Справа № 303/728/26
Провадження № 1-кс/303/101/26
У Х В А Л А

30 січня 2026 року м. Мукачево

Слідчий суддя Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участю: прокурора (в режимі відео конференції) ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

захисника адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Мукачево, клопотання слідчого СВ Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області, капітана поліції, ОСОБА_4 , погоджене прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу тримання під вартою, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, військовослужбовця, раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.5 ст.407 КК України, у кримінальному провадженні №0000685, внесеному до ЄРДР 18 червня 2025 року.

у с т а н о в и в:

Слідчий СВ Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області, капітан поліції, ОСОБА_4 , 30 січня 2026 року, звернувся до слідчого судді в порядку ст.183 КПК України з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.5 ст.407 КК України, у кримінальному провадженні №0000685, внесеному до ЄРДР 18 червня 2025 року.

Повідомлення про підозру ОСОБА_5 вручено 30.01.2026 року.

Копія клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з доданими до нього матеріалами, слідчим вручена ОСОБА_5 30 січня 2026 року, що стверджується його підписом та підписом захисника.

Дане клопотання відповідає вимогам ст.ст. 183,184 КПК України.

Клопотання слідчого мотивоване тим, що «Указом Президента України від 25.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, строк дії якого неодноразово продовжувався.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань 24.02.2022 Президент України видав Указ № 69/2022 про оголошення на території України загальної мобілізації, яка проводиться протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом, строк дії якої також неодноразово продовжувався.

Згідно Закону України «Про правовий режим воєнного стану», воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

У такий спосіб, з моменту затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022 на території України почав діяти правовий режим воєнного стану, який продовжує діяти і на даний час.

У ході досудового розслідування встановлено, що 09.04.2025 ОСОБА_5 призваний на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 24 закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» початком проходження військової служби для громадян призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки.

Таким чином, 18.04.2025, ОСОБА_5 набув статусу військовослужбовця - особи, яка проходить військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період.

Вимогами статей 17, 65 Конституції України визначено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є обов`язком громадян України.

Стаття 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» визначає, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.

Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах визначає Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі - Статут). Статутом керуються всі військові частини, кораблі, управління, штаби, організації, установи і військові навчальні заклади Збройних Сил України (далі - військові частини).

Так, згідно з ст.ст. 5, 6 Статуту внутрішня служба - це система заходів, що вживаються для організації повсякденного життя і діяльності військової частини, підрозділів та військовослужбовців згідно з цим Статутом та іншими нормативно-правовими актами.

Внутрішня служба здійснюється з метою підтримання у військовій частині порядку та військової дисципліни, належного морально-психологічного стану, які забезпечують постійну бойову готовність та якісне навчання особового складу, збереження здоров`я військовослужбовців, організоване виконання інших завдань. Вимоги цього Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Будучи військовослужбовцем військової служби, ОСОБА_5 повинен у своїй повсякденній діяльності дотримуватись вимог: статей 11, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, згідно з якими військовослужбовці зобов`язані, зокрема: свято та непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрими, ініціативними, дисциплінованими; беззастережно виконувати накази командирів (начальників); знати та виконувати свої обов`язки та додержуватись вимог статутів Збройних Сил України; бути зразком високої культури, скромності і витримки, не допускати негідних вчинків і стримувати від них інших військовослужбовців; берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей; завжди пам`ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а й про Збройні Сили України в цілому; статей 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, відповідно до яких військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця дотримуватися Конституції та Законів України, зміцнювати військове товариство, виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливим і додержуватися військового етикету, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; право командира віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого - їх виконувати, наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк.

Натомість, солдат ОСОБА_5 діючи всупереч інтересам служби та наведеним вимогам Статутів Збройних Сил України та законів України, став на шлях вчинення кримінального правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за наступних обставин.

Так, солдат ОСОБА_5 , будучи військовозобов`язаним та 09.04.2025 призваний на військову службу ІНФОРМАЦІЯ_2 , направлений для проходження військової служби до команди військової частини НОМЕР_1 та НОМЕР_2 , у порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ч. 1 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 11, 16, 129, 130, 199 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання їх суспільно небезпечних наслідків, керуючись небажанням виконувати обов`язки військової служби та переносити пов`язані з нею труднощі, з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби,18 квітня 2025 року, приблизно о 08 годин 30 хвилин під час прямування у складі команди до військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи поблизу військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , самовільно залишив транспортний засіб, у якому слідував до місця служби, та без дозволу командування самовільно залишив місце прямування, після чого умисно не прибув до військової частини та до виконання обов`язків військової служби.

У подальшому без поважних причин ОСОБА_5 відсутній на військовій службі з 18.04.2025 року по 21.04.2025 року включно, ухиляючись від виконання покладених на нього обов`язків військової служби, порушуючи встановлений порядок її проходження, проводячи зазначений час на власний розсуд та не пов`язуючи свою діяльність з проходженням військової служби.

Таким чином ОСОБА_5 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 407 КК України, а саме нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану

Про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч.5 ст.407 КК України ОСОБА_5 повідомлено 30.01.2026.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 КПК України, підозрюваним є особа, якій у порядку, передбаченому статтями 276-279 цього Кодексу, повідомлено про підозру, особа, яка затримана за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, або особа, щодо якої складено повідомлення про підозру, однак воно не вручене їй внаслідок не встановлення місцезнаходження особи, проте вжито заходів для вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Згідно зі ст. 176 КПК України, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховування від слідства та суду чи вчинення нових правопорушень, до підозрюваного може бути застосований один із запобіжних заходів: особисте зобов`язання, особиста порука, застава, домашній арешт або тримання під вартою.

Оцінюючи можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, слід зазначити наступне. Враховуючи тяжкість інкримінованого злочину та санкцію статті, що передбачає тривалий строк позбавлення волі, обрання стосовно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання є неможливим, оскільки воно не здатне забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного.

Запобіжний захід у вигляді особистої поруки передбачає передачу підозрюваного під нагляд осіб, які користуються довірою та мають високі моральні якості. В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_5 є повнолітньою особою, проте до органу розслідування не зверталися особи, які виявили б бажання взяти його на поруки, що виключає можливість застосування даного заходу.

Обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту також не видається достатнім. Встановлено, що 20.02.2025 року стосовно ОСОБА_5 до суду вже було скеровано обвинувальний акт за підозрою у систематичному вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 та ч. 2 ст. 307 КК України. Перебування під домашнім арештом надасть підозрюваному можливість продовжувати протиправну діяльність, незаконно впливати на свідків або вжити заходів до переховування.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується, якщо жоден із більш м`яких заходів не може запобігти визначеним ризикам. Підозрюваний ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин (ч. 5 ст. 407 КК України), за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, досудовим розслідуванням встановлено наявність ризиків, передбачених п. 1, п. 3 та п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на цей час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_5 із вчиненням кримінальних правопорушень (злочинів), тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні, з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК України.

Враховуючи вищевикладене орган досудового слідства не в змозі запобігти вчиненню вищенаведеним ризикам, при застосуванні до підозрюваного ОСОБА_5 більш м`яких запобіжних заходів.».

В судовому засіданні слідчий та прокурор клопотання підтримали в повному обсязі, з наведених у ньому підстав.

При цьому слідчий зазначає, що оголошена ОСОБА_5 підозра у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), обґрунтовується зібраними у кримінальному провадженні доказами. У вчиненні даного кримінального правопорушення (злочину), обґрунтовано підозрюється ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та фактично проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, українець, військовослужбовець, раніше не судимий. Враховуючи той факт, що ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, відповідальність за який передбачена у виді позбавлення волі на строк до десяти років, до органу досудового розслідування не звертались особи які б виявили бажання взяти на поруки останнього, а тому обрати відносно останнього запобіжні заходи у вигляді особистого зобов`язання, особистої порука, застави, та домашнього арешту, не надається можливим. Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених у п.1, п.3 та п.5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: існує обґрунтована загроза того, що підозрюваний ОСОБА_5 намагатиметься уникнути правосуддя. Це зумовлено як тяжкістю покарання за поточним обвинуваченням, так і фактом розгляду в суді іншої справи за ч.1 та ч.2 ст.307 КК України. Усвідомлюючи сукупну суворість можливих вироків, підозрюваний має стійку мотивацію до переховування. У справі «Титаренко проти України» ЄСПЛ зазначив, що серйозність обвинувачень у поєднанні з ризиком втечі може бути достатньою підставою для тримання особи під вартою; існує реальний ризик незаконного тиску на свідків з метою зміни ними показань. ОСОБА_5 , прагнучи уникнути відповідальності, може вдатися до погроз або вмовлянь свідків, що зашкодить встановленню істини та забезпеченню всебічного розслідування; схильність особи до рецидиву підтверджується тим, що він уже є підсудним у справі про незаконний обіг наркотичних засобів (ч.1,2 ст.307 КК). Це свідчить про те, що перебуваючи на волі, особа не робить належних висновків та продовжує злочинну діяльність. Таким чином, підставою застосування до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та наявність вищевказаних ризиків.

Слідчим додано до матеріалів клопотання копію витягу з ЄРДР за №0000685 від 18.06.2025 року, копію повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення від 17.05.2025 року, копія матеріалів службового розслідування по факту втечі з команди солдата ОСОБА_7 від 17.05.2025 року, копію протоколу допиту свідка ОСОБА_8 від 29.01.2026 року, копію протоколу допиту свідка ОСОБА_9 від 29.01.2026 року, копію протоколу затримання ОСОБА_5 , підозрюваного у вчинення злочину від 29.01.2026 року, характерезуючі дані на особу підозрюваного ОСОБА_5 , повідомлення ОСОБА_5 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) від 30.01.2026 року.

Підозрюваний ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснив, що клопотання слідчого є необґрунтованим, а тому просить відмовити у його задоволенні.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні просив відмовити в задоволенні клопотання щодо застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, посилаючись на те, що повідомлення про підозру ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) та клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необґрунтованими, прокурором і слідчим не надано до матеріалів клопотання жодного доказу про існування ризиків. Його підзахисний ОСОБА_5 не має наміру ухилятися від слідства та суду, та подав суду документи: копії повісток про виклик ОСОБА_5 до ТЦК, копію розширених даних з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів.

Дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий та прокурор обґрунтовують доводи клопотання, включаючи витяг з ЄРДР щодо кримінального провадження, у рамках якого було подано клопотання, заслухавши думку прокурора, слідчого, позицію підозрюваного та його захисника, слідчий суддя приходить до наступного висновку:

Згідно ст.178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, оцінює в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного; дотримання підозрюваним умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини. Відповідно до ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставин, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Згідно п.4 ч.2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

В судовому засіданні прокурор довів наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого: ч.5 ст.407 КК України, за який може бути призначено покарання у виді позбавлення волі на строк до 10-ти років, та достатніх підстав вважати, що існує ризик: переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Матеріали клопотання слідчого, підтриманого прокурором у судовому засіданні, не містять достатніх даних, які б вказували на безумовну необхідність обрання міри запобіжного заходу стосовно підозрюваного у вигляді тримання під вартою.

Мотиви слідчого, прокурора щодо тяжкості вчиненого кримінального правопорушення не можуть бути визначальним фактором при вирішенні питань, пов`язаних із застосуванням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 ..

Відповідно до приписів ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі якщо, прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Слідчий суддя враховує, що метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність.

Крім того, у суду відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, передбачені ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, що випливають із ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду, та їх належну поведінку. Однак, залишається достатньо підстав вважати, що підозрюваний у разі зміни запобіжного заходу, зможе вплинути на свідків, чи ухилитись від суду.

За таких обставин, слідчий суддя, що з урахуванням ризику переховування від органів дізнання, у тому числі й впливу на свідків, приходить до висновку про наявність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж той що зазначений у клопотання слідчого, не пов`язаний з триманням під вартою - домашній арешт.

Згідно вимог ч.2 ст. 181 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту відносно підозрюваного враховую вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Враховуючи те, що слідчим, прокурором не доведено наявність всіх обставин, передбачених частиною першою ст.194 КПК України, а саме: недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні, а тому слідчий суддя приходить до висновку, що згідно ч. 4 ст. 194 КПК України відносно ОСОБА_5 слід застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні - у виді цілодобового домашнього арешту без використанням електронного засобу контролю строком на два місяці, а також покласти на підозрюваного, обов`язки, передбачені п.п.1, 2 та 8 ч.5 ст.194 КПК України.

Керуючись ст. ст. 176-178, 181, 183, 193, 194, 196, 198 КПК України,

п о с т а н о в и в :

У задоволенні клопотання слідчого СВ Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області, капітана поліції, ОСОБА_4 , погоджене прокурором Закарпатської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу тримання під вартою, відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.5 ст.407 КК України, у кримінальному провадженні №0000685, внесеному до ЄРДР 18 червня 2025 року відмовити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, військовослужбовця, раніше не судимого, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.5 ст.407 КК України, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту без застосування електронного засобу контролю, строком на два місяці по 30 березня 2026 року, включно.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , строком на 2 місяці, наступні обов`язки:

1) прибувати до слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

2) не залишати цілодобово фактичне місце проживання, а саме: будинок АДРЕСА_1 , без дозволу слідчого, прокурора або суду;

3) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Порушення умов домашнього арешту має наслідком можливість застосування більш суворої міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Після закінчення цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію і запобіжний захід вважається скасованим.

Продовження цього строку можливе у порядку, передбаченому ст.199 КПК України.

Вручення копії цієї ухвали підозрюваному та його захиснику негайно після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого СВ Мукачівського РУП ГУНП в Закарпатській області, капітана поліції, ОСОБА_4 .

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ять днів з дня оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_10