Справа № 487/7827/23
Провадження № 1-кп/487/293/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2025 року Заводський районний суд м.Миколаєва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001509 від 09.09.2023 за обвинуваченням

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Миколаїв, українця, громадянина України, з середньою освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Заводського районного суду м.Миколаєва знаходиться кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001509 від 09.09.2023, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст. 185 КК України.

Так, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується в тому, що 24.02.2022 указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнний стан із 05:30 24.02.2022 строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався, а останній раз відповідно до указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», Верховна Рада України, 02.05.2023 прийняла Закон України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», за яким воєнний стан в Україні продовжено з 20.05.2023 строком на 90 діб.

Встановлено, що 05.08.2023 в невстановлений час, приблизно в денний час доби, ОСОБА_3 перебував з дозволу потерпілого в квартирі АДРЕСА_3 , де у нього виник раптовий, злочинний, корисливий умисел, направлений на вчинення крадіжки.

Реалізуючи свій злочинний умисел ОСОБА_3 умисно, таємно, протиправно, діючи з метою заволодіння чужим майном та обернення його на свою користь, розуміючи, що на території Миколаївської області введено військовий стан, шляхом вільного доступу, перебуваючи в вказаній квартирі, яка розташована за адресою: АДРЕСА_4 скориставшись відсутністю уваги з боку власника квартири та співмешканки, викрав пральну машину марки «Constructa» модель «VIVA 1000» вартістю 2433,33 грн., в подальшому ОСОБА_3 утримуючи викрадене майно при собі, з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим на власний розсуд, спричинивши потерпілому ОСОБА_5 матеріальний збиток на загальну суму 2433,33 грн.

Дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.4 ст.185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинуваченим заявлено клопотання про закриття кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалась кримінальна протиправність діяння.

Обвинувачений зазначив, що правові наслідки закриття кримінального провадження на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України йому зрозумілі.

Прокурор проти задоволення клопотання не заперечував.

Вислухавши думку учасників судового провадження, суд приходить до наступного.

Статтею 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У своєму Рішенні від 24 грудня 1997 року №8-зп/1997 Конституційний Суд України зазначив, щоКонституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права. Тобто, щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього (абзаци другий, третій пункту 2 мотивувальної частини).

Разом із тим, у Рішенні Конституційного Суду України (Другий сенат) від 7 квітня 2021 року №1-р(ІІ)/2021 зазначено, що в розумінні приписів статей3,8,28,55,58,62, пункту 22 частини першої статті 92 Конституції Україниу їх взаємозв`язку держава має позитивний обов`язок створювати належні національні організаційно-правові механізми притягнення особи до кримінальної відповідальності, які здатні гарантувати всебічну охорону людської гідності, зокрема забезпечувати функціонування та завершення кримінального провадження таким чином, щоб було дотримано найважливіших конституційних гарантій захисту особи від необґрунтованого кримінального переслідування, а саме базового принципу верховенства права і пов`язаних із ним принципів.

У відповідності до вимог ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує злочинність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

При цьому, як зазначив у постанові Верховний Суд від 09 вересня 2019 року в справі №591/6379/16-ц, передбачені частиною 1 статті 5 КК України підстави для закриття кримінальної справи не пов`язані із встановленням фактичних обставин справи, що свідчать про відсутність в діянні особи складу злочину, а пов`язані зі змінами законодавства про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч.1, ч.6 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. У випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першоюстатті 7 цього Кодексу.

За змістом Закону №3886-IX "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів" від 18 липня 2024 року, який набрав чинності 09 серпня 2024 року, статтю 51 КУпАП викладено в новій редакції.

Так, відповідальність за частиною 1 статті 51 КУпАП настає за вчинення дрібного викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Частина 2 статті 51 КУпАП встановлює відповідальність за дію, передбачену частиною першою цієї статті, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно з ч.5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної п.п.169.1.1п.169.1ст.169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленого законом на 1 січня звітного податкового року.

Як вбачається з формулювання обвинувачення, кримінальні правопорушення, передбачені ч.4 ст.185 КК України, ОСОБА_3 були вчинені у 2023 року.

Станом на 1 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684 гривень, а 50% від його розміру становили 1342 гривень.

Отже, з огляду на зміст положеньПодаткового кодексу Українита Закону №3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України, становить 2684 гривень (1342 гривень х 2).

Згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні №0001509 від 09.09.2023 року, протиправним діянням ОСОБА_3 05.08.2023 було заподіяно майнову шкоду ОСОБА_5 на суму 2433,33 гривень, тобто менше мінімального розміру вартості майна для кваліфікації діяння за ст.185КК України за Законом №3886-IX.

Декриміналізація це юридична перекваліфікація частини кримінально караних діянь і переведення їх в розряд адміністративних, дисциплінарних та інших правопорушень або правомірних дій. Декриміналізацією також визнається скасування раніше діючої кримінально-правової заборони, якою поведінка певного виду визнавалася як злочин; переведення діянь із категорії злочинних у категорію не злочинів. Практична реалізація декриміналізації допомагає підтримувати кримінальне законодавство в "актуальному" стані, швидко реагувати на зміни у суспільстві та державі.

Під скасуванням кримінальної відповідальності за діяння слід розуміти його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута, зокрема, шляхом скасування норм Особливої частини КК України; внесення змін до них включення до диспозицій додаткових ознак або виключення ознак, які були у попередній редакції норми; нового офіційного тлумачення кримінально-правової норми, яке змінює обсяг забороненої цією нормою поведінки без зміни її змісту (аналогічна позиція міститься у постанові ККС ВС від 24 липня 2018 року у справі №569/4061/17).

Відповідно до п.1-2 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої цієї статті, якщо підозрюваний, обвинувачений заперечує проти закриття за цією підставою.

За змістом п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у редакції від 01.12.2022 року, яка діє на час розгляду справи, кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння. Підставами для закриття кримінального провадження у випадку втрати чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння є згода на це підозрюваного, обвинуваченого.

Згідно абзацу 5 частини 7 ст.284 КПК України, ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначенихстаттею 479-2 цього Кодексу.

У новій главі 36-1 КПК України визначено особливості здійснення кримінального провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.479-2 КПК України, суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

Рішення про закриття кримінального провадження на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України констатує відсутність караності діяння за змістом нового кримінального закону і, відповідно, не тягне для особи будь-яких кримінально-правових наслідків, навпаки, спрямоване на захист прав цієї особи, а тому, враховуючи, що питання про кримінальну відповідальність за діяння, яке втратило якість злочинності, виключається в принципі, то й кримінальне переслідування відносно підозрюваного, обвинуваченого підлягає припиненню. А тому суд у судовому провадженні не може не відреагувати на зміну державою оцінки певного діяння, і має у процесуальному порядку відреагувати на скасування кримінальної відповідальності за діяння. Зазначене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 11 грудня 2019 року в справі №153/1289/18.

Частиною 1 статті 61 Закону України "Про правотворчу діяльність" від 24 серпня 2023року визначено перелік способів, за яких нормативно-правовий акт або окремий його структурний елемент вважається таким, що втратив чинність. Серед інших способів законодавець також визначив, втрату чинності нормою, зокрема, якщо суб`єкт правотворчої діяльності прийняв (видав) у встановленому цим Законом порядку рішення про визнання прийнятого (виданого) ним нормативно-правового акта або окремого його структурного елемента таким, що втратив чинність та в інших випадках, визначених законом.

За таких обставин, враховуючи імперативність вимог ч.3 ст.479-2 КПК України та позицію обвинуваченого ОСОБА_3 , який надав згоду на закриття кримінального проваджень щодо нього з підстави, передбаченої п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, кримінальні провадження №0001509 від 09.09.2023 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України в частині вчинення діянь в яких заподіяна майнова шкода не перевищує 2684,00 грн, підлягає закриттю на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Процесуальні витрати на залучення експертів слід віднести на рахунок держави.

Питання про речові докази суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.5 КК України, ст.ст.284, 372, 395, 479-2 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченого про закриття кримінального провадження задовольнити.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001509 від 09.09.2023 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України в частині вчинення діянь в яких заподіяна майнова шкода не перевищує 2684,00 грн. закрити на підставі пункту 4-1частини 1статті 284КПК України, у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів при проведенні судово-товарознавчої експертизи №СЕ-19/115-23/13861-ТВ від 06.10.2023 на загальну суму 1912,00 гривень віднести на рахунок держави.

Речові докази, а саме пральну машину марки «Constructa» модель «VIVA 1000» - повернути ОСОБА_7 .

Речовий доказ, а саме телефон марки "Xiaomi" модель "МDG2" білого кольору - повернути власнику.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м.Миколаєва протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1