СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кп/759/727/26
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2026 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого, під час здійснення у відкритому судовому засіданні в залі суду судового розгляду кримінального провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001229 від 09.04.2025, щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ; зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України;

учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_3 ;

потерпілі: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ;

захисник ОСОБА_10 ;

обвинувачений ОСОБА_4 ;

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває вказане кримінальне провадження.

В судовому засіданні прокурор подав клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 , яке обґрунтоване збереженням ризиків, визначених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та просив задовольнити подане клопотання.

Захисник, з думкою якого погодився обвинувачений, висловив заперечення проти продовження строку тримання під вартою ОСОБА_4 та просив суд застосувати до ньогозапобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Заслухавши думку учасників судового провадження, суд дійшов наступних висновків.

ОСОБА_4 обвинувачується за ч. 4 ст. 190 КК України в тому, що впродовж 2024-2025 років він, діючи в умовах воєнного стану, з прямим умислом, спрямованим на заволодіння чужим майном шляхом обману, із корисливих мотивів, використовуючи створену сторінку в соціальній мережі «Тік Ток», яка була підписана як «ІНФОРМАЦІЯ_2» та на якій з метою введення в оману громадян розміщував реальні відеоматеріали командувача Сил безпілотних систем Збройних Сил України гр. ОСОБА_11 з позивним « ОСОБА_12 » із закликами робити пожертви та перерахування на потреби Збройних сил України, представляючись іншою особою, а саме гр. ОСОБА_11 , здійснював пошук довірливих громадян, яким повідомляв про збір коштів для потреб ЗСУ.

Громадяни, будучи введеними в оману та не знаючи про дійсні наміри ОСОБА_4 , спрямовані на заволодіння їх коштами, перерахували обвинуваченому кошти, які були використані ОСОБА_4 на власні потреби, не пов`язані із допомогою ЗСУ.

Внаслідок вчинення вказаних незаконних дій ОСОБА_4 , заволодів коштами, які належать ОСОБА_13 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у сумарному розмірі 45 016,5 гривень.

Оцінюючи доводи прокурора про збереження ризиків, суд приймає до уваги те, що ОСОБА_4 обвинувачується за ч. 4 ст. 190 КК України, тобто у вчиненні тяжкого злочину, за вчинення якого передбачена відповідальність у виді позбавлення волі на строк від трьох до восьми років.

Наведена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини, викладеною у п. 80 рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» та п. 36 у справі «Москаленко проти України» де зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів. Враховуючи тяжкість інкримінованих злочинів, існує реальний ризик залишення обвинуваченим місця проживання в будь-який час задля уникнення кримінальної відповідальності.

Разом з цим, стороною обвинувачення доведено наявність ризиків, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризиків незаконного впливу на свідків та потерпілих в даному кримінальному провадженні, враховуючи характер інкримінованих ОСОБА_4 дій та їх мотивів. Даний ризик є реальним, оскільки обвинувачений, перебуваючи на свободі та знаючи про фактичне місце проживання потерпілих та свідків, допит яких судом ще не проведений з огляду на стадію кримінального провадження, може незаконно впливати на них, змушуючи змінювати свої показання, давати неправдиві показання або відмовитися від дачі показань. Тому на даній стадії кримінального провадження ризики впливу зі сторони ОСОБА_4 на потерпілих та свідків є реальними.

Обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у даному кримінальному провадженні не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого ОСОБА_4 , судом на даному етапі не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 183 КПК України обвинувачений є особою, до якої може бути застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Суд вважає, що на даній стадії провадження лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який хоча і є винятковим, проте, враховуючи встановлену сукупність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, які продовжують існувати та не зменшилися, спроможний забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

При цьому, за встановлених у судовому засіданні обставин, суд дійшов висновку, що доводи захисника, висловлені під час розгляду клопотання, є необґрунтованими, оскільки відсутні підстави вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, зокрема домашній арешт можуть у цій конкретній справі запобігти існуючим ризикам та забезпечити виконання процесуальних обов`язків обвинуваченим, який не має місця проживання у м. Києві чи Київській області.

Визначаючи розмір застави, суд, згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України враховує обставини кримінальних правопорушень, майновий та сімейний стан обвинуваченого, інші дані про його особу, доведені ризики, бере до уваги приписи ч. 5 ст. 182 КПК України та вважає, що на даному етапі достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків може застава у розмірі 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами ч. 4 ст. 202 КПК України у моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави суд на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України зобов`язує обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду і покладає на нього обов`язки.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 177, 183, 197, 199, 314-316, 369-372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого - задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 днів, тобто до 21 березня 2026 року (включно), з утриманням його у Державній установі «Київський слідчий ізолятор».

Одночасно визначити заставу обвинуваченому ОСОБА_4 у розмірі 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 266240 (двісті шістдесят шість тисяч двісті сорок) гривень 00 копійок.

Застава у визначеному розмірі може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Святошинського районного суду міста Києва за такими реквізитами: код отримувача (код ЄДРПОУ) 26268059, банк отримувача: ДКСУ, м. Київ; код банку отримувача (МФО): 820172; рахунок отримувача UA1012089.

У разі внесення застави на підставі ч. 5 ст. 194 КПК України зобов`язати обвинуваченого ОСОБА_4 прибувати за кожною вимогою до суду і покласти на нього на два місяці такі обов`язки:

1)прибувати до суду за викликом;

2)не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

3)повідомляти суд про зміну свого місця проживання;

4)утримуватися від спілкування із потерпілими та свідками з приводу обставин даного кримінального правопорушення;

5)здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому та заставодавцю, що після звільнення ОСОБА_4 з-під варти у зв`язку з внесенням застави в разі невиконання ОСОБА_14 покладених на нього обов`язків застава може бути звернена в дохід держави, до обвинуваченого може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 26 січня 2026 року.

Суддя ОСОБА_15