Справа № 450/2287/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/816/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання- ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в режимі відеоконференції з ДУ «Збаражська ВК №63», кримінальне провадження № 0000264 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 23.07.2025 року, стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Куликів, Жовківського району Львівської області, українки, громадянка України, з неповною середньою освітою, має на утриманні трьох малолітніх дітей, не інвалід, не працює, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше неодноразово судима, востаннє 30.12.2022 Тлумацьким районним судом Івано-Франківської області до покарання у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік 6 місяців, яка відбуває покарання у ДУ «Збаразька виправна колонія №63»,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

встановила:

Захисник обвинуваченої подав апеляційну скаргу на вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 23.07.2025 року, яким ОСОБА_7 визнано винуватою у пред`явленому їй обвинуваченні, за ч. 4 ст. 185 КК України, та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 71 КК України до покарання за цим вироком частково приєднано не відбуте покарання за вироком Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 30.12.2022 у вигляді одного місяця позбавлення волі та рахується остаточне покарання ОСОБА_7 у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Початок відбуття покарання ОСОБА_7 рахується з 23.04.2025.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави 500, 00 гривень коштів витрачених на залучення експерта.

Скасовано заходи кримінального провадження накладені на речовий доказ, а саме на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 ; ключ запалення до транспортного засобу марки ВАЗ 21093 д.н.з. НОМЕР_2 ; транспортний засіб марки ВАЗ 21093 д.н.з. НОМЕР_3 ; мобільний телефон марки «Самсунг Galaxy A05" із абонентськими номерами НОМЕР_4 , НОМЕР_5 , ІМЕІ: НОМЕР_6 , ІМЕІ2: НОМЕР_7 білого кольору відповідно до ухвали слідчого судді від 25.04.2025.

Долю речових доказів вирішено в порядку ст. 100 КПК України.

Захисник обвинуваченої - адвокат ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить змінити вирок в частині призначеного покарання. Призначити обвинуваченій ОСОБА_9 покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням положень ст. 69 КК України, у вигляді позбавлення волі на строк 1 рік. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 КК України до покарання за зміненим вироком у цій справі частково приєднати не відбуте покарання за вироком Тлумацького районного суду Івано- Франківської області від 30.12.2022 у вигляді одного місяця позбавлення волі та призначити ОСОБА_9 остаточне покарання у вигляді 1 року 1 місяця позбавлення волі.

Апелянт вважає, що при розгляді зазначеної справи судом першої інстанції були допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, не в повній мірі з`ясовано всі істотні обставини справи, неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, та як наслідок призначено обвинуваченій покарання, яке за своїм розміром є явно несправедливим через суворість.

Свої вимоги мотивує тим, що підготовче судове засідання та судовий розгляд даної справи було проведено за відсутності потерпілої ОСОБА_10 , без зясування думки останньої щодо процесуальних питань, зокрема щодо можливості розгляду справи у порядку, передбаченому ч.3 ст. 349 КПК України, покарання яке слід призначити обвинуваченій та відповідно не з`ясовано того, чи відшкодована шкода потерпілій. Як наслідок судом першої інстанції не досліджено обставин, які мають істотне значення для призначення покарання.

Апелянт зазначає, що обвинувачена, яка перебувала під вартою не мала можливості підтвердити виплату відшкодування моральної та матеріальної шкоди потерпілій в сумі 40050 грн., яку здійснив її цивільний чоловік, попри те, що розмір завданої матеріальної шкоди, згідно обвинувального акту, становив 21984, 22 грн.

Відтак, розглянувши справу за відсутності потерпілої ОСОБА_10 суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що матеріальна шкода обвинуваченою не відшкодована, та, як наслідок, не встановив наявність пом`якшуючої обставини - добровільне відшкодування завданої шкоди. Наявність вказаної пом`якшуючої обставини поряд із встановленим судом першої інстанції щирим каяттям обвинуваченої; її сприяння слідству та суду у розкритті вказаного кримінального правопорушення; на думку сторони захисту істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення.

Також судом не враховано в повній мірі особу обвинуваченої, яка позитивно характеризується перебуваючи у ДУ «Збаразька виправна колонія №63» за місцем відбування попереднього покарання; та є матір`ю - одиначкою у якої на утриманні перебуває троє неповнолітніх дітей.

Беручи до уваги вище вказані обставини апелянт вважає, що при призначенні обвинуваченій покарання за ч.4 ст. 185 КК України є достатні підстави застосувати положення ст. 69 КК України. Наявність обтяжуючої обставини не є перешкодою для застосування зазначеної статі КК України (постанову Верховного Суду від 05.12.2023 у справі № 286/330/19).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 , 20 березня 2025 року, близько 12:00 год., незаконно проникла у житловий будинок за адресою: АДРЕСА_3 , в якому проживала потерпіла ОСОБА_10 . У подальшому, шляхом вільного доступу до шафи з особистими речами, викрала зі шкатулки червоного кольору, яка знаходилася в середній шухляді ювелірний виріб із золота 585 проби (каблучка) з вставкою дорогоцінного каміння (рубін червоного кольору) розмір 19 мм. загальною вагою 2,2 гр. вартістю 5121,36 грн. (п?ять тисяч сто двадцять одна гривня 36 коп.); ювелірний виріб із золота 585 проби (каблучка) розмір 17мм. з вставкою прозорих камінців, загальною вагою 2 гр. вартістю 4655,78 грн. (чотири тисячі шістсот п?ятдесят п?ять гривень 78 коп.); ювелірний виріб із золота 585 проби (каблучка) розмір 17мм. з чорними вставками, загальною вагою 1,4 гр. вартістю 3259,05 грн. (три тисячі двісті п?ятдесят дев?ять гривень 05 коп.); ювелірний виріб із золота 585 проби (обручка) розмір 21мм., загальною вагою 3,8 гр. вартістю 8845,98 грн. (вісім тисяч вісімсот сорок п?ять гривень 98 коп.), ювелірний виріб із срібла 925 проби (сережки) «Minimal» «Справжня леді» покриття родій вставка цирконій, загальною вагою 2,6 гр. вартістю 102,05 грн. (сто дві гривні 05 коп.) та після цього розпорядилася викраденим майном на власний розсуд, продавши його невстановленій досудовим розслідуванням особі на ринку в м. Бердичів, Житомирської області, отримавши грошові кошти в сумі 15 000 грн., якими в подальшому розпорядилася на власний розсуд.

Своїми умисними, протиправними діями ОСОБА_7 заподіяла ОСОБА_10 матеріальну шкоду на суму 21984, 22 грн.

Потерпіла ОСОБА_10 судом апеляційної інстанції була належним чином повідомлена про розгляд справи, однак в суд апеляційної інстанції не прибула, подала клопотання про розгляд справи без її участі, зазначила, що цивільний чоловік обвинуваченої їй все відшкодував і вона вважає, що ОСОБА_7 призначили надто суворе покарання, а тому не заперечує проти задоволення апеляційної скарги захисника.

У відповідності до вимог ч.4 ст. 405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомив про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідача, думку захисника- адвоката ОСОБА_6 , підтриману обвинуваченою ОСОБА_7 , про задоволення апеляційних вимог захисника, думку прокурора ОСОБА_8 про залишення без задоволення апеляційну скаргу захисника, а вирок суду першої інстанції - без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Статтею 55 Конституції України гарантовано кожному право на оскарження до суду будь-яких рішень, дій чи бездіяльності органів влади, посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначеного у вироку суду кримінального правопорушення відповідає фактичним обставинам справи і є обґрунтованим.

Суд першої інстанції вірно кваліфікував дії ОСОБА_7 за ч.4 ст. 185 КК України, як вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжки), з проникненням у житло, вчинене в умовах воєнного стану.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації це покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують та обтяжують.

При цьому, відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами; покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Відповідно до положень ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», - особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів; більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів; у кожному конкретному випадку суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Зважується, крім того, на висновки з приводу пропорційності покарання тяжкості правопорушення, висловлені ЄСПЛ в своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах Souring v. UK, Shvydka v. Ukraine, Tammer v. Estonia, - за змістом яких захід, що застосовується до порушника має бути пропорційним переслідуваній меті, засудження та покарання порушника не мають бути непропорційними законній меті і підстави, якими керуються національні суди, мають були відповідними і достатніми для виправдання такого втручання.

Вимоги дотримання справедливості при призначенні кримінального покарання закріплені у ст.10 Загальної декларації прав людини 1948 року, ст.14 Міжнародного пакту про цивільні та політичні права 1966 року, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зазначені вище вимоги судом першої інстанції були враховані та дотримано принципів призначення покарання.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження та обвинуваченій ОСОБА_7 обрано покарання в межах санкції статті обвинувачення, а саме в мінімальні мірі.

Призначаючи покарання обвинуваченій, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким корисливим злочином; фактичні обставини справи, дані, які характеризують особу обвинуваченої, зокрема те, що на обліку у психіатра та нарколога вона не перебуває, не працює, по місцю проживання характеризується посередньо, завдана шкода не відшкодована, а тому суд вважав, що ОСОБА_7 слід призначити основне покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України з урахуванням вимог ст.4 та 5 КК України і таке покарання буде достатнім, справедливим та необхідним для її виправлення, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як нею, так і іншими особами. При цьому суд першої інстанції врахував суспільну небезпеку вчиненого злочину, характер вчиненого злочинного діяння, особу обвинуваченої, обставини, що обтяжують та пом?якшують покарання обвинуваченій. Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченої суд вважав щире каяття, сприяння слідству та суду у розкритті вказаного кримінального правопорушення, перебування на утриманні трьох неповнолітніх дітей. Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченої є рецидив.

Захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі покликається на незаконності прийнятого стосовно ОСОБА_7 рішення, оскільки судом першої інстанції було проведено судовий розгляд без участі потерпілої і її думку не було з`ясовано по мірі призначення обвинуваченій покарання та не підтверджено факт відшкодування матеріальної та моральної шкоди цивільним чоловіком обвинуваченої.

Зазначене твердження сторони захисту не знайшло підтвердження в суді апеляційної інстанції з точки зору незаконності.

Підготовче судове засідання відбулося 03.07.2025 за участю прокурора та обвинуваченої, але без участі потерпілої, яка перебувала в лікарні через захворювання, як про це повідоми прокурор. Ніхто з учасників не заперечував проти продовження розгляду справи без потерпілої, про що відображено в журналі судового засідання . (а.с22-25).

У матеріалах справи наявна заява потерпілої ОСОБА_10 про розгляд справи 23.07.2025 по суті стосовно ОСОБА_7 без її участі. (а.с.32).

Так судовий розгляд в суді першої інстанції відбувся за участю прокурора та обвинувачено, які, кожен окремо, не заперечували проти продовження розгляду справи без участі потерпілої, про що відображено в журналі судового засідання (а.с.66-71).

Обвинувачена ОСОБА_7 неодноразово була засуджена за вчинення різних злочинів, відповідно знала процедуру розгляду справи в суді, отримала пам`ятку про права та обов`язки і мала можливість, при необхідності скористатися правовою допомогою захисника. Однак цим правом вона не скористалася, а відтак її думка стосовно розгляду справи без участі потерпілої є виваженою та свідомою.

Потерпіла ОСОБА_10 в поданій суду заяві підтвердила факт відшкодування останній всіх завданих їй збитків від імені обвинуваченої.

Однак колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченій ОСОБА_7 покарання в мінімальній мірі визначеній за вчинення злочину за ч.4 ст. 185 КК України, вчинений в період воєнного стану в Україні є обгрунтованим та виваженим, з врахування мети покарання, а саме виправленням та унеможливленням вчинення обвинуваченою нових злочинів.

Підстав для призначення ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі із застосуванням ст. 69 КК України не виявлено. Наявність на утриманні ОСОБА_7 трьох неповнолітніх дітей не сприяло не вчиненню нею злочину.

Відтак у суді апеляційної інстанції встановлено, що апеляційні вимоги захисника обвинуваченої не знайшли підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Апеляційні вимоги захисника обвинуваченої не спростовують правильність винесеного стосовно неї вироку.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального законодавства при розгляді даного кримінального провадження у суді першої інстанції, які б вплинули на правильність прийнятого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи зазначене вище, колегія суддів вважає, що оскаржуваний вирок є законним, обґрунтованим, а призначене покарання відповідає особі обвинуваченої, відтак підстав для скасування чи зміни судового рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів,

постановила :

Апеляційну скаргу захисника- адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Пустомитівського районного суду Львівської області від 23.07.2025 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а засудженою, яка утримується під вартою - з моменту вручення копії рішення.

Головуючий:

Судді: