Справа № 333/32/26
Провадження № 1-кс/333/392/26
УХВАЛА

Іменем України

14 січня 2026 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя скаргу уповноваженої особи Військової частини НОМЕР_1 на бездіяльність уповноваженої особи ТУ ДБР у м. Мелітополі щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР

ВСТАНОВИВ:

12.01.2026 до Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла скарга уповноваженої особи Військової частини НОМЕР_1 на бездіяльність уповноваженої особи ТУ ДБР у м. Мелітополі щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. Скарга обґрунтована тим, що листом від 10.12.2025 №1655/14863 уповноваженою особою Військової частини НОМЕР_1 засобами фельд`єгерського поштового зв`язку направлено на адресуТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, відносно військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Станом на дату складання скарги відомості, зазначені у повідомленні про кримінальне правопорушення ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі до ЄРДР не внесено, повідомлень про внесення відомостей до ЄРДР на адресу заявника не надходило, у зв`язку з чим просять скаргу задовольнити та зобов`язати ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі внести відомості на підставі повідомлення про кримінальне правопорушення від 10.12.2025 №1655/14863.

В судове засідання скаржник, повідомлений своєчасно та належним чином, не з`явився, звернувся до суду з заявою в якій просив розглядати скаргу за відсутності представника військової частини.

Представник ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, будучи своєчасно та належним чином повідомленим, у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд скарги за його відсутності. Також, надав письмові пояснення щодо поданої скарги, згідно з якими просить суд відмовити у задоволенні скарги.

Дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, слідчим суддею встановлено наступні обставини.

З матеріалів скарги встановлено, що листом від 10.12.2025 №1655/14863 уповноваженою особою Військової частини НОМЕР_1 засобами фельд`єгерського поштового зв`язку направлено на адресуТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі повідомлення про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, відносно військовослужбовця Військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Листом від 08.01.2026 №14684зкп/мл-25/17-02-203/26 заступник керівника першого слідчого відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, повідомив Військову частину НОМЕР_1 , що оскільки в матеріалах не зазначено ані місце дислокації (область, населений пункт) з якої військовослужбовець вибув, ані місце дислокації куди він мав прибути, не зазначені причини відмови військової частини НОМЕР_2 у прийнятті військовослужбовця, повертаються матеріали службового розслідування на адресу військової частини з метою усунення недоліків та після з`ясування місця скоєння правопорушення, запропоновано направити їх до відповідного органу Державного бюро розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться відповідна територія.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні може бути оскаржена, зокрема, бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Згідно з ст. 214 КПК України, слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

При розгляді скарги слідчим суддею враховано, що до ЄРДР вносяться не будь-які заяви, які надходять до органів досудового розслідування, а лише відомості про кримінальне правопорушення, коли такі відомості викладені особою в заяві чи повідомленні про кримінальне правопорушення.

Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 818/1526/18, у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви, слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Підставами вважати, що в заяві чи повідомленні містяться відомості саме про злочин є об`єктивні дані, які дійсно свідчать про наявність ознак злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджує реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Вказане слугує гарантією для кожної особи від необґрунтованого обвинувачення та процесуального примусу.

Згідно з ч. 1 ст. 11 КК України, кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.

Основним складовим елементом об`єктивної сторони будь-якого кримінального правопорушення є його суспільна небезпечність. Злочин, серед інших правопорушень, характеризується найвищим ступенем суспільної небезпечності і саме це дозволяє відмежовувати його від близьких за об`єктивними та суб`єктивними ознаками інших правопорушень.

Частиною 2 ст. 11 КК України унормовано, що не є кримінальним правопорушенням дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.

Відповідно до вимог п. 2 глави 1 розділу ІІ Положення про Єдиний реєстр досудових розслідувань, порядок його формування та ведення, затвердженого наказом Генерального прокурора від 30.06.2020 № 298, відомості про кримінальне правопорушення, викладені у заяві, повідомленні чи виявлені з іншого джерела, повинні відповідати вимогам п. 4 ч. 5 ст. 214 КПК України, зокрема мати короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, підставами вважати заяву чи повідомлення саме про злочин є наявність в таких заявах або повідомленнях об`єктивних даних, які дійсно свідчать про ознаки злочину. Такими даними є фактичне існування доказів, що підтверджують реальність конкретної події злочину (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення злочину). Якщо у заявах чи повідомленнях таких даних немає, то вони не можуть вважатися такими, які мають бути обов`язково внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Вказане узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 24.04.2019 року по справі № 818/15/18, згідно яких при розгляді скарги слідчий суддя вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР. Також, даний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 30.09.2021 року по справі №556/450/18 (провадження №51-4229км20).

Внесення до ЄРДР неконкретних тверджень (у тому числі припущень) заявника про вчинення кримінального правопорушення за відсутності будь-яких об`єктивних відомостей про обставини його вчинення призвело б до: (1) розпорошення обмежених сил і засобів правоохоронної системи держави на перевірку значної кількості безпідставних та абстрактних повідомлень про кримінальні правопорушення, що в свою чергу (2) не дозволило б концентрувати зусилля на розслідуванні дійсно суспільно-небезпечних діянь, що неминуче знизило б ефективність захисту особи, суспільства та держави від цих кримінальних правопорушень, ускладнило б охорону прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, які зазнали шкоди від таких правопорушень; (3) порушення права та законних інтересів осіб, згаданих в таких повідомленнях; (4) використання інструментів статті 214 КПК України не для ініціювання початку досудового розслідування щодо конкретного кримінального правопорушення, а для спрямування сил і засобів правоохоронних органів загалом на всю діяльність визначеного заявником підприємства, установи чи організації або окремої людини з метою вже самостійного виявлення слідчим, дізнавачем, прокурором обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення (а це є вже іншим приводом для початку досудового розслідування за статтею 214 КПК України), а також (5) унеможливлення застосування механізму притягнення заявників до кримінальної відповідальності за завідомо неправдиві повідомлення про кримінальні правопорушення (стаття 383 КК України). Зазначене не відповідає завданням кримінального провадження, які визначені в ст. 2 КПК України.

Як вбачається з матеріалів скарги, за результатами розгляду заяви військової частини НОМЕР_1 ТУ ДБР, розташованого в м. Мелітополі встановлено, що достатні підстави для внесення відповідних відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування. Так, згідно матеріалів службового розслідування, ОСОБА_3 08.08.2025 для подальшого проходження служби переведений з військової частини НОМЕР_1 до військової частини НОМЕР_2 , але військовою частиною НОМЕР_2 прийнятий не був. При цьому в матеріалах не зазначено, ані місце дислокації (область, населений пункт) з якої військовослужбовець вибув, ані місце дислокації куди він мав прибути. Також, в матеріалах службового розслідування не зазначені причини відмови військової частини НОМЕР_2 у прийнятті військовослужбовця. Тобто, під час проведення службового розслідування не досліджено усіх обставин, необхідних для надання правової оцінки подіям. За таких обставин, матеріали службового розслідування були повернуті на адресу частини з пропозицією усунути недоліки та після з`ясування місця скоєння правопорушення, направити їх до відповідного органу Державного бюро розслідування, під юрисдикцією якого знаходиться відповідна територія.

Отже, оскільки слідчим суддею не встановлено наявності відмови слідчим ТУ ДБР у м. Мелітополі у внесенні відомостей до ЄРДР щодо можливого вчинення правопорушення військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_3 , та як наслідок, наявності протиправної бездіяльності органу досудового розслідування щодо не внесення відповідних відомостей до ЄРДР та початку досудового розслідування, слідчий суддя дійшов висновку, що підстави для задоволення скарги відсутні.

У зв`язку з чим, у задоволенні скарги слідчим суддею відмовляється.

Керуючись 306, 307, 369-372, ч.2 ст. 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги уповноваженої особи Військової частини НОМЕР_1 на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР у м. Мелітополі, щодо невнесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та зобов`язання вчинити певні дії відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду.

Слідчий суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1