Справа № 465/6662/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/2434/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові апеляційну скаргу представника власника майна ТзОВ «ЛАУРІТА» адвоката ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 08 серпня 2025 року про накладення арешту на майно,

встановила:

даною ухвалою клопотання задоволено.

Накладено в межах кримінального провадження № 0000590 від 11.07.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 194 КК України арешт на шуроповерт марки Dewalt та болгарку GTM, що було вилучено в ході проведення огляду по вул. Володимира Великого 59б в м. Львові. Заборонено на термін накладення арешту відчуження фізичним та юридичним особам вказаних вище речей до прийняття законного рішення у кримінальному провадженні.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді представник власника майна ТзОВ «ЛАУРІТА» адвокат ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій просить скасувати ухвалу слідчого судді та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні клопотання про арешт майна відмовити і зобов`язати орган досудового розслідування ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, який здійснює досудове розслідування кримінального провадження №0000590 внесеного до ЄРДР 11.07.2025 р., повернути вищевказане арештоване майно його власнику - ТзОВ «Лауріта» (довіреній особі).

Окрім того просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді мотивуючи тим, що розгляд клопотання слідчого судом відбувся без участі та повідомлення апелянта (власника арештованого майна) ТзОВ «Лауріта», а вказівка в оскаржуваній ухвалі про те, що власник майна подав заяву про слухання у його відсутність не підтверджується доказами наявними в матеріалах справи.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази здійснення виклику судом власника майна.

Вказує, що ТзОВ «Лауріта» дізналось про постановлення оскаржуваної ухвали лише 04.09.2025 року (отримало копію) за наслідками ознайомлення представником із матеріалами справи.

В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що оскаржувана ухвала є незаконна, та постановлена з грубим порушенням вимог КПК України.

Зазначає, що арешт, накладений 08.08.2025 року, відбувся більш ніж через місяць після вилучення 24.06.2025 р., що є грубим порушенням.

Зауважує, що постанова слідчого про визнання речовим доказом (01.08.2025) не створює правових підстав для утримання майна.

Стверджує, що ухвала суду від 08.08.2025 не може легалізувати незаконне утримання, яке тривало з 24.06.2025 по 08.08.2025.

Звертає увагу на те, що Верховний Суд неодноразово наголошував, що недотримання строків звернення з клопотанням про арешт майна тягне безумовний обов`язок повернення вилученого та подальше визнання майна речовим доказом чи запізніле звернення до суду не усуває порушення.

Вказує, що утримання інструменту є свавільним втручанням у право власності.

В судове засідання апеляційного суду учасники не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином.

Водночас, представник власника майна адвокат ОСОБА_6 подав заяву про розгляд справи без його участі, зазначивши, що апеляційну скаргу підтримує в повному обсязі.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо така особа була належним чином повідомлена про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомила про поважні причини свого неприбуття.

Дослідивши матеріали скарги, доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до наступних висновків.

Матеріалами справи підтверджуються доводи апелянта щодо причин пропуску строку апеляційного оскарження. Суд вважає, що строк апеляційного оскарження пропущений апелянтом з поважних причин, а тому його слід поновити.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження. Статтею 132 КПК України встановлені загальні умови, що не допускають застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ст. 170 КПК України - арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку ст. ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про його арешт.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з вимогами ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України), наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК), розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею належним чином дотримані.

З матеріалів клопотання, вбачається, що СВ ЛРУП №2 ГУ НП у Львівській області здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000590 від 11.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1ст.194 КК України.

В ході досудового розслідування встановлено, що 10.07.2025 надійшла ухвала №465/5576/25 від 08.07.2025 Франківського районного суду м. Львова, щодо зобов`язання внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за скаргою ОСОБА_7 про пошкодження майна - приміщення МАФ по вул. Володимира Великого 59б.

24.06.2025 проведено огляд місця події по вул. Володимира Великого 59б в м. Львові, в ході чого було виявлено та вилучено шуроповерт марки Dewalt та болгарку GTM, яке може являтися знаряддям вчинення кримінального правопорушення.

01.08.2025 відповідно до постанови слідчого шуроповерт марки Dewalt та болгарку GTM було визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0000590 від 11.07.2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 194 КК України, оскільки вони були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, мають суттєве значення для кримінального провадження, зокрема необхідний для слідчих дій, в тому числі проведення різного роду судових експертиз.

Під час розгляду клопотання сторони обвинувачення слідчий суддя правильно встановив, що вказане у клопотанні майно може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, і не застосування арешту вказаного майна може призвести до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна, а також те, що має значення речового доказу, стороною кримінального провадження, який звернувся з клопотанням це доведено, а тому клопотання відповідає вимогам ст.171 КПК України та підлягає задоволенню.

Колегія суддів також враховує, що зазначений захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які, в свою чергу, чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України. Поряд з цим, власник або інший володілець майна, відповідно до вимог ст. 174 КПК України, має право звернутися із клопотанням про скасування накладеного арешту.

Посилання представника власника майна в поданій апеляційній скарзі на те, що постанова слідчого про визнання речовим доказом (01.08.2025) не створює правових підстав для утримання майна, слід визнати непереконливими, оскільки матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна. Крім того, застосування будь-якого заходу забезпечення кримінального провадження, зокрема арешт майна, є втручанням у права і свободи особи, проте таке втручання можливе якщо потреби досудового розслідування виправдовують такий ступень втручання, що у цьому випадку і мало місце.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Таким чином, доводи, на які покликається в апеляційній скарзі адвокат висновків слідчого судді щодо доцільності накладення арешту на майно, не спростовують та не дають підстав для скасування ухвали слідчого судді.

Слідчим суддею суду першої інстанції накладено арешт на майно відповідно до вимог ст. 170 КПК України на підставі належно досліджених доводів органу досудового розслідування з встановленням наявних у кримінальному провадженні доказів, які вказують на відповідність майна вимогам ст. 98 КПК України.

Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

При перевірці справи в апеляційному порядку допущених істотних порушень кримінального процесуального закону, на що покликається адвокат в апеляційній скарзі, які б тягнули за собою скасування ухвали слідчого судді, не виявлено.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді необхідно залишити без зміни, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

поновити представнику власника майна ТзОВ «ЛАУРІТА» адвокату ОСОБА_6 строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 08 серпня 2025 року.

Апеляційну скаргу представника власника майна ТзОВ «ЛАУРІТА» адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 08 серпня 2025 року про накладення арешту на майно залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді