ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Провадження №: 11-сс/818/ 1212 /25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: обрання запобіжного заходу підозрюваному
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересеня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора та адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 09.09.2025 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою клопотання слідчого СУ ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0000658 від 07.06.2023 задоволено частково.

Застосовано відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», в межах строку досудового розслідування, строком на 57 (п`ятдесят сім) днів до 04 листопада 2025 року включно.

Визначено суму застави в розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімумів для працездатних осіб в сумі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн., які необхідно внести на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області (код одержувача: 26281249; банк одержувача: ДКСУ м. Київ; МФО одержувача: 820172; р/р. ua0006674 (справа № 953/10530/24, н/п 1-кс/953/6233/25) до сплину терміну тримання під вартою.

При внесенні визначеної суми застави, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти необхідно звільнити.

У разі внесення застави, необхідно покласти на ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора, чи суду за першою вимогою;

2) не відлучатися з м.Харкова, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

4) здати на зберігання до територіальних органів Державної міграційної служби України паспорт громадянина України для виїзду за кордон на своє ім`я.

Відповідно до вимог ст. 182 КПК України роз`яснено підозрюваному, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.

Роз`яснено заставодавцю, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене законом покарання до дванадцяти років позбавлення волі з конфіскацією майна та попередити його про обов`язки із забезпечення належної поведінки підозрюваного, обвинуваченого та його явки за викликом до слідчого, прокурора, суду, а також про наслідки не виконання цих обов`язків.

Покладено на заставодавця наступні обов`язки: забезпечувати належну поведінку підозрюваного; забезпечувати явку належно повідомленого підозрюваного, обвинуваченого, до слідчого, прокурора, суду; повідомляти слідчого, прокурора, та суд про причини неявки підозрюваного, обвинуваченого.

Зобов`язано заставодавця забезпечити виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків щодо повідомлення слідчого, прокурора, чи суду про зміну свого місця проживання або перебування.

Попереджено заставодавця, що в разі невиконання покладених на нього та самого підозрюваного обов`язків, застава буде звернена в дохід держави та зарахована до спеціального фонду Державного бюджету України.

Зобов`язано слідчого СУ ГУНП в Харківській області майора поліції ОСОБА_9 негайно повідомити близького родича підозрюваного ОСОБА_7 про тримання під вартою останнього.

Встановлено строк дії ухвали до 04 листопада 2025 року включно.

Вимоги апеляційних скарг, з узагальненими доводами осіб, які їх подали.

На вищевказану ухвалу слідчого судді була подана апеляційна скарга прокурора в кримінальному провадженні, якою просив скасувати ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 09.09.2025 року в частині визначення підозрюваному ОСОБА_7 суми застави та визначити суму застави у розмірі завданої матеріальної шкоди, а саме 6 894 570,43 грн.

Свою апеляційну скаргу прокурор аргументував тим, що наявні ризики, передбачені п.1,3,4,5 ст.177 КПК України, а визначений розмір застави судом першої інстанції є непомірним завданій шкоді.

На вищевказану ухвалу слідчого судді також була подана апеляційна скарга захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_8 , якою просив повністю скасувати ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 09.09.2025 року.

Свою апеляційну скаргу захисник аргументував тим, що підозра ОСОБА_7 є необґрунтованою та безпідставною, порушень посадових інструкцій з боку ОСОБА_7 не було, слідством навмисно завищена кримінально-правова кваліфікація діяння, ризики передбачені п.1,3,4,5 ст.177 КПК України, відсутні та надумані стороною обвинувачення. Крім того, звертав увагу на позитивну характеристику особи підозрюваного.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції адвокат ОСОБА_8 просив про задоволення своєї апеляційної скарги, просив повністю скасувати ухвалу суду першої інстанції та скасувати запобіжний захід щодо підозрюваного ОСОБА_7 . Заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора.

Вказував, що слідчий суддя повністю не дослідив матеріали справи, підозра ОСОБА_7 є необґрунтована, матеріали справи не містять інформації щодо того, коли, де саме і яким шляхом було розтрачені кошти, ризики, передбачені п.1,3,4,5 ст.177 КПК України, відсутні, просив звернути увагу на вік, стан здоров`я та стан здоров`я дружини підозрюваного.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції підозрюваний ОСОБА_7 підтримував вимоги свого захисника.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор просила про задоволення своєї апеляційної скарги, заперечувала проти задоволення апеляційної скарги захисника. Вказала, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, наявні ризики, передбачені п.1,3,4,5 ст.177 КПК України, та визначена сума застави судом першої інстанції не є спів мірною сумі вчиненого збитку.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, доводи сторони захисту, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони захисту задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга сторони обвинувачення підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст.177 КПК України.

Відповідно до положень ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Колегія суддів ставиться критично до доводів сторони захисту щодо необґрунтованості підозри ОСОБА_7 та побудові підозри на припущеннях.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Оскільки положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання колегія суддів користується практикою ЄСПЛ.

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому факти що підтверджують обґрунтовану підозру не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий - що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученогс Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вирок) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процес) кримінального розслідування».

Суд зазначає, що на цій стадії кримінального провадження, враховуючи практику Європейського суду з прав людини та положення кримінального процесуального закону, суд повинен лише надати оцінку тому чи достатньо отриманої інформації та досліджених доказів, для того, щоб допустити можливість, що особа щодо якої вирішується питання про застосування запобіжного заходу могла вчинити кримінальне правопорушення, яке їй інкримінується.

Питання ж оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні того чи іншого злочину входить до компетенції суду під час розгляду кримінального провадження по суті.

З огляду на зазначене, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 , виходячи з наявних у суду матеріалів клопотання, слідчий суддя зробив правильні висновки, що існують достатні підстави для наявності обґрунтованої підозри стосовно можливого вчинення ОСОБА_7 дій, що кваліфікуються за викладених у клопотанні обставин.

Крім того, суд апеляційної інстанції не може взяти аргументи сторони захисту щодо відсутності ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності ризиків за п.п. 1, 3, ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, ризики, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч.1 ст.177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Щодо ризиків, передбачених п.1 ч.1 ст.177 КПК України, колегія суддів вважає, що, виходячи з відомостей щодо особи підозрюваного ОСОБА_7 та суті інкримінованого правопорушення, підозрюється у вчиненні особливо злочину, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, які є особливо тяжким злочином, що виражається у розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненій за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах в умовах воєнного стану, не виключена можливість переховування останнього від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення відповідальності за вчинене.

Крім того, беручи до уваги той факт, що на даний час не всі межі державного кордону України знаходяться під контролем її влади, ОСОБА_7 матиме можливість незаконно перетнути державний кордон України, переслідуючи все ту ж мету уникнення кримінальної відповідальності.

Додатково, суд апеляційної інстанції погоджується із думкою слідчого судді щодо можливості усвідомлення тяжкості та невідворотності покарання за вчинення тяжкого злочину ОСОБА_7 , у разі доведення його винуватості, останній може залишити та змінити своє місце проживання, а також може планувати втечу з метою уникнення кримінальної відповідальності шляхом переховування від правоохоронних органів та суду.

Щодо ризиків, передбачених п.3 ч.1 ст.177 КПК України, колегія суддів звертає увагу, що не всі свідки по даному кримінальному провадженню ще не допитані, та вважає, що ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при збиранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання показань та дослідження їх судом, а ОСОБА_7 має реальну можливість впливати на вказаних осіб у даному кримінальному провадженні, в тому числі на тих, яким відомо про вчинення кримінального правопорушення, не можна виключати можливість такого впливу підозрюваного на останніх з метою зміни їх свідчень на свою користь.

Враховуючи вищенаведені відомості у колегії суддів не виникає сумнівів щодо обґрунтованості та доведеності ризиків, передбачених п.п.1,3 ч.1 ст. 177 КПК України, якими слідчий обґрунтовує в суді першої інстанції необхідність застосування такого запобіжного заходу, як тримання підозрюваного під вартою, оскільки на момент розгляду апеляційної скарги вказані ризики, які існували на час обрання цього запобіжного заходу, не зменшилися, а їх доведеність об`єктивно вбачається з системного аналізу відомостей, що стосуються особи підозрюваного та обставин кримінального провадження.

Суд апеляційної інстанції ставиться критично до доводів сторони захисту про необхідність врахування віку, стану здоров`я підозрюваного та стану здоров`я його дружини, адже дані обставини не стали стримуючим фактором при вчиненні ОСОБА_7 кримінального правопорушення та існували на час вчинення.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, які, на думку захисника підозрюваного є підставами для скасування ухвали суду, колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини, сформовану в справах «Салов проти України» від 06 вересня 2005 року (заява №65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року (заява №63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року (заява №4909/04; пункт 58), відповідно до якої: принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Враховуючи викладене, на думку колегії суддів, в апеляційній скарзі не наведено беззаперечних та достатніх доводів, які б спростовували висновки слідчого судді щодо необхідності скасування ухвали слідчого судді.

Суд першої інстанції вивчав можливість застосування до ОСОБА_7 застосування альтернативного запобіжного заходу та застосував до підозрюваного запобіжний захід у виді застави у розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімумів для працездатних осіб в сумі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) грн.

Суд апеляційної інстанції не погоджується із даним висновком суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається з урахуванням майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу, а також тяжкості кримінального правопорушення та розміру завданої шкоди. Разом з тим, застава повинна забезпечувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків і бути достатнім стримуючим фактором для запобігання ризикам, визначеним ст. 177 КПК України.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, яке спричинило матеріальну шкоду у розмірі 6 894 570,43 грн., що свідчить про значний ступінь суспільної небезпечності діяння.

При цьому визначений судом першої інстанції розмір застави 242 240 грн є неспівмірним із характером і тяжкістю інкримінованого правопорушення та розміром шкоди, а отже, не може забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Розмір завданої шкоди складає 6 894 570,43 грн, тоді як застава становить лише близько 3,5% від цієї суми. На думку суду апеляційної інстанції така диспропорція свідчить, що застава не відповідає тяжкості інкримінованого злочину та можливим наслідкам.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Згідно з п.48 рішення «Чеботарь проти Молдови» №3561/06 від 13 11 2007 року Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності до ст.5, 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, в кінцевому рахунку, пред`явленні обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання». (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, №182 та «Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, п.55, Series A, № 300-A).

Згідно зі сформованою практикою Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» №9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозрі не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку) чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу) кримінального розслідування».

З урахуванням конкретних обставин цього кримінального провадження та характеру дій, які інкримінуються підозрюваному, а саме того, що ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України, а саме у розтраті чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненій за попередньою змовою групою осіб в особливо великих розмірах в умовах воєнного стану, тобто за тяжких обставин у яких опинилося суспільство, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку вчиненого та особи, яка його вчинила, колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги прокурора щодо необхідності визначення розміру застави у межах, співмірних із завданою шкодою, що відповідатиме принципу забезпечення дієвості запобіжного заходу.

За таких обставин колегія суддів з урахуванням майнового становища підозрюваного, а також те, що ОСОБА_7 з вищою освітою, одружений, працюючий заступником директора КП "Харківводоканал", має постійне місце реєстрації та проживання, враховуючи конкретні обставини інкримінованого кримінального правопорушення, тяжкості кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, наявність реальної можливості у нього внести заставу, вважає за необхідне визначити ОСОБА_7 заставу в розмірі 500 (п`ятсот) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3028 грн. х 500 = 1 514 000). Внесенню підлягають грошові кошти у розмірі 1 271 760 (один мільйон двісті сімдесят тисяч сімсот шістдесят) грн., що становить різницю між визначеним розміром застави та раніше сплаченою заставою у розмірі 242 240 грн., яка вже внесена.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, ст.ст. 176-206, ст.ст. 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 09.09.2025 року про застосування до підозрюваного за ч.5 ст.191 КК України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» строком до 04 листопада 2025 року, включно, із визначенням розміру застави, - скасувати.

Апеляційну скаргу прокурора, - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу захисника, - залишити без задоволення.

Постановити нову ухвалу якою клопотання слідчого, - задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», в межах строку досудового розслідування, на строк до 04 листопада 2025 року, включно.

Встановити ОСОБА_7 нову заставу в розмірі 500 (п`ятсот) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 1 514 000 (один мільйон п`ятсот чотирнадцять тисяч) грн. які необхідно внести у грошовій одиниці України на рахунок Харківського апеляційного суду:

р/р UA0085314, МФО 820172 в ДКС України, , призначення платежу застава, протягом п`яти днів з дня постановлення рішення.

Внесенню підлягають грошові кошти у розмірі 1 271 760 (один мільйон двісті сімдесят тисяч сімсот шістдесят) грн., що становить різницю між визначеним розміром застави та раніше сплаченою заставою у розмірі 242 240 грн., яка вже внесена.

У разі внесення застави за ОСОБА_7 його слід вважати таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави та зобов`язати його прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування чи суду, а також покласти на нього наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора, чи суду за першою вимогою;

2) не відлучатися з м.Харкова, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

4) здати на зберігання до територіальних органів Державної міграційної служби України паспорт громадянина України для виїзду за кордон на своє ім`я.

Вказані обов`язки у разі внесення застави покласти на строк до 04 листопада 2025 року.

Термін дії цієї ухвали до 04 листопада 2025 року.

У разі невнесення зазначеної суми застави підозрюваний ОСОБА_7 підлягає взяттю під варту для утримання в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Копію ухвали направити прокурору в кримінальному провадженні для контролю за виконанням.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст.424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді

___________ ____________ ___________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4