Справа № 529/1023/25
Провадження № 1-кп/529/144/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 грудня 2025 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

обвинуваченого - ОСОБА_4 ,

потерпілого - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Диканька Полтавської області кримінальне провадження № 0000649 стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Жадани Диканського району Полтавської області, проживаючого по АДРЕСА_1 , не працюючого, військовозобов`язаного, гранатометника штурмового відділення штурмового взводу штурмової роти Військової частини НОМЕР_1 , раніше судимого:

- 30.04.2024 Дарницьким районним судом міста Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу в дохід держави в розмірі 17 000,00 грн, який станом на 15 грудня 2025 року взагалі не сплачено,

обвинуваченого у вчиненні ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнаного судом доведеним.

04 серпня 2025 року близько 01 год. 30 хв. обвинувачений ОСОБА_4 разом із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 прийшли до будинку по АДРЕСА_2 , де проживав ОСОБА_8 . Через деякий час, коли ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звідти пішли, ОСОБА_4 , діючи умисно, маючи намір та бажання на спричинення умисних тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень, наніс ногою декілька ударів по голові та тулубу ОСОБА_8 , коли той лежав на підлозі, чим спричинив йому тілесні ушкодження, після чого пішов.

Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , обвинувачений ОСОБА_4 прийшов до будинку ОСОБА_8 близько 05 год. 00 хв. 04 серпня 2025 року разом із ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . У вказаному місці та час ОСОБА_4 взяв до рук металеве відро та одягнув його на голову ОСОБА_8 , який лежав на підлозі. Після цього ОСОБА_4 , умисно, маючи намір та бажання на спричинення умисних тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання у вигляді заподіяння тілесних ушкоджень, кулаками обох рук наніс декілька ударів по металевому відру, яке на той час було на голові ОСОБА_8 , чим спричинив йому тілесні ушкодження. Внаслідок нанесених ударів обвинувачений ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_8 тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми, забою головного мозку важкого ступеню з формуванням гострої субдуральної гематоми лівої гемісфери головного мозку, дислокаційного синдрому, які по ознаці небезпеки для життя відносяться до тяжких тілесних ушкоджень. Внаслідок завданих обвинуваченим ОСОБА_4 тілесних ушкоджень ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в КНП "Диканська лікарня планового лікування".

Відповідно до висновку судового-медичного експерта № 1810 від 09.10.2025 у ОСОБА_8 виявлено ушкодження: параорбітальна гематома справа, множинні гематоми на обличчі, тулубу, верхніх та нижніх кінцівках; садна в ділянках колін та ліктів; крововилив під тверду мозкову оболонку в лобно-тім`яно-скроневій ділянках зліва; забій головного мозку, лівої півкулі, залишки субдуральної гематоми в скронево-потиличній ділянках зліва, які носять ознаки тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечні для життя в момент їх спричинення. Смерть ОСОБА_8 настала в результаті черепно-мозкової травми з крововиливом під тверду мозкову оболонку.

Таким чином, обвинувачений ОСОБА_4 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 121 КК України, а саме: нанесення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

Позиція сторін кримінального провадження.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, визнав повністю, підтвердивши обставини, а саме час, місце та спосіб вчинення ним інкримінованого кримінального правопорушення, викладеного в обвинувальному акті, які відповідають дійсності. При цьому вказав, що 04 серпня 2025 року близько 01 год. 30 хв. він разом із ОСОБА_6 та ОСОБА_7 прийшли до будинку по АДРЕСА_2 , де проживав ОСОБА_8 . Через деякий час, коли ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звідти пішли, він наніс ногою декілька ударів по голові та тулубу ОСОБА_8 , коли той лежав на підлозі, після чого пішов. Близько 05 год. 00 хв. 04 серпня 2025 року він разом із ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 знову прийшли до будинку ОСОБА_8 . Він взяв до рук металеве відро та одягнув його на голову ОСОБА_8 , який лежав на підлозі. Після цього він кулаками обох рук наніс декілька ударів по металевому відру, яке на той час було на голові ОСОБА_8 . Після цього він пішов з цього будинку. У подальшому він дізнався, що внаслідок завданих ним тілесних ушкоджень ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 в КНП "Диканська лікарня планового лікування". Обвинувачений ОСОБА_4 вказав, що щиро кається у вчиненому. Просив його суворо не карати. Зазначив, що хотів би повернутися на службу до військової частини, де раніше проходив військову службу.

Прокурор ОСОБА_3 вказав, що у судовому засіданні достеменно встановлено, що інкриміноване кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим, тому просить суд визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 років. Посилаючись на те, що злочин за даним вироком ОСОБА_4 вчинив під час невідбутого покарання за вироком Дарницького районного суду міста Києва від 30.04.2024 у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 17 000,00 грн, який взагалі не сплачено, то на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного за даним вироком покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 років повністю приєднати невідбуте покарання ОСОБА_4 за попереднім вироком у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 17 000,00 грн, та остаточно визначити до відбування ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 років та штрафу в дохід держави в розмірі 17 000,00 грн. На підставі ч. 3 ст. 72 КК України вирок Дарницького районного суду міста Києва від 30.04.2024, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 17 000,00 грн, виконувати самостійно. Долю речових доказів у кримінальному провадженні прокурор просив вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Посилаючись на те, що обвинувачений ОСОБА_4 вчинив умисний тяжкий злочин, який спричинив смерть людини, усвідомлює тяжкість покарання та необхідність відбування ним покарання в умовах ізоляції від суспільства і відповідно наявний ризик того, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі може зникнути, з метою запобігання вказаному ризику, прокурор заявив у судовому засіданні клопотання про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечував щодо покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , яке було визначене прокурором. Вказав, що цивільний позов не заявлятиме.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину за ч. 2 ст. 121 КК України визнав повністю, не заперечував фактичні обставини кримінального провадження, правильно розуміє та усвідомлює зміст обставин кримінального правопорушення, в якому обвинувачується, а також те, що обставини кримінального провадження щодо обвинувачення ОСОБА_4 за фактом нанесення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого, іншими учасниками судового провадження не оспорюються, після роз`яснення обвинуваченому та іншим учасникам кримінального провадження положень та наслідків ст. 349 КПК України, судовий розгляд кримінального провадження був обмежений допитом обвинуваченого і потерпілого, та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу цього обвинуваченого, з визнанням недоцільності дослідження інших доказів, що стосуються обвинувачення.

Суд пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини.

Враховуючи викладене вище, допитавши обвинуваченого, потерпілого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, суд дійшов висновку щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ст. 66 КК України обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд враховує щире каяття обвинуваченого та його активне сприяння розкриттю злочину.

Згідно з ст. 67 КК України обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, відсутні.

Мотиви призначення покарання.

За змістом статтей 50, 65 КК України особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен враховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, наслідки вчинення кримінального правопорушення, зокрема, смерть потерпілого ОСОБА_8 , те що потерпілий ОСОБА_5 не заявляв претензій матеріального та морального характеру. Суд враховує повне визнання обвинуваченим своєї вини, його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

При цьому, суд також бере до уваги відомості про особу обвинуваченого, який характеризується задовільно, має незняту та непогашену судимість за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, у вигляді незаконного придбання та зберігання психотропної речовини, без мети збуту, злочин за даним вироком вчинив під час невідбутого покарання за попереднім вироком Дарницького районного суду міста Києва від 30.04.2024, за яким йому було призначено покарання у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 17 000,00 грн. Судом встановлено, що ОСОБА_4 не здійснив жодного платежу на погашення цього штрафу та не надав суду жодних доказів, які б свідчили про поважність причин несплати визначеного судом штрафу. ОСОБА_4 , не виконавши попередній вирок суду, не став на шлях виправлення, а через незначний проміжок часу, а саме один рік чотири місяці, вчинив новий тяжкий умисний злочин, що спричинив смерть потерпілого.

Вказане вище у сукупності свідчить про стійкість злочинних намірів обвинуваченого, небажання останнього стати на шлях виправлення і підвищену суспільну небезпеку.

В судовому засіданні не встановлено підстав для призначення покарання в порядку, передбаченому ст. 69 КК України.

У випадках, коли засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, застосовується призначення покарання за сукупністю вироків. У цьому разі суд відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком (ч. 4 ст. 71 КК України). Ці приписи закону є імперативними і підлягають обов`язковому виконанню.

Згідно з ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Отже, положення ч. 3 ст. 72 КК України не тільки не виключають можливості застосування положень статей 70, 71 КК України щодо призначення покарання за сукупністю злочинів та за сукупністю вироків, але й прямо вказують на необхідність такого застосування. У той же час ч. 3 ст. 72 КК України передбачає не самостійне виконання вироків, якщо одним чи кількома з них призначено покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, а лише неможливість складення цих покарань з іншими видами покарань при призначенні їх за сукупністю злочинів або за сукупністю вироків і необхідність самостійного (окремого) виконання цих покарань.

Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 20.01.2022 у справі № 686/3226/20, провадження № 51-3730км20.

Враховуючи дані щодо особи обвинуваченого, загальні засади призначення покарання - законність, справедливість, обґрунтованість та індивідуалізацію, враховуючи вимоги ст. 65 КК України про те, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів і що більш суворий вид покарання з числа передбачених за скоєний злочин призначається лише у випадку, якщо менш суворий вид покарання буде недостатнім для виправлення особи і попередження вчинення нею нових злочинів, враховуючи те, що ОСОБА_4 , маючи незняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, під час невідбутого покарання за попереднім вироком суду, через невеликий проміжок часу вчинив умисний тяжкий злочин, що свідчить про стійкість злочинних намірів обвинуваченого та небажання останнього стати на шлях виправлення, враховуючи щире каяття обвинуваченого, активне сприяння розкриттю злочину, суд вважає необхідним призначити обвинуваченому покарання за ч. 2 ст. 121 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 7 років. Враховуючи те, що злочин за даним вироком ОСОБА_4 вчинив під час невідбутого покарання за вироком Дарницького районного суду міста Києва від 30.04.2024 у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 17 000,00 грн, який взагалі не сплачено, то на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного за даним вироком покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 років слід повністю приєднати невідбуте покарання ОСОБА_4 за попереднім вироком Дарницького районного суду міста Києва від 30.04.2024 у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 17 000,00 грн, та остаточно визначити до відбування ОСОБА_4 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 років та штрафу в дохід держави в розмірі 17 000,00 грн. На підставі ч. 3 ст. 72 КК України вирок Дарницького районного суду міста Києва від 30.04.2024, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 17 000,00 грн, виконувати самостійно.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

На підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави від 29.09.2025 ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю строком на 2 місяці. Ухвалою Диканського районного суду Полтавської області від 06.11.2025 ОСОБА_4 було продовжено строк запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю строком на 2 місяці, а саме до 06 січня 2026 року включно.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 вчинив умисний тяжкий злочин, який спричинив смерть людини, усвідомлює тяжкість покарання та необхідність відбування ним покарання в умовах ізоляції від суспільства і відповідно наявний ризик того, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі може зникнути, з метою запобігання вказаному ризику, прокурор заявив у судовому засіданні клопотання про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Розглянувши клопотання прокурора про обрання обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вислухавши з цього приводу думки обвинуваченого ОСОБА_4 та потерпілого ОСОБА_5 , суд дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню з таких підстав.

Враховуючи те, що ОСОБА_4 , маючи незняту та непогашену у встановленому законом порядку судимість, під час невідбутого покарання за попереднім вироком суду, через невеликий проміжок часу вчинив новий умисний тяжкий злочин, який спричинив смерть потерпілого, що свідчить про стійкість злочинних намірів обвинуваченого та небажання останнього стати на шлях виправлення, виходячи з наявного і обґрунтованого ризику, що обвинувачений ОСОБА_4 , усвідомлюючи тяжкість призначеного покарання та необхідність відбування ним покарання в умовах ізоляції від суспільства, може зникнути, враховуючи те, що останній повинен відбувати покарання у місцях ізоляції його від суспільства, суд дійшов висновку про відсутність підстав для обрання обвинуваченому до набрання вироком законної сили більш м`яких запобіжних заходів ніж тримання під вартою, а тому вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та обрати обвинуваченому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили, але не довше 60 днів з дня проголошення цього вироку, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та взяти його під варту у залі суду.

Строк відбування ОСОБА_4 покарання за цим вироком слід обчислювати з 29 вересня 2025 року, тобто з дня обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту без застосування засобу електронного контролю на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави від 29.09.2025, із зарахуванням в строк відбуття покарання строку цілодобового домашнього арешту відповідно до положень ч. 7 ст. 72 КК України, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Речовий доказ у вигляді металевого оцинкованого відра з механічними пошкодженнями, поміщеного до картонної коробки, відповідно до положень ст. 100 КПК України підлягає знищенню.

Речовий доказ у вигляді диска марки "Axent" DVD+R із відеозаписом, який знаходиться у матеріалах кримінального провадження № 0000649, відповідно до положень ст. 100 КПК України підлягає залишенню у матеріалах цього кримінального провадження.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 50, 65, 66, 67, ч. 1, 4 ст. 71, ч. 3, 7 ст. 72, ч. 2 ст. 121 КК України, ст. ст. 100, 349, 369-371, 374, 376, 392, 393, 395 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 7 (сім) років.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного за даним вироком покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 (сім) років повністю приєднати невідбуте покарання ОСОБА_4 за вироком Дарницького районного суду міста Києва від 30 квітня 2024 року у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 17 000 (сімнадцяти тисяч) грн 00 коп, та визначити до відбування ОСОБА_4 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 (сім) років та штрафу в дохід держави в розмірі 17 000 (сімнадцяти тисяч) грн 00 коп.

На підставі ч. 3 ст. 72 КК України вирок Дарницького районного суду міста Києва від 30 квітня 2024 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді штрафу в дохід держави у розмірі 17 000 (сімнадцяти тисяч) грн 00 коп, виконувати самостійно.

Клопотання прокурора про обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Обрати ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили, але не довше 60 (шістдесяти) днів з дня проголошення цього вироку, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та взяти його під варту у залі суду.

Строк відбування ОСОБА_4 покарання за цим вироком слід обчислювати з 29 вересня 2025 року, тобто з дня обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту без застосування засобу електронного контролю на підставі ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Полтави від 29.09.2025, із зарахуванням в строк відбуття покарання строку цілодобового домашнього арешту відповідно до положень ч. 7 ст. 72 КК України, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Речовий доказ у вигляді металевого оцинкованого відра з механічними пошкодженнями, поміщеного до картонної коробки, який перебуває на зберіганні у кімнаті зберігання речових доказів Відділу поліції № 2 Полтавського районного управління поліції ГУНП в Полтавській області (місцезнаходження: м. Полтава, вул. Олени Пчілки, 19-Е), - знищити.

Речовий доказ у вигляді диска марки "Axent" DVD+R із відеозаписом, який знаходиться у матеріалах кримінального провадження № 0000649, - залишити у матеріалах цього кримінального провадження.

Згідно з ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому, інші учасники судового провадження копію вироку суду мають право отримати після подачі відповідної заяви про це до суду.

Вирок суду, за виключенням тих обставин, що не були досліджені в судовому засіданні, може бути оскаржений до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляції через Диканський районний суд Полтавської області.

Вирок суду набирає законної сили через тридцять днів з дня його проголошення, якщо на нього не буде подана апеляційна скарга учасниками судового провадження. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_1