Справа № 645/9427/25
Провадження № 1-кс/645/77/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2026 року м. Харків

Немишлянський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

за участю:

заявника - адвоката ОСОБА_3 ,

слідчого - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Немишлянського районного суду м. Харкова скаргу адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_5 , на постанову слідчого СВ ВП № 2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 від 05.01.2026 про відмову в задоволенні клопотання про проведення повторного слідчого експерименту у кримінальному провадженні №0001060 від 24.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, -

встановив:

До слідчого судді Немишлянського районного суду м. Харкова надійшла скарга адвоката ОСОБА_3 , подана в інтересах ОСОБА_5 , на постанову слідчого СВ ВП № 2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 від 05.01.2026 про повну відмову в задоволенні клопотання сторони захисту про проведення повторного слідчого експерименту у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001060 від 24.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, в якій він просить скасувати зазначену постанову; зобов`язати слідчого слідчого відділення відділу поліції №2 Харківського районного управління поліції №2 Головного управління Національної поліції в Харківській області задовольнити клопотання сторони захисту від «26» грудня 2025 року та провести повторний слідчий експеримент із забезпеченням участі сторони захисту, підозрюваного, а також із належною фото- та відеофіксацією з метою усунення істотних суперечностей між матеріалами слідчого експерименту, протоколом огляду предмета від 08.08.2025 року та відеозаписами подій від 24.07.2025 року.

Скарга обґрунтована тим, що стороною захисту 26.12.2025 року було подано вмотивоване клопотання про призначення та проведення повторного слідчого експерименту у кримінальному провадженні № 0001060 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України. У вказаному клопотанні сторона захисту детально, з наведенням конкретних фактичних та правових підстав, обґрунтувала необхідність проведення повторного слідчого експерименту у зв`язку з тим, що результати раніше проведеної слідчої дії не дозволяють достовірно встановити реальний механізм утворення перелому нижньої кінцівки потерпілого та були отримані з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Зокрема, у клопотанні було прямо зазначено, що первинний слідчий експеримент проведено без урахування всіх істотних обставин події, які мають визначальне значення для встановлення механізму тілесного ушкодження. Сторона захисту звертала увагу на те, що під час експерименту не було належним чином відтворено положення тіла та нижніх кінцівок потерпілого у момент травмування, не встановлено характер і напрям можливого навантаження на ушкоджену кінцівку, не визначено силу та кут впливу, а також не враховано умови поверхні, на якій, за версією обвинувачення, відбувалася подія. За таких умов результати слідчого експерименту не можуть відображати реальні обставини події та не здатні слугувати належним доказом механізму утворення перелому. Крім того, у клопотанні було обґрунтовано зазначено, що під час проведення слідчого експерименту органом досудового розслідування взагалі не перевірялися альтернативні механізми утворення тілесного ушкодження, зокрема можливість

виникнення перелому внаслідок падіння з власного зросту, втрати рівноваги або

необережного навантаження на нижню кінцівку. Ігнорування таких версій події фактично

свідчить про однобічність проведеної слідчої дії та про спрямованість експерименту виключно на підтвердження версії сторони обвинувачення без належної перевірки інших об`єктивно можливих варіантів розвитку події. Окремо у клопотанні сторона захисту наголошувала, що слідчий експеримент було проведено без забезпечення участі ОСОБА_5 , дії якого перевіряються у межах кримінального провадження. Відсутність його участі у слідчій дії унеможливила відтворення події з урахуванням позиції сторони захисту та фактичних пояснень особи, а також позбавила сторону захисту можливості ставити запитання учасникам слідчої дії, наполягати на відтворенні альтернативних механізмів травмування, вносити зауваження щодо умов та способу проведення експерименту і звертати увагу слідчого на обставини, які мають істотне значення для правильного встановлення фактичних даних. Такі дії прямо порушують принцип змагальності сторін та рівності їх процесуальних прав, гарантований статтею 22 КПК України. У клопотанні також було зазначено на наявність істотних суперечностей між результатами слідчого експерименту та висновком судово-медичної експертизи. Сторона захисту звертала увагу, що відтворений під час експерименту механізм спричинення тілесного ушкодження не узгоджується з характером перелому, його локалізацією та іншими медичними ознаками, встановленими експертом, а також не виключає альтернативного механізму травмування. Водночас орган досудового розслідування не здійснив належного співставлення цих доказів та не усунув наявні суперечності, що суперечить вимогам статей 9, 91 та 94 КПК України. Незважаючи на наведення стороною захисту конкретних, деталізованих і юридично значущих доводів, слідчий у постанові про відмову у задоволенні клопотання фактично не надав відповіді по суті жодного з них. У постанові відсутній аналіз умов проведення слідчого експерименту, не спростовано аргументи щодо необхідності перевірки альтернативних механізмів утворення перелому, не наведено мотивів, з яких відсутність участі сторони захисту визнається допустимою, та не надано оцінки наявним суперечностям між доказами. Натомість слідчий обмежився загальними та декларативними посиланнями на те, що результати слідчого експерименту нібито узгоджуються з матеріалами кримінального провадження, а проведення повторної слідчої дії може призвести до затягування строків досудового розслідування. Такий підхід свідчить про формальний характер розгляду клопотання та фактичну підміну обов`язку повного, всебічного і неупередженого дослідження обставин справи простим підтвердженням вже обраної версії обвинувачення. Фактично слідчий не перевірив та не спростував доводи сторони захисту, а лише формально визнав їх необґрунтованими без наведення переконливих і зрозумілих мотивів, що суперечить вимогам статей 9, 22, 40, 91 та 94 КПК України. За таких умов постанова про відмову у призначенні повторного слідчого експерименту не може вважатися законною та обґрунтованою, а проведення повторного слідчого експерименту є необхідним для усунення допущених порушень, перевірки реального механізму утворення тілесного ушкодження та забезпечення повного, всебічного і неупередженого досудового розслідування.

Адвокат ОСОБА_3 звертає увагу слідчого судді на те, що аналіз протоколу проведення слідчого експерименту від 28 липня 2025 року та іллюстративного матеріалу, що додавався до цього протоколу, демонструє наявність суттєвих недоліків у відтворенні реальної обстановки події, а також процедур падіння та взаємодії потерпілого з поверхнею, що прямо впливає на встановлення причинно-наслідкового зв`язку між діями конкретної особи та тілесними ушкодженнями потерпілого. На іллюстрації №1 чітко видно місце проведення експерименту місто Харків, вулиця Амосова, будинок 35, біля приміщення ДСУ «Харківське ОБ СМЕ», де у присутності понятих та судово-медичного експерта потерпілий ОСОБА_6 демонстрував обставини події, що мали місце 24.07.2025 року. На цій іллюстрації відображено асфальт із численними вибоїнами та нерівностями, кривизною поверхні, проте у протоколі слідчого експерименту не зазначено, що поверхня є нерівною, що має критичне значення для оцінки можливості падіння потерпілого та механізму утворення перелому нижньої кінцівки. Зазначає, що наявні іллюстративні матеріали містять суперечності між моментом підсікання лівої ноги та фактичним положенням потерпілого на землі, зокрема щодо правого коліна, що є критично важливим для встановлення механізму травмування. Відсутність будь-яких слідів ушкоджень або контактних пошкоджень на правій нозі потерпілого, а також невідтворення реальної динаміки падіння та перевороту тіла з колін на землю чи бік робить первинний експеримент неповним і недостатньо достовірним. У протоколі не описано, як саме відбувався переворот тіла потерпілого після удару або підсікання, яким чином він міг прикривати голову руками та які частини тіла контактували з поверхнею під час падіння, а нерівності асфальту та їх можливий вплив на траєкторію падіння взагалі не враховані. Така неврахована деталізація та відсутність фактичного пошкодження знижує доказову цінність первинного слідчого експерименту і робить його непридатним для обґрунтування механізму утворення перелому або інших тілесних ушкоджень. Зазначає, що у жодному з матеріалів не зазначено наявності травми правого коліна потерпілого. Хоча первинний слідчий експеримент від 28.07.2025 року передбачав падіння на коліна. У протоколі та на ілюстраціях зафіксовано, що під час падіння потерпілий спирався на обидві руки та обидва коліна. Проте жодних слідів ушкодження, пошкоджень або натяків на травму правого коліна не було зафіксовано ні в протоколі, ні в аудіозаписах викликів служби «102», ні в медичних повідомленнях. Вказує на істотні розбіжності між первинними поясненнями потерпілого та результатами слідчого експерименту. Саме тому виникає об`єктивна необхідність у проведенні повторного слідчого експерименту з повним відтворенням реальної обстановки, динаміки падіння, положення всіх кінцівок, поверхні та фізичних факторів, що могли вплинути на результат, із забезпеченням участі сторони захисту та належною технічною фіксацією.

Адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні вимоги скарги підтримав та просив задовольнити з підстав зазначених у ній.

Слідчий у судовому засіданні заперечувала проти задоволення скарги, зазначила, що клопотання не обґрунтоване. Свою постанову, яка винесена 05.01.2026, підтримує.

Дослідивши скаргу з доданими матеріалами, вивчивши матеріали кримінального провадження, відомості щодо якого внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001060 від 24.07.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, заслухавши особу, яка подала скаргу, слідчого, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що слідчим відділенням відділу поліції №2 Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001060 від 24.07.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України.

04.12.2025 у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України.

31.12.2025 адвокат ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , звернувся до ВП №2 ХРУП №2 ГУНП в Харківській області з клопотанням про призначення та проведення повторного слідчого експерименту у справі № 0001060 за ч.1 ст. 122 КК України, який просив провести із максимальним врахуванням обстановки події, зокрема: положення тіла та нижніх кінцівок потерпілого; характеру поверхні; напрямку та сили можливого впливу; альтернативного механізму утворення перелому (падіння).

Постановою слідчого СВ ВП № 2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 від 05.01.2026 у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_3 відмовлено. У постанові слідчий відмову обґрунтовує тим, що в ході проведення досудового розслідування було проведено слідчий експеримент від 28.07.2025 по обставинам 24.07.2025 року, а саме механізму нанесення тілесних ушкоджень потерпілому. Результати зафіксовано у протоколі слідчого експерименту. Первинний слідчий експеримент було проведено з дотриманням вимог ст. 240 КПК України, за участю потерпілого, понятих, статиста та

судово-медичного експерта в умовах максимально наближених до обставин події, а

саме на вулиці, денну пору доби, літом, із застосуванням необхідної поверхні

(асфальтне покриття). Отримані дані повністю відповідають показанням потерпілого

та іншим доказам у справі. Потерпілому було добровільно запропоновано розповісти

обставини події які відбувались 24.07.2025 року за адресою м.Харків, Стадіонний

проїзд буд. 6. На що той погодився, та повідомив про обставини події.

Крім того, 25.09.2025 року було проведено слідчий експеримент по обставинам

24.07.2025 року, а саме механізму нанесення тілесних ушкоджень потерпілому.

Результати зафіксовано у протоколі слідчого експерименту. Слідчий експеримент було проведено з дотриманням вимог ст. 240 КПК України, за участю свідка, понятих, статиста, в умовах максимально наближених до обставин події, а саме на вулиці, денну пору доби, літом. Отримані дані повністю відповідають показанням потерпілого та іншим доказам у справі. Свідку ОСОБА_7 було запропоновано відтворити події 24.07.2025 року, за допомогою статиста. На що ОСОБА_7 погодився.

Крім того, згідно позиції ККС ВС (справа № 303/5115/15-к), попередній слідчий експеримент проведено в наближених умовах, достатніх для перевірки обставин, тому повторний не внесе нових даних і лише затягне провадження. Водночас, постанова ККС ВС від 02.07.2024 у справі № 303/5115/15-к зазначає, що положення ст. 240 КПК не передбачає обов`язку відтворити всі умови, які існували на час події, а лише моделювання наближених умов, важливих для мети експерименту. Якщо попередній експеримент відповідав цьому повторний не потрібен, бо не додасть нового.

Щодо доводів захисника ОСОБА_3 про те, що не було перевірено альтернативні версії утворення перелому, зазначає, що він не вказує, які саме альтернативні версії (наприклад, інший механізм травми, інші фактори тощо) та чому вони не були враховані під час первинного експерименту. Мета слідчого експерименту перевірка та уточнення відомостей, а не обов`язкова перевірка всіх можливих гіпотез (ч. 1 ст. 240 КПК України). Під час первинного експерименту перевірено механізм утворення перелому шляхом

відтворення дій підозрюваного, що підтверджено висновками судово-медичної

експертизи від 28.07.2025. Відповідно до ст. 2 КПК України (завдання кримінального провадження-встановлення істини), розслідування не зобов`язане перевіряти необгрунтовані версії без достатніх підстав. Практика ЄСПЛ (справа "Мурат Вурал проти Туреччини" від

21.10.2014) та Верховного Суду України (постанова від 12.09.2022 у справі №

760/5678/21) підтверджує, що повторні дії не проводяться для "альтернативних

версій", якщо первинні результати є повними та несуперечливими. У даному випадку

альтернативні версії не обґрунтовані новими доказами, тому повторний експеримент

не є необхідним і не вплине на оцінку обставин події.

Первинний слідчий експеримент проведено за участю понятих, потерпілого,

статиста та судово-медичного експерта ХОБСМЕ-2 з дотриманням ч. 2-4 ст. 240

КПК України. Слідчий експеримент було зафіксовано на фотозображення та було

роз`яснені права всіх учасників слідчого експерименту. На момент проведення

слідчого експерименту за участі потерпілого, а саме 28.07.2025 року - гр.

ОСОБА_5 не мав процесуального статусу у кримінальному провадженні. Крім того, 04.12.2025 року ОСОБА_5 було повідомлено про підозру за ч.1 ст.122 КК України та в подальшому було вжито заходів для забезпечення ОСОБА_8 у слідчих діях, а саме направлено слідчим за місцем праці ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) повістки про виклик ОСОБА_8 для участі у проведенні слідчих дій, а саме допиту останнього в якості підозрюваного, проведення слідчого експерименту з його участю, однак за період часу з 05.12.2025 по 31.12.2025 року ОСОБА_5 не з`явився та не надав довідок про причини відсутності. Згідно з ст. 135-138 КПК України відсутність реакції на повістки не є підставою для визнання експерименту недійсним, якщо вжито всіх розумних заходів для виклику. ОСОБА_3 стверджує наявність суперечностей між результатами слідчого експерименту та висновком судово-медичної експертизи, зокрема щодо механізму спричинення тілесного ушкодження, та наводить приклади нібито невідповідностей (не корелює з характером перелому, не відтворено всі джерела освітлення, не враховано швидкість руху тощо). Проте не було наведено конкретних цитат з висновку експертизи чи протоколу слідчого експерименту, які б свідчили про реальні суперечності. Наведені твердження є загальними та оціночними, без посилання на конкретні сторінки чи пункти документів. Слідчий експеримент від 28.07.2025 та висновок експерта від 28.07.2025 таких суперечностей не містять. У висновку експерта №09/655-С/2025 зазначено, що показання гр. ОСОБА_6 дані ним при проведені слідчого експерименту від 28.07.2025 не суперечать наявним судово-медичним даним в частині утворення встановлених у нього тілесних ушкоджень.

Крім того, зазначає, що проведення повторного слідчого експерименту призведе до невиправданого затягування строків досудового розслідування без достатніх та обґрунтованих підстав. У даному випадку клопотання не містить доказів того, що повторний експеримент є необхідним для повноти розслідування, а його проведення потребуватиме додаткового часу на підготовку, залучення учасників, фіксацію тощо, що невиправдано за відсутності нових обставин чи суперечностей у доказах. Судова практика (зокрема, позиції щодо оскарження постанов за ст. 220 КПК) підтверджує, що відмова в необгрунтованих клопотаннях є законною саме з метою запобігання затягуванню.

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником.

Крім того, аналіз положень ст. 303, ст. 307 КПК України вказує на те, що чинним КПК визначено не тільки вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого та прокурора, які можуть бути оскаржені до слідчого судді під час досудового розслідування, а і способи такого оскарження, а саме: рішення можуть бути оскарженні шляхом їх скасування, дії шляхом зобов`язання їх припинити, бездіяльність шляхом зобов`язання вчинити певну дію.

Із закріпленої в ст.26 КПК України диспозитивності, як загальної засади кримінального провадження, слідує, що слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст.3 КПК України, до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя, розглядаючи подану в порядку п. 7 ч. 1 ст.303 КПК України скаргу на рішення (постанову) слідчого про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій має право відповідно до визначених ст.307КПК України повноважень лише скасувати оскаржене рішення слідчого або залишити скаргу без задоволення в залежності від того, чи допущене при винесенні такого рішення слідчого порушення прав, свобод та інтересів особи в кримінальному провадженні, чи ні.

Така позиція також підтверджується аналізом положень ч. 5 ст. 40 КПК України, за якою слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. При цьому, у відповідності до ст. 36, 39 КПК України, вказівки слідчому щодо проведення слідчих дій мають право надавати прокурор чи керівник органу досудового розслідування.

Слід зауважити на те, що відповідно до ч. 1 ст. 40 КПК слідчий несе відповідальність за законність та своєчасність здійснення процесуальних дій. Згідно з ч. 5 ст. 40 КПК слідчий, здійснюючи свої повноваження, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку забороняється. Таким чином, при розгляді скарг на рішення про відмову в задоволенні клопотань про проведення слідчих (розшукових) дій, слідчим суддям необхідно співвідносити вимоги ст. 220 КПК з іншими процесуальними вимогами щодо здійснення досудового розслідування у кримінальному провадження, зокрема встановленими ст. 40 КПК. Саме тому необхідно брати до уваги те, що процесуальне законодавство не передбачає обов`язку посадових осіб органів досудового розслідування вчиняти всі дії, які ініціюються учасниками кримінального провадження, оскільки такі дії в певних випадках можуть бути недоцільними, а інколи - передчасними або взагалі перешкоджати досягненню завдань кримінального провадження, на що було звернуто увагу слідчих суддів в Узагальненні ВССУ від 12.01.2017 «Про практику розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування».

Відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 303 КПК предметом оскарження є рішення слідчого, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій. Існування такого предмета оскарження зумовлене задекларованою та імплементованою в КПК засадою змагальності сторін у кримінальному провадженні, оскільки одне із законодавчих положень, завдяки якому реалізується зазначена засада, передбачене у ч. 2 ст. 22 КПК України, якою встановлено, що сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Також реалізація відповідної засади забезпечується положеннями ст. 220 КПК України, якою встановлено, що клопотання сторони захисту, потерпілого і його представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, про виконання будь-яких процесуальних дій слідчий, прокурор зобов`язані розглянути в строк не більше трьох днів з моменту подання і задовольнити їх за наявності відповідних підстав. Про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання виноситься вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а в разі неможливості вручення з об`єктивних причин - надсилається їй.

Таким чином, наведені законодавчі положення передбачають, з одного боку, право учасників кримінального провадження ініціювати здійснення процесуальних, у тому числі слідчих та негласних слідчих (розшукових) дій, а з іншого регламентують недопустимість необґрунтованої та невмотивованої відмови у проведенні відповідних дій органами досудового розслідування.

Відповідно до ч.5 ст.110 КПК України, постанова слідчого, дізнавача, прокурора складається з 1) вступної частини, яка повинна містити відомості про: місце і час прийняття постанови; прізвище, ім`я, по батькові, посаду особи, яка прийняла постанову; 2) мотивувальної частини, яка повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення цього Кодексу; 3) резолютивної частини, яка повинна містити відомості про: зміст прийнятого процесуального рішення; місце та час (строки) його виконання; особу, якій належить виконати постанову; можливість та порядок оскарження постанови.

Постанова слідчого СВ ВП № 2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 від 05.01.2026 про відмову в задоволенні клопотання сторони захисту відповідає вимогам, визначеним у ч. 5 ст. 110 КПК України.

В межах розгляду скарги на постанову про відмову у задоволенні клопотання, слідчий суддя не наділений відповідними процесуальними повноваженнями для вирішення питання про зобов`язання слідчого вчинити певні дії для встановлення обставин кримінального правопорушення. На думку слідчого судді слідчим СВ ВП № 2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 клопотання захисника ОСОБА_3 розглянуто у строк, передбачений ст. 220 КПК України, постанова про відмову у задоволення клопотання від 05.01.2026 слідчим обґрунтована та підстави відмови, викладені у ній, достатньо вмотивовані, дії слідчого відповідають нормам чинного законодавства, тому правові підстави для скасування постанови про повну відмову в задоволені клопотання відсутні, а скарга адвоката ОСОБА_3 , подана в інтересах ОСОБА_5 , на рішення слідчого про відмову в задоволенні клопотання про призначення та проведення повторного слідчого експерименту є такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303-307, 309,372 КПК України, слідчий суддя,-

постановив:

У задоволенні скарги адвоката ОСОБА_3 , подану в інтересах ОСОБА_5 , на постанову слідчого СВ ВП № 2 ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 від 05.01.2026 про відмову в задоволенні клопотання сторони захисту про проведення повторного слідчого експерименту у кримінальному провадженні №0001060 від 24.07.2025 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складено 02.02.2026 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1