Справа № 452/3131/25
Провадження № 1-кп/452/451/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2025 року м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

із участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника-адвоката ОСОБА_5 ,

неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 ,

законного представника неповнолітнього

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника-адвоката ОСОБА_8 ,

представника Служби в справах дітей виконкому

Новокалинівської міської ради ОСОБА_9 ,

представника ювенальної превенції

Самбірського РВП ОСОБА_10 ,

психолога ОСОБА_11 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні у залі суду в місті Самборі Львівської області кримінальне провадження №0000361 від 18.06.2025 року про обвинувачення:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 ; українця, громадянина України, із середньою освітою, учня 11-го класу ліцею м. Новий Калинів Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області, раніше не судимого, -

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

17.06.2025 року о 23:00 годині неповнолітній ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні незавершеного будівництва школи, що по вул. Січових Стрільців, 35 у смт. Дубляни Самбірського району Львівської області, на ґрунті раптово виниклого конфлікту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки, хоча і не бажаючи, але свідомо припускаючи їх настання, штовхнув обома руками в область плечей потерпілого ОСОБА_12 , у результаті чого останній втратив рівновагу та впав, вдарившись головою об підлогу із бетонним покриттям. Такі необережні дії ОСОБА_6 призвели до того, що потерпілий ОСОБА_12 отримав тілесні ушкодження у вигляді: важкої черепно-мозкової травми; важкого забою головного мозку із забоєм стовбурових відділів головного мозку; гострої масивної субдуральної гематоми правої півкулі головного мозку; травматичного субарахноїдального крововиливу важкого ступеня дислокаційного синдрому; перелому скроневої та тім`яної кісток склепіння черепа зліва; забою м`яких тканин та підапоневротичної гематоми тім`яно-потиличної ділянки голови зліва; лінійного перелому лівої тім`яної кістки з поширенням кісткових фрагментів на лобно-клиновидний шов (Sphenofrontal suture), лобно-виличного шва (frontozygomatic suture) зліва та верхньої стінки лівої орбіти, без зміщення кісткових фрагментів; лінійного перелому потиличної кістки зліва з поширенням на великий потиличний отвір та тімяно-сосцевидного шва зліва, без зміщення кісткових фрагментів; краєвого перелому тіла Th2, багато-фрагментарний перелом дужки справа та кісткового розростання L1, зі зміщенням кісткових структур, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент утворення.

Судом проаналізовано показання неповнолітнього обвинуваченого, позиції захисника-адвоката ОСОБА_8 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_7 , прокурора, потерпілої ОСОБА_4 , представника потерпілих адвоката ОСОБА_5 , представників Служби у справах дітей виконкому Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області ОСОБА_9 та ювенальної превенції Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_10 , психолога ОСОБА_11 , докази досудового розслідування в сукупності, а також висновки судово-медичних експертів, досудову доповідь та медичну документацію на потерпілого ОСОБА_12 , і тому суд прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, оскільки він заподіяв необережне тяжке тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_12 ; кваліфікація дій за вказаною нормою Кримінального Закону є вірною і обвинувачений повинен за це понести кримінальну відповідальність.

На підтвердження встановлених судом обставин винність особи вбачається із допитаного безпосередньо у судовому засіданні неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 , який свою вину в скоєнні кримінального правопорушення визнав повністю, у вчиненому розкаявся та показав, що того дня 17 червня у вечірній час 21.30-22.00год разом із товаришами ОСОБА_13 і ОСОБА_14 перебували в приміщенні недобудованої школи; зателефонував ОСОБА_15 і обвинувачений йому відповів про їх місцезнаходження. У наступному останній прибув і дещо вияснював із ОСОБА_16 , оскільки мали якісь спільні інтереси, а потім безпідставно почав звинувачувати ОСОБА_6 із питанням «чому не відповідає на телефонні дзвінки». При розмові з обвинуваченим потерпілий ОСОБА_12 наближався до нього і було чутно різкий запах алкоголю; два товариші обвинуваченого просили зупинитись, але він наполегливо наближався до ОСОБА_6 , а той у свою чергу відштовхнув його від себе і ОСОБА_12 упав і вдарився головою до бетону, відразу «відключився». Два товариші щось пробували по обличчі вдаряти потерпілого, щоб прийшов до тями, але він не реагував; обвинувачений ОСОБА_6 налякався і втік, про цей випадок розповів матері лише наступного дня зранку; про це що сталося обвинувачений жаліє та планує в будь-який спосіб шукати можливості для відшкодування коштів на лікування потерпілого.

Крім визнання вини обвинуваченим його винність в інкримінованому правопорушенні доведена сукупністю доказів зібраних у ході досудового розслідування, дослідження яких відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України суд за погодженням із учасниками кримінального провадження визнав недоцільним. Водночас судом з`ясовано чи правильно розуміють сторони кримінального провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснено, що у такому разі вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що він раніше не притягався до кримінальної відповідальності; на обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах не перебуває; по місцю навчання характеризується позитивно.

Також судом ураховується досудова доповідь Самбірського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області, згідно якої обвинувачений має низький рівень вчинення повторного кримінального правопорушення, а тому можливо виправлення неповнолітнього без позбавлення або обмеження волі.

Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 ОСОБА_7 у судовому засіданні зазначив, що він є його сином, з яким він провів виховну роботу. У свою чергу хлопець усвідомив, що вчинив недобре, дуже шкодує та щиро розкаюється. У подальшому він намагатиметься більш прискіпливо ставитись до виховання сина.

Представник служби у справах дітей Новокалинівської міської ради Самбірського району Львівської області ОСОБА_9 в судовому засіданні просила суд призначити обвинуваченому мінімальну міру покарання громадські роботи, оскільки скарг у службу дітей щодо нього не надходило, на обліку він не перебуває.

Представник служби ювенальної превенції ВП Самбірського РВП ГУ НП у Львівській області ОСОБА_10 у судовому засіданні однаково зазначила, що скарг на обвинуваченого не надходило, раніше він не потрапляв у поле зору їхньої служби, а тому доцільним було б йому призначити покарання як запропоновано стороною обвинувачення прокурором у виді громадських робіт.

Напротивагу наведеному потерпілою стороною суду переконливо запропоновано за результатом розгляду призначити покарання позбавлення волі із застосуванням іспитового строку, - що на їх думку буде більше стимулювати обвинуваченого до належної поведінки та буде свого роду уроком для інших.

Детально вислухавши всіх учасників під час судових дебатів та репліки з приводу питання виду покарання у випадку прийняття судом обвинувального вироку, суд прийшов до однозначного висновку про призначення покарання неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_6 у виді позбавлення волі зі звільненням особи від відбування покарання з випробуванням. При цьому суд враховує ступінь тяжкості ним учиненого; також судом ураховано особу винного, його характеристику, обставини вчинення злочину, ставлення неповнолітнього до вчиненого ним діяння, умови життя та виховання обвинуваченого. Із урахуванням цього слід призначити обвинуваченому покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів. Підстав для переходу до більш м`якого покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , ніж це передбачено відповідною статтею Особливої частини Кримінального Кодексу України за вчинене, - не встановлено.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_6 є щире каяття та вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім; обставин, що обтяжує покарання не встановлено.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 судом ураховано окрім загальних засад такого, і роз`яснення постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання».

У відповідності до вимоги ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно із ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Тому, розглядаючи кримінальне провадження в межах установленого звинувачення неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_6 , із урахуванням наведеного і загальних засад призначення покарання, аналізуючи матеріали досудового розслідування в сукупності з позиціями усіх учасників судового провадження; із урахуванням даних про неповнолітнього ОСОБА_6 , який раніше не судимий, його позитивної характеристики, поведінки до і після вчинення кримінального правопорушення, вимоги закону, наслідків та обставин вчиненого особою, поведінки безпосередньо самого потерпілого в час інкримінованих дій неповнолітньому, - суд дійшов висновку, що йому слід призначити покарання у виді позбавлення волі та застосувати звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Разом із викладеним вище суд констатує про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства в умовах здійснення за нею контролю при звільненні від відбування покарання з випробуванням, - і на думку суду саме таке покарання із застосуванням ст. 104 КК України буде відповідати, як принципу індивідуалізації, пропорційності та справедливості покарання, а також практиці Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). А для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2018 року). Крім того суд враховує роз`яснення, наведене у Рішенні Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року №15-рп/2004, згідно якого «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину», - а тому суд приходить до висновку, що неповнолітньому обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити покарання у виді позбавлення волі із застосуванням звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, - що є тотожним позиції потерпілої сторони, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчиненню ним нових злочинів для реалізації принципу законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

Також поза увагою суду не залишилось твердження потерпілої ОСОБА_4 , що обвинувачений ОСОБА_6 не повністю усвідомив протиправність своїх дій і щиро не покаявся у вчиненому. На переконання суду що і взято до уваги при прийнятті судового рішення неповнолітній обвинувачений ОСОБА_6 жалів з приводу вчиненого і показав суду готовність понести покарання, але робив він це у свій спосіб виключно саме через свій вік. Зазначене узгоджується із думкою присутніх спеціалістів у судовому засіданні з ювенальних служб та психолога, - що за основне слід брати до уваги, що обвинувачений є неповнолітнім.

Цивільного позову в установленому порядку не заявлено; застосований запобіжний захід особисте зобов`язання стосовно обвинуваченого за ухвалою суду від 04.11.2025р. слід залишити до набрання вироком законної сили; витрати на залучення експерта відсутні; питання речових доказів вирішується у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 370, 373 - 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України і призначити покарання позбавлення волі на строк 1(один) рік.

На підставі ст. 104 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням на іспитовий строк 1(один) рік.

Згідно п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_6 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання, роботи.

Запобіжний захід до набрання вироком законної сили стосовно ОСОБА_6 особисте зобов`язання залишити із умовами та заборонами у визначений ухвалою суду від 4 листопада 2025 року спосіб.

Речові докази після набрання вироком законної сили:

-копії медичних документів (Медичну карту та інші виписки стосовно ОСОБА_12 ) залишити при матеріалах кримінальної справи;

-змиви РБК згідно постанови про визнання речовим доказом і квитанції 02021 від 18.06.25р., що в камері зберігання Самбірського РВП, - знищити.

На вирок суду може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня його проголошення. У відповідності до ч. 2 ст. 394 КПК України вирок не може бути оскарженим в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 цього кодексу.

Копію вироку негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя