МЕТАЛУРГІЙНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 171/1951/22

Провадження № 1-кп/210/314/26

28 січня 2026 року

Металургійний районний суд м. Кривого Рогу у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривий Ріг обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 121 КК України відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000250 від 04.10.2022 року,-

ВСТАНОВИВ:

В провадження судді Металургійного районного суду міста Кривого Рогу ОСОБА_1 надійшло кримінальне провадження № 0000250 від 04.10.2022 року відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 121 КК України.

Прокурор надала до суду клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , яке підтримала в судовому засіданні. Крім того, просила призначити справу до судового розгляду.

Обвинувачений ОСОБА_4 надав до суду письмове клопотання про зміну запобіжного заходу на альтернативний запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, яке підтримав у судовому засіданні.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 просив змінити запобіжний захід відносно обвинуваченого на більш м`який.

Представник потерпілої ОСОБА_6 підтримав думку прокурора.

Під час судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, суперечить вимогам обов`язкового періодичного судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, закріпленого у частині другій статті 29 Конституції України, згідно з якою "ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом".

Суд враховує позицію Європейського Суду з прав людини, що наведена в чисельних рішеннях («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує, що на час здійснення судового провадження існують ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, з огляду на наступні обставини.

Обвинувачений ОСОБА_4 не працевлаштований, тобто відсутнє законне джерело доходів, офіційно неодружений, що свідчить про відсутність соціальних зв`язків, йому інкримінується вчинення тяжкого злочину, тому усвідомлюючи неминучість покарання пов`язаного з позбавленням волі може переховуватися від суду.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що військова агресія проти України, є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Так, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Суворість покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти або повторного вчинення злочинів («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Суд зазначає, що ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду обумовлюється можливістю притягнення особи до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними наслідками, зокрема, суворістю передбаченого покарання. А в контексті з тим, що 24.02.2022 російська федерація розпочала військову агресію проти України, у зв`язку з чим цього ж дня Президентом України підписано Указ «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 за № 64/2022, який триває до тепер, і на даний час, для громадян існує реальна можливість спрощеного режиму перетину кордону та отримання дозволу на проживання в багатьох країнах світу, спроба переховуватися від органів досудового розслідування чи суду може виявлятися та підтверджуватися, наприклад, отриманням дозволу на проживання в певній країні, отриманням громадянства іншої країни або подання відповідних заяв і документів для активізації цього процесу, поданням документів на отримання статусу біженця тощо.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, потерпілого у кримінальному провадженні слід враховувати встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Свідки, які мають бути допитані під час судового розгляду кримінального провадження на даний час не допитані.

Суд приходить до висновку, що обвинувачений може здійснити вплив на недопитаних під присягою свідків, з метою затягування судового розгляду по суті, а так само і зміни їх показів.

Крім того, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я людини, внаслідок якого настала смерть потерпілого, тобто незворотні наслідки, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі строком від семи до десяти років, відповідно до відомостей обвинувального акту, обвинувачений в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, проте, судом після дослідження відомостей про особу обвинуваченого встановлено, що він двічі притягався до кримінальної відповідальності, а саме вироком Московського райсуду м. Харкова від 06.06.1988 року за ч. 2 ст. 206 КК України (в ред. 1960 року Злісне хуліганство) та вироком від 29.01.1993 року засуджений за ч. 3 ст. 142, ч. 2 ст. 206, 46-1 КК України (в ред. 1960 року розбій, поєднаний з спричиненням тяжких тілесних ушкоджень або вчинений з проникненням у житло чи особливо небезпечним рецидивістом).

Суд звертає увагу, що наведені вище відомості не впливають на винуватість обвинуваченого у даному кримінальному провадженні, проте дають підстави для обґрунтованості певної характеристики обвинуваченого, а саме що він не вперше притягається до кримінальної відповідальності, схильний до насилля, не зважаючи на сплив тривалого терміну після відбуття покарання за останнім вироком.

Таким чином, на переконання суду, ризик вчинення обвинуваченим нового злочину з урахуванням відомостей про репутацію обвинуваченого має своє обґрунтоване підтвердження.

Враховуючи вищевикладене, до спливу терміну тримання під вартою ухвалити вирок суду у справі не можливо, обставини, що явилися підставою для взяття обвинуваченого під варту на даний час не змінилися, суд вважає за недостатньо застосування більш м`яких запобіжних заходів відносно останнього для запобігання ризикам передбаченим п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та необхідним продовжити останньому дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 27 березня 2026 року включно.

За вказаних обставин, клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу на альтернативний, не пов`язаний з позбавленням волі задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 5 ст.182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього кодексу. Розмір застав визначається у межах - щодо особи підозрюваної чи обвинуваченої у вчинені тяжкого злочину - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, не працевлаштований, не одружений, отже не має міцних соціальних зв`язків, раніше судимий, а також беручі до уваги наявність вищевказаних ризиків, є об`єктивні підстави вважати, що для забезпечення обвинуваченим покладених на нього обов`язків у разі внесення застави, необхідно визначити розмір застави, передбачений п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України для підозрюваних у вчиненні тяжких злочинів, а саме п`ятдесят розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Керуючись ст.ст. 177, 314-316, 370, ч. 2 ст. 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_4 про зміну запобіжного заходу залишити без задоволення.

Клопотання прокурора Криворізької східної окружної прокуратури ОСОБА_3 про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 27 березня 2026 року включно.

Визначити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 заставу у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто в сумі 166 400,00 (сто шістдесят шість тисяч чотириста гривень), яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області в будь-який момент протягом дії ухвали до 27 березня 2026 року включно.

Покласти на ОСОБА_4 у разі внесення застави на строк до 27 березня 2026 року включно наступні обов`язки: прибувати за кожною вимогою прокурора або суду, не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу прокурора або суду, утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні, здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику.

Ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та проголошено 29 січня 2026 року.

Суддя: ОСОБА_1