.

Тривалість судового розгляду, в даному випадку не спростовує необхідність продовження обраного запобіжного заходу, а викликана складністю кримінального провадження, великим обсягом доказів, що належить дослідити та необхідністю забезпечення явки інших учасників процесу, що саме по собі не утворює підстав для звільнення з під варти та не свідчить про неможливість подальшого застосування даного виду запобіжного заходу.

Апеляційний суд приходить до висновку, що у цьому кримінальному провадженні суспільний інтерес превалює над принципом поваги до свободи обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 та саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також суд апеляційної інстанції вважає вірним рішення суду, що у зв`язку з тим, що формулювання обвинувачення стосується дій пов`язаних з насильством, відповідно до ч. 5 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 не слід визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави.

Ураховуючи сукупність обставин, в тому числі стадію судового провадження, а також дані про особу ОСОБА_8 та ОСОБА_6 ,суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність даних які б свідчили, що зазначені ризики не існують, а більш м`які запобіжні заходи не спроможні забезпечити належний розгляд провадження та виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, та про необхідність продовження щодо обвинувачених найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наразі тримання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 під вартою є обґрунтованими та виправданими, оскільки виключно в такому виді можливо забезпечити досягнення мети визначеної у ст. 177 КПК України.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає не переконливими доводи апеляційних скарг щодо можливості зміни запобіжного заходу обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на домашній арешт, оскільки рішення суду першої інстанції про продовження строку тримання під вартою не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Підстав для скасування оскаржуваної ухвали та відмови у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою колегія суддів не вбачає та вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи слідчим суддею, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2025 року, якою обвинуваченим ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, тобто до 26 вересня 2025 року, включно без змін.

Ухвала є остаточною та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді