Справа №760/1143/26 Провадження №1-кс/760/1052/26
УХВАЛА

«26» січня 2026 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , розглянувши скаргу адвоката ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , про звільнення незаконно утриманої особи (у порядку статті 206 КПК України),

ВСТАНОВИВ:

«22» січня 2026 року до Солом`янського районного суду м. Києва надійшла скарга адвоката ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , про звільнення незаконно утриманої особи (у порядку статті 206 КПК України).

«23» січня 2026 року скарга та додані до неї документи були передані слідчому судді Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 (на підставі протоколу автоматизованого визначення слідчого судді від 22 січня 2026 року).

В обгрунтування скарги адвокат вказує, що його клієнт ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , незаконно, проти його волі утримується посадовими військовими особами ІНФОРМАЦІЯ_2 у будівлі за адресою: АДРЕСА_1 . Так, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , з 20.04.2018 року перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_2 у статусі призовника, що підтверджується приписним від 20.04.2018 року. З 23 грудня 2025 року працює у Міністерстві економіки, довкілля та сільського господарства України на посаді головного спеціаліста відділу страхування воєнних ризиків, житлової політики держави та взаємодії з МВФ департаменту фінансової політики та страхування воєнних ризиків, яка відноситься до категорії «В» посад державної служби (державний службовець). Так, у подальшому, у зв`язку з досягненням 25 річного віку, ОСОБА_3 , звернувся 19.01.2026 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 для оновлення військово-облікового документу, як вже військовозобов`язаного та оформлення відстрочки відповідно до чинного законодавства України, більш того надав посадовим особам ТЦК відповідні документи про те, що він вже заброньований. Також, повідомив співробітникам ТЦК, про те, що Міністерством економіки, довкілля та сільського господарства України 14.01.2026 року направлений пакет документів, для оформлення йому відстрочки відповідно до пункту 23 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію». Звертає увагу Суду на те, що так як, ОСОБА_3 , є державним службовцем, відповідно до Постанови № 560 від 16.05.2024 року питання надання відстрочок від призову на військову службу під час мобілізації заброньованим на період мобілізації та на воєнний час за органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, за підприємствами, установами і організаціями, а також посадовим (службовим) особам, зазначеним у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5, комісією не розглядаються (пункт 57 Постанови № 560). Відповідно до пункту 58 Постанови № 560 органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації зобов`язані оформити відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язаним працівникам (державним службовцям), які заброньовані у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, а також посадовим (службовим) особам, зазначеним у підпунктах 16-23 пункту 1 додатка 5, у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, де військовозобов`язані працівники перебувають на військовому обліку (Центральному управлінні або регіональних органах СБУ чи відповідному підрозділі розвідувального органу). До відповідних територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки (Центрального управління або регіональних органів СБУ чи відповідному підрозділі розвідувального органу) органами державної влади, іншими державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями надсилаються документи, зазначені у переліку згідно з додатком 5. Відомості про таку відстрочку вносяться відповідним територіальним центром комплектування та соціальної підтримки до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів протягом трьох робочих днів з дня отримання документів, зазначених у переліку згідно з додатком 5. Відповідно до пункту 23 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані державні службовці, які готують висновки до проектів нормативно-правових актів, проводять їх фахову, наукову, юридичну експертизу та/або експертизу прийнятих нормативно-правових актів, державні службовці, які безпосередньо виконують функції із забезпечення кібербезпеки, кіберзахисту та безпеки інформаційних технологій, роботи з розроблення програмного забезпечення, адміністрування баз даних, впровадження та підтримки новітніх інформаційно-комунікаційних технологій в органах, що забезпечують діяльність Президента України, Верховної Ради України та Кабінету Міністрів України. У зв`язку з цим, 14.01.2026 року, Міністерством економіки, довкілля та сільського господарства України був направлений лист № 201-16/3991 06 від 13.01.2026 з додатками (довідка про займану посаду на 1 арк. в 1 прим.; копія посадової інструкції на 2 арк. в 1 прим., копія електронного військово-облікового документа на 1 арк, в 1 прим.) до ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо надання документів для оформлення відстрочки ОСОБА_3 підставі пункту 23 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», які на момент звернення ОСОБА_3 вже були отримані посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 . Більш того, так само посадових осіб ТЦК було проінформовано, що ОСОБА_3 заброньований і він не підлягає мобілізації і ТЦК. Проте, посадові особи ТЦК замість того, щоб виконати вимогу Закону та оформити відстрочку ОСОБА_3 , зняли його з військового обліку та видали наказ про його мобілізацію, у результаті чого, у мобільному додатку Резерв+ у клієнта відображається статус військовослужбовця, категорія обліку: не військовозобов`язаний, Тип відстрочки: бронювання до 02.02.2026 року. Тобто даний витяг з мобільного додатку РЕЗЕРВ+, ще раз підтверджує протиправні дії посадових осіб ТЦК, які перевищили свої службові повноваження і видали наказ про мобілізацію особи, яка має бронювання до 02.02.2026 року та якій повинна бути оформлена відстрочка у відповідності до норм чинного законодавства. Звертає увагу Суду на те, що посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_3 не надали будь - яких обґрунтувань своїм протиправним діям. На вимогу ОСОБА_4 повідомити посадовими особам ТЦК про підстави його мобілізації та надати копію наказу (витягу з наказу про мобілізацію) посадові особи ТЦК надали усну відмову. Більш того, ОСОБА_3 , проти його волі, без будь- яких обґрунтувань, військовими посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 було вивезено з будівлі ІНФОРМАЦІЯ_3 та доставлено в іншу будівлю, за адресою: АДРЕСА_1 , де наразі клієнт незаконно, проти його волі утримується військовими посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_4 . Зазначає, що представника ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_2 посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_3 не впустили у будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , зазначивши, що в них вказівка керівництва ТЦК - адвокатів та представників, які здійснюють захист військовозобов`язаних не допускати до будівлі ТЦК. При цьому, посадові особи ІНФОРМАЦІЯ_3 порушують права як клієнта, так і права адвокатів (представників), а саме перешкоджають професійній діяльності адвоката, який має право безперешкодно здійснювати представництво інтересів фізичної особи у будь-яких державних органах, органах місцевого самоврядування та правоохоронних органах, відповідно до приписів Конституції України (стаття 19 Конституції України). На момент подання цієї скарги до Суду, його клієнт, ОСОБА_3 на зв`язок не виходив, наразі він продовжує утримуватися проти його волі посадовими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 , на телефонні дзвінки не відповідає. Є підстави вважати, що з боку посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 здійснюється психологічний тиск на ОСОБА_3 . Вважає, що в діях посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 можуть бути ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 371 Кримінального кодексу України, а саме завідомо незаконне утримання проти його волі ОСОБА_3 , ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 426-1 Кримінального кодексу України, а саме перевищення військовою службовою особою службових повноважень та ознаки кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 146 Кримінального кодексу України, а саме незаконне позбавлення волі людини, посадовими військовими особами ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Згідно до ч. 2 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Частиною 3 статті 206 КПК України встановлено, що слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Відповідно до ч. 5 ст. 206 КПК України, незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) неперевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.

З системного аналізу зазначених положень статті 206 та інших положень КПК України вбачається, що нею врегульовано порядок здійснення контролю слідчим суддею щодо законності тримання осіб під вартою, а зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи (яка позбавлена свободи), слідчий суддя уповноважений під час розгляду скарги на незаконне тримання під вартою або іншого клопотання (скарги), розгляд яких віднесено до його повноважень та які подані в порядку, передбаченому КПК України.

Також законом чітко визначено, що постановлення слідчим суддею ухвали щодо негайної доставки до нього особи, яка позбавлена свободи, здійснюється лише в тому разі, якщо отримані слідчим суддею відомості створюють у нього обґрунтовану підозру про те, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

Таким чином, розгляду у порядку ст. 206 КПК України підлягають клопотання/скарги, які виникають з кримінально-правових відносин, та обов`язки щодо захисту прав людини у слідчого судді виникають в ході досудового розслідування.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Частиною 3 ст. 26 КПК України визначено, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України, кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Як вбачається зі змісту поданої адвокатом ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , скарги про звільнення незаконно утриманої особи (у порядку статті 206 КПК України), він звернувся до слідчого судді у порядку ст. 206 КПК України, у якій просить зобов`язати посадових військових осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 звільнити незаконно утриманого громадянина України, ОСОБА_3 .

Зі змісту поданої скарги слідує, що ОСОБА_3 не є особою, яка тримається під вартою, у тому числі й у зв`язку зі застосованим стосовно нього запобіжним заходом, не є затриманим у порядку ст. 208 КПК України, та не є особою, затриманою неуповноваженою службовою особою, у порядку ст. 207 КПК України, не утримується правоохоронними органами у зв`язку з розслідуваним ними кримінальним правопорушенням у межах жодного порушеного кримінального провадження.

Скаржник фактично не погоджується із діями працівників ТЦК стосовно затримання та утримання ОСОБА_3 .

Водночас, незгода із діями працівників ТЦК та СП не належить до юрисдикції та повноважень слідчого судді, компетенція якого розповсюджується лише на стадію досудового розслідування.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу на те, що у разі порушення прав чи інтересів службовими (посадовими) особами ТЦК та СП при здійсненні ними своїх повноважень, пов`язаними із мобілізацією, для судового захисту будь-яка особа вправі звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень, до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України, для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст.206 КПК України клопотання, поданого не в рамках кримінального провадження.

Слідчий суддя зазначає, що затримання громадянина працівниками ТЦК та СП та утримання його без відповідного судового рішення, не підлягає оскарженню до слідчого судді, оскільки такі правовідносини врегульовані чинним законодавством про мобілізацію та мобілізаційну підготовку, перевірка законності дій яких у такому разі не належать до повноважень слідчого судді та не підлягають розгляду в порядку КПК України.

Слідчий суддя зважає на те, що повноважені особи цього органу не є працівниками органу досудового розслідування, слідства чи прокуратури, діяльність яких може бути предметом перевірки у порядку вимог КПК України.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, скаржник у порядку ст. 214 КПК України не звертався з відповідною заявою про кримінальне правопорушення щодо посадових осіб ТЦК та СП.

Стаття 206 КПК України не містить порядку ухвалення рішення слідчого судді про відмову у відкритті провадження, яке подано в порядку ст. 206 КПК України.

У частині 4 статті 304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

У положеннях ч. 6 ст. 9 КПК України, встановлено, що у разі якщо норми положення КПК України не регулюють, або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 КПК України.

У зв`язку з викладеним, слідчий суддя приходить до висновку, про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , про звільнення незаконно утриманої особи (у порядку статті 206 КПК України).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 26, 206, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У відкритті провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_2 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , про звільнення незаконно утриманої особи (у порядку статті 206 КПК України), - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1