УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 712/13853/25

Провадження №1-кс/712/4826/25

09 жовтня 2025 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

слідчого ОСОБА_3

прокурора ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у судовому засіданні у залі суду у м. Черкаси клопотання старшого слідчого Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві ОСОБА_3 , за погодженням прокурора Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, відомості у якому внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.05.2024 року за № 0000010 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Черкасах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Києві за процесуального керівництва Черкаської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0000010 від 27.05.2024 за підозрою ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України.

Клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтовано тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, однак не пізніше 18.04.2025, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, з метою особистого незаконного збагачення, зловживаючи своїм службовим становищем, вирішив організувати у військовій частині НОМЕР_1 систематичне привласення належного вказаній військовій частині військового майна дизельного палива з його подальшим збутом для незаконного отримання грошових коштів.

Однак, всупереч вищенаведеним нормативно-правовим актам, а також з урахуванням об`єктивних обставин і умов зберігання та переміщення дизельного палива у військовій частині НОМЕР_1 , усвідомлюючи неспроможність одноособово реалізувати свій злочинний намір, та з метою не бути викритим у вчиненні злочинних дій, спланував досягнення поставленої мети за рахунок залучення до протиправної діяльності ряду інших осіб з числа діючих військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 та цивільних осіб, які мають безперешкодний доступ на територію військової частини.

З метою реалізації свого злочинного плану, у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, однак не пізніше 18.04.2025, ОСОБА_5 , будучи знайомим з ОСОБА_8 , який впродовж тривалого часу орендує у військовій частині НОМЕР_1 частину приміщень автомобільної технічно-експлуатаційної частини, які розташовуються на території зазначеної військової частини, за адресою: АДРЕСА_1 , та знаходяться неподалік від автозаправної станції військової частини, з пропозицією співучасті ОСОБА_8 у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України. Згідно розробленого та озвученого ОСОБА_5 плану, ОСОБА_8 повинен був виділити частину орендованого ним приміщення для безперешкодного заїзду всередину автомобільної техніки, за допомогою якої здійснюватиметься зливання незаконно привласненого ОСОБА_5 дизельного палива військової частини НОМЕР_1 , до заздалегідь підготовлених для цього ОСОБА_8 ємностей. В подальшому, ОСОБА_8 , повинен був зберігати вказане дизельне паливо у орендованому ним приміщенні, в ході чого, використовуючи власний транспортний засіб, вивозити його за територію військової частини та здійснювати реалізацію серед цивільних осіб на території міста Умані та Уманського району Черкаської області, а отримані від таких незаконних дій кошти, розподіляти між собою.

На озвучену пропозицію ОСОБА_5 , щодо відведеної ролі пособника під час вчинення кримінального правопорушення, ОСОБА_8 добровільно погодився.

В подальшому, усвідомлюючи, що місце зливання, зберігання незаконно привласненого ОСОБА_5 дизельного палива, а також його вивезення за межі військової частини та реалізацію, буде забезпечено ОСОБА_8 , ОСОБА_5 у невстановлені досудовим розслідуванням дату та час, однак не пізніше 18.04.2025, звернувся до водія електрогазового відділення технічного взводу аеродромно-технічної роти 110 авіаційної комендатури ОСОБА_7 , за яким закріплений автомобіль марки «МАЗ-5334» автоцистерна АЦ-8 р.н.з. НОМЕР_2 , з пропозицією співучасті ОСОБА_7 у спільному вчиненні з ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України. Згідно розробленого та озвученого ОСОБА_5 плану, ОСОБА_7 під час здійснення переливання дизельного палива за допомогою вищевказаного автомобіля з резервуарів, в яких воно зберігалося до модуля РГС-20 053/23, повинен був зливати до нього не весь об`єм, а частину, яку буде визначено ОСОБА_5 . Решту дизельного палива, яке залишиться у автоцистерні, ОСОБА_7 , повинен був завозити вказаним автомобілем до орендованого ОСОБА_8 приміщення, де зливати його до заздалегідь підготовлених для цього ОСОБА_8 ємностей.

На озвучену пропозицію ОСОБА_5 , щодо відведеної ролі виконавця під час вчинення кримінального правопорушення, розуміючи, що в разі відмови від неї, для нього можуть настати негативні наслідки в ході подальшого проходження військової служби у військовій частині НОМЕР_1 , ОСОБА_7 добровільно погодився.

В той же час, ОСОБА_5 , як організатор вчинення кримінального правопорушення, маючи безперешкодний доступ до місця зберігання дизельного палива та можливість безперешкодного протиправного його переміщення до будь-якого місця, тобто фактичну можливість розпоряджатися ним на власний розсуд, в супереч положенням нормативно-правових актів, посадовим обов`язкам та інтересам військової служби, повинен був здійснювати організацію його перевезення ОСОБА_7 до орендованих ОСОБА_8 приміщень, забезпечувати комунікацію між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , а також вживати заходів із оформлення всіх необхідних документів для списання незаконно привласненого ним дизельного палива, надаючи таким своїм діям начеб то законного характеру.

18.04.2025 о 10 год. 15 хв., між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 відбулася телефонна розмова, в ході якої, з метою реалізації спільного злочинного плану, останній повідомив ОСОБА_8 , про можливість зливу незаконно привласненого ним дизельного палива, у зв`язку з чим, вони домовилися про прибуття ОСОБА_8 до орендованого ним приміщення на території військової частини НОМЕР_1 орієнтовно за півтори години часу.

Того ж дня, тобто 18.04.2025, у невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше, 11 год. 52 хв., ОСОБА_7 прибув до автозаправної станції військової частини НОМЕР_1 на автомобілі марки «МАЗ-5334» автоцистерна АЦ-8 р.н.з. НОМЕР_2 , в автоцистерну якої, за вказівкою ОСОБА_5 , здійснив закачування з резервуару для зберігання, невстановленого в ході досудового розслідування об`єму дизельного палива «ДП Арк Євро агенція» для перекачування його до модуля РГС-20 053/23. В той же час, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб, з метою особистого незаконного збагачення, зловживаючи своїм службовим становищем, ОСОБА_5 , згідно раніше визначеного злочинного плану, наказав ОСОБА_7 злити до модуля частину дизельного палива, а решту, об`ємом не менше 1670 л (1386,1 кг), залишити в автоцистерні, після чого, поїхати до орендованого ОСОБА_8 приміщення, де злити його до заздалегідь підготовлених для цього ОСОБА_8 ємностей.

Діючи з метою реалізації злочинного плану та визначеній ОСОБА_5 ролі виконавця вчинення кримінального правопорушення, після злиття частини дизельного палива до модуля РГС-20 053/23, 18.04.2025 об 11 год. 52 хв., ОСОБА_7 , керуючи автомобілем марки «МАЗ-5334» автоцистерна АЦ-8 р.н.з. НОМЕР_2 , заїхав до орендованої ОСОБА_8 у військовій частині НОМЕР_1 частини приміщень автомобільної технічно-експлуатаційної частини, які розташовуються на території зазначеної військової частини, за адресою: АДРЕСА_1 , де на нього чекав ОСОБА_8 , після чого, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, діючи умисно, в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб, згідно раніше визначеного злочинного плану, за допомогою насоса та рукава для зливу зазначеного автомобіля, вони разом здійснили злив з автоцистерни дизельного палива об`ємом 1670 л (1386,1 кг), до трьох заздалегідь підготовлених для цього ОСОБА_8 ємностей типу «Єврокуб» об`ємом 1000 літрів кожна, після чого, ОСОБА_7 , керуючи тим же автомобілем, залишив зазначене приміщення, внаслідок чого, в результаті вказаного незаконного розпорядження ОСОБА_5 , за співучасті ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , зазначеним військовим майном дизельним паливом «ДП Арк Євро агенція», воно незаконно вибуло з власності військової частини НОМЕР_1 , у зв`язку з чим, військовій частині було завдано збитків на суму 57994,42 (п`ятдесят сім тисяч дев`ятсот дев`яносто чотири гривні сорок дві копійки) гривні.

В подальшому, 19.04.2025 об 11 год. 56 хв., з метою продовження реалізації спільного з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 злочинного плану, ОСОБА_8 прибув на власному автомобілі марки «ВАЗ» модель «21061» держаний номерний знак НОМЕР_3 до орендованої ним у військовій частині НОМЕР_1 частини приміщень автомобільної технічно-експлуатаційної частини, які розташовуються на території зазначеної військової частини, за адресою: АДРЕСА_1 , де, в 12 каністр об`ємом 20 літрів кожна, перелив з ємностей типу «Єврокуб» незаконно привласнене ОСОБА_5 дизельне паливо «ДП Арк Євро агенція» військової частини НОМЕР_1 , загальним об`ємом 250 літрів, після чого, завантаживши їх до салону та багажнику вказаного автомобіля, о 12 год. 22 хв. виїхав на ньому з приміщення.

Того ж дня, тобто 19.04.2025 о 12 год. 32 хв., ОСОБА_8 на власному автомобілі марки «ВАЗ» модель «21061» держаний номерний знак НОМЕР_3 , прибув до приміщення гаражу № НОМЕР_4 автомобільного гаражного кооперативу «Зоря», що розташовується за адресою: Черкаська обл., м. Умань, вул. Європейська, 102, де під час зустрічі з ОСОБА_9 , було здійснено переливання дизельного палива з каністр у розташовану у гаражі ємність типу «Єврокуб» загальним об`ємом 250 літрів (207,5 кг), за що ОСОБА_9 було надано ОСОБА_8 грошові кошти в розмірі 9580,00 (дев`ять тисяч п`ятсот вісімдесят гривень) гривень, таким чином, виконуючи визначену ОСОБА_5 роль пособника, ОСОБА_8 збув здобуте кримінально протиправним шляхом майно дизельне паливо «ДП Арк Євро агенція», належне військовій частині НОМЕР_1 .

В подальшому, 21.04.2025 о 10 год. 55 хв., з метою продовження реалізації спільного з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 злочинного плану, ОСОБА_8 прибув на власному автомобілі марки «ВАЗ» модель «21061» держаний номерний знак НОМЕР_3 до орендованої ним у військовій частині НОМЕР_1 частини приміщень автомобільної технічно-експлуатаційної частини, які розташовуються на території зазначеної військової частини, за адресою: АДРЕСА_1 , де, в 12 каністр об`ємом 20 літрів кожна, перелив з ємностей типу «Єврокуб» незаконно привласнене ОСОБА_5 дизельне паливо «ДП Арк Євро агенція» військової частини НОМЕР_1 , загальним об`ємом 250 літрів, після чого, завантаживши їх до салону та багажнику вказаного автомобіля, об 11 год. 20 хв. виїхав на ньому з приміщення.

Того ж дня, тобто 21.04.2025 об 11 год. 31 хв., ОСОБА_8 на власному автомобілі марки «ВАЗ» модель «21061» держаний номерний знак НОМЕР_3 , прибув до приміщення гаражу № НОМЕР_4 автомобільного гаражного кооперативу «Зоря», що розташовується за адресою: Черкаська обл., м. Умань, вул. Європейська, 102, де під час зустрічі з ОСОБА_9 , було здійснено переливання дизельного палива з каністр у розташовану у гаражі ємність типу «Єврокуб» загальним об`ємом 250 літрів (207,5 кг), за що ОСОБА_9 було надано ОСОБА_8 грошові кошти в розмірі 10 080,00 (десять тисяч вісімдесят гривень) гривень, таким чином, виконуючи визначену ОСОБА_5 роль пособника, ОСОБА_8 збув здобуте кримінально протиправним шляхом майно дизельне паливо «ДП Арк Євро агенція», належне військовій частині НОМЕР_1 .

В подальшому, 21.04.2025 у проміжок часу з 12 год. 40 хв. по 21 год. 22 хв., в ході проведення обшуку на території військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 , у орендованій ОСОБА_8 частині приміщень автомобільної технічно-експлуатаційної частини, було виявлено та вилучено три ємності типу «Єврокуб», в яких знаходилося незаконно привласнене ОСОБА_5 за співучасті з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , майно військової частини НОМЕР_1 дизельне паливо «ДП Арк Євро агенція» загальним об`ємом 1170 літрів (971,1 кг), таким чином припинено протиправну діяльність останніх.

Відповідно до п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» суд вказав, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконатиоб`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

На даний час фігурантам вказаної злочинної схеми повідомлено про підозру, а саме: ОСОБА_5 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 410 КК України.

Згідно ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 4 ст. 410 КК України відноситься до категорії особливо тяжких злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 132 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 132 КПК України клопотання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, якщо інше не передбачено пунктом 2 цієї частини.

З огляду на кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється

ОСОБА_5 , його особу та інші обставини існують ризики, що він може переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні,знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим шляхом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Необхідність обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю наступних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які можуть настати, якщо підозрюваний буде залишатись на волі.

Метою застосування запобіжного заходу до підозрюваного

ОСОБА_5 згідно ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

-переховуватись від органів досудового розслідування та суду;

-знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

- незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні;

-вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Обставинами, які дають підстави зробити висновки про наявність вищевказаних ризиків є:

1.Кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_5 має високий ступінь суспільної небезпеки, так як скоєно в умовах правового режиму воєнного стану військовослужбовцем.

Кримінальне правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_5 зумовлене тяжкими наслідками не лише для конкретної особи, а й для суспільства в цілому, наявність по справі реальних ознак справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, встановлений ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням має забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що саме по собі вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства. Крім цього, запобіжний захід застосовується для того, щоб підозрюваний (обвинувачений) не перешкоджав компетентному органу в перевірці обставин, які можуть свідчити про вчинення злочину. Отже, на момент повідомлення особі про підозру існує лише припущення щодо її винуватості, для обґрунтування або спростування якого триває процедура збирання доказів.

За таких умов застосування будь-якого запобіжного заходу, а особливо тримання під вартою, потребує особливої уваги з боку слідчого судді (суду) та обов`язкового переосмислення цього запобіжного заходу з боку громадськості.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Так, на сьогоднішній день наша країна переживає один з найскладніших періодів в історії, коли питання незалежності та суверенітету перебуває на вустах у кожного свідомого громадянина та патріота, коли військовослужбовці приймають участь в стримані збройного агресії збройних сил російської федерації, захищають незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України від збройної агресії ворога, однак дії, які кваліфікуються ОСОБА_5 є аморальними та викликають реальний суспільний резонанс. Такі дії свідчать про відсутність стимулюючих засобів запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами, оскільки впродовж останнього часу на території України в засобах масової інформації часто висвітлюються факти привласнення та викрадення військовослужбовцями військового майна, в тому числі пально-мастильних матеріалів.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний та соціальний стан особи. Враховуючи практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що суд своїм рішенням має забезпечити не лише права підозрюваного, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що саме по собі вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства, тим паче в умовах правового режиму воєнного стану.

При цьому, окрему увагу слід звернути на той факт, що підозрюваними було досягнуто змови на викрадення військового майна дизельного палива, яке являється вкрай дефіцитним та недостатня кількість якого, у військових підрозділах, здатна спричинити зменшення його боєздатності.

З урахуванням того, що підозрюваний є військовослужбовцем, має зв`язки серед військовослужбовців інших військових частин, а також можливість переміщення у зону бойових дій або незаконного перетину державного кордону, існує обґрунтований ризик його переховування таким чином від органів досудового розслідування та суду, затягування строків досудового розслідування.

Викладені обставини вказують про наявність ризику, передбаченого

п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме ризику переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду.

2. ОСОБА_11 проходячи тривалий часу військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , обіймаючи керівну посаду, маючи службові та товариські відносини з військовослужбовцями вказаної військової частини, перебуваючи на волі, для уникнення від кримінальної відповідальності, може використати свої повноваження та зв`язки для:

- знищення, приховання або спотворення документів, які в подальшому будуть використані як докази привласнення дизельного палива у зазначеному кримінальному провадженні, оскільки на даний час органом досудового розслідування, постійно витребовуються додаткові документи, які, в тому числі, будуть використані, як речові докази у кримінальному провадженні.

Викладені обставини вказують про наявність ризику, передбаченого

п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

3.Не будучи обмежений у пересуванні, ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків, іншого підозрюваного у цьому ж кримінальному провадженні. Наразі, ОСОБА_7 , який має процесуальний статус підозрюваного у кримінальному провадженні, надано викривальні покази, щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, до якого його було залучено підозрюваним ОСОБА_5 , за пособництва ОСОБА_8 . Таким чином, будучи обізнаним про вказаний факт, ОСОБА_5 , з урахуванням того, що йому не було відомо про це раніше, шляхом погроз, морального або фізичного тиску, залякуваннями або шляхом підкупу, може впливати на ОСОБА_7 , який під впливом вказаних незаконних дій, може змінити надані ним викривальні покази.

В той же час, окремими водіями військової частини НОМЕР_1 надано покази, згідно яких, підписи від їх імені у документах щодо отримання дизельного палива та його використання, виконані не ними, що свідчить про їх підроблення з метою документального забезпечення незаконного списання дизельного палива.

Окрім того, в ході досудового розслідування зафіксовано ще 3 факти незаконного злиття ОСОБА_7 привласненого ОСОБА_5 дизельного палива у орендоване ОСОБА_8 приміщення, у зв`язку з чим, наразі проводиться значний комплекс слідчих та процесуальних дій, направлених на збір доказів, в тому числі допити в якості свідків військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , цивільних осіб, яким ОСОБА_8 здійснював збут незаконно привласненого ОСОБА_5 дизельного палива. Знаючи про вказаний факт, а також про таких осіб, ОСОБА_5 аналогічно, шляхом погроз, морального або фізичного тиску, залякуваннями або шляхом підкупу, може впливати на них з метою надання вказаними особами неправдивих показів для приховування обставин вчинення злочину ОСОБА_5 та залученими ним особами.

Викладені обставини вказують про наявність ризику, який передбачений

п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

4.Факт викрадення та привласнення військового майна, в тому числі дизельного палива, підриває авторитет Збройних Сил України та інших військових формувань, деморалізує військовослужбовців, дискредитує командування. Якщо особа вже вчинила злочин на фоні воєнного стану, є підстави вважати, що вона може продовжити протиправну поведінку. Збереження доступу до паливно-мастильних матеріалів у зв`язку з перебуванням на тій же посаді, створює можливості для продовження вчинення їх привласнення. В той же час, усвідомлюючи осуд співслужбовців, наслідки відповідальності за місцем проходження військової служби, в тому числі дисциплінарної влади командирів, настання можливої кримінальної відповідальності, існують підстави вважати, що останній не повернеться до військової частини НОМЕР_1 для подальшого проходження військової служби, незаконно перебуватиме за її межами, за що може настати кримінальна відповідальність, передбачена ст. 407 КК України.

Викладені обставини вказують про наявність ризику, який передбачений

п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Неможливість застосування запобіжного заходу іншого, окрім як тримання під вартою, полягає в тому, що незважаючи на те, що ОСОБА_5 має постійне місце проживання в Черкаській області, фактично матиме можливість спілкуватися зі свідками та фігурантами у цьому кримінальному провадженні, що також, в свою чергу, унеможливить здійснення належного контролю за його поведінкою. Також останній фактично весь свій час матиме можливість безконтрольно спілкуватися, в тому числі за допомогою телефонних засобів зв`язку, як зі свідками, так і особами, причетність яких до вчинення кримінального правопорушення перевіряється,що об`єктивно може зашкодити встановлення істини у цій справі, оскільки останні можуть бути також причетні до його вчинення. Вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного стану об`єктивно підвищує суспільну небезпеку діяння, що вимагає застосування найсуворішого запобіжного заходу. Військовослужбовець є суб`єктом підвищеної відповідальності, зобов`язаний діяти у суворій дисципліні, в інтересах обороноздатності держави. Враховуючи факт вчинення злочину військовослужбовцем у період дії воєнного стану, статус військового, яким він володіє, та реальні ризики втечі та впливу на інших осіб, більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою, є недостатнім.

Інші запобіжні заходи, окрім тримання під вартою, у даному випадку не спроможні забезпечити належну поведінку підозрюваного, оскільки, така особа завжди матиме змогу ухилитися від слідства та суду, перешкодити встановленню істини у справі та продовжувати займатися злочинною діяльністю, з урахування вище викладених обставин.

У зв`язку з вищевикладеним та недопущення повторення вчинення кримінального правопорушення, слідство приходить до висновку, про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, з метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, тримання під вартою застосовується до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Встановлено, що ОСОБА_5 проходить військову службу та отримує щомісячне грошове забезпечення.

Крім цього, слід також врахувати, що лише за один раз незаконного привласнення ОСОБА_5 за співучасті з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 дизельного палива військової частини, об`єм становить 1670 л (1386,1 кг), а сума завданого збитку 57994,42 (п`ятдесят сім тисяч дев`ятсот дев`яносто чотири гривні сорок дві копійки) гривні. В той же час, зафіксовано ще три інших таких привласнення, сума збитків яких буде встановлена після визначення точного об`єму дизельного палива, відповідно протиправна діяльність мала системний характер та ОСОБА_8 з ОСОБА_5 отримували незаконно за неї грошові кошти в результаті збуту привласненого майна.

Відповідно до положень п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину, від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Таким чином, у разі задоволення клопотання, при обранні альтернативного запобіжного заходу у виді застави, вважаю за доцільне, з урахуванням вищевказаних обставин кримінального провадження, беручи до уваги, що кримінальне правопорушення, яке інкримінується вчинено з корисливих мотивів в умовах воєнного стану, а також те, що ОСОБА_5 отримував грошове забезпечення та неправомірно отримував грошові кошти від реалізації привласненого дизельного палива, доцільно визначити підозрюваному заставу в розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 908400,00 грн.

Саме такий розмір застави, на думку органу досудового розслідування, буде достатньо стимулюючим засобом, щоб позбавити підозрюваного ОСОБА_5 бажання будь-яким чином перешкоджати досудовому розслідуванню у кримінальному провадженні та вчиняти інші кримінальні правопорушення. Застава у меншому розмірі не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків. Разом з тим, у разі внесення застави, вважається за доцільне покласти на ОСОБА_5 обов`язки, передбачені п.п. 1-4 ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати до слідчого, в провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження, прокурора та суду за першим викликом;

- не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- заборонити спілкування з військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 , які обіймають посади водіїв військової частини, в тому числі ОСОБА_7 ; військовослужбовцями, на яких посадовими обов`язками покладено вирішення питань щодо отримання, видачі, обліку пально-мастильних матеріалів; з громадянином ОСОБА_8 ;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

У судовому засіданні прокурор та слідчий підтримали клопотання та просили його задовольнити.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні просив обрати більш м`який запобіжний захід, оскільки ризики та підозра не обґрунтовані, підозрюваний має тяжко хвору онуку.

Підозрюваний підтримав думку захисника.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали клопотання та матеріали кримінального провадження, слідчий суддя робить наступні висновки.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України передбачено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч. 2 ст. 177 КПК України).

Розглядаючи питання про застосування запобіжного заходу, суд, відповідно до ст. 178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний установити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор (п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК).

Обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується матеріалами кримінального провадження: протоколами обшуку, протоколом огляду, висновком експерта, протоколами допиту свідка, протоколом про результати контролю за вчиненням злочину, протоколами добровільної видачі, повідомленням про підозру.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя виходить з практики Європейського суду з прав людини, а саме: рішення «Нечипорук і Йонкало проти України», п. 175; «Cebotari v. Moldova», п. 48; «Fox, Campbell and Hartley v. the UK», n. 32, яка вказує на те, що слова «обґрунтована підозра» означають наявність фактів чи інформації, котрі могли би переконати стороннього об`єктивного спостерігача, що особа, можливо, вчинила злочин, та в даному випадку вважає, що дані, які вказують на обґрунтовану підозру, та навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться в долучених в обґрунтування клопотання матеріалах.

При цьому слід зауважити, що слідчий суддя на етапі досудового розслідування не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, та за якою нормою кримінального кодексу ця особа підлягає відповідальності.

Сторона обвинувачення в обґрунтування клопотання посилалась на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Із системного аналізу змісту ч. 2 ст. 177 і п. 2 ч. 1 ст. 194 КПК убачається, що при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу - щодо встановлення наявності заявлених стороною обвинувачення ризиків слідчий суддя керується стандартом переконання «достатні підстави».

Так, існування кожного, вказаного у ч. 1 ст. 177 КПК ризику, має підтверджуватися фактами, наявність яких має бути переконливо продемонстрована (п. п. 85, 86 рішення ЄСПЛ від 30.01.2018 у справі «Макаренко проти України» /Makarenkov. Ukraine, заява №622/11).

Суд вважає обґрунтованими доводи прокурора щодо існування ризиків переховування від слідства та суду, незаконного впливу на свідків, інших підозрюваних.

Про існування таких ризиків свідчить суворість можливого покарання у випадку визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, який на даний час обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за вчинення якого може бути призначене покарання у виді реального позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років, що саме по собі може бути підставою та мотивом змінити місце проживання з метою переховування від слідства та незаконного впливу на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також при визначенні наявності ризику впливу на свідків слід, враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК).

Суд також враховує, що ризики здійснення підозрюваним спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Отже наявність обґрунтованої підозри та наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, надають підстави для обрання запобіжного заходу.

Розглядаючи заявлене клопотання, суд, відповідно до ст. 178 КПК України, крім наявності вищезазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожна людина має право на свободу і особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, інакше ніж відповідно до процедури, встановленої законом, зокрема, у випадку законного арешту або затримання особи, здійсненого з метою її присутності перед компетентним судовим органом на підставі обґрунтованої підозри у вчиненні злочину або якщо обґрунтовано визнається за необхідне запобігти вчиненню нею злочину або її втечі після його вчинення.

Заслухавши учасників судового розгляду, оцінивши в сукупності обставини відповідно до ст. ст.177, 178 КПК, суд приходить до висновку, що на даному етапі досудового розслідування продовжують існувати ризики переховування підозрюваного від слідства та суду, незаконного впливу на свідків чи іншого підозрюваного, та виходячи з вказаних міркувань такі ризики є реальним та існуючими, враховуючи також ступінь стійкості соціальних зв`язків підозрюваного, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальноті, має міцні соціальні зв`язки, суд приходить до висновку, що клопотання підлягає до задоволення, так як наявні реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи та виправдовує тривалість тримання підозрюваного під вартою, при цьому менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, враховуючи обставини кримінального правопорушення у контексті воєнного стану в державі та ступінь ризиків на початковому етапі досудового розслідування.

Вирішуючи дане питання, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини з приводу того, що серйозність пред`явленого обвинувачення і ризик втечі може бути аргументом при обранні запобіжного заходу і суспільний інтерес в даному конкретному випадку полягає у забезпеченні розслідування злочину у сфері службової діяльності, і який, незважаючи на презумпцію невинуватості обвинувачених, превалює над принципом поваги до свободи особистості, про що зазначено у п.79 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 Кримінального кодексу України.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, яка станом на 01 січня 2025 року становить 3028 гривні.

При обранні альтернативного запобіжного заходу у виді застави, вважається за доцільне, з урахуванням вищевказаних обставин кримінального провадження, майнового стану підозрюваного, визначити підозрюваному заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 грн. Саме такий розмір застави буде достатнім стимулюючим засобом запобігання порушенню процесуальних обов`язків підозрюваним. При цьому, розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього, що узгоджується з роз`ясненнями викладеними у листі ВССУ 04.04.2013 № 511-550/0/4-13, а саме: «Слідчому судді необхідно враховувати майновий стан підозрюваного, обвинуваченого та не допускати встановлення такого розміру застави як альтернативи триманню під вартою, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави.»

З огляду на викладене, клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 132, 176 178, 183-184, 194, 196-199, 369-372, 376 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Умань Черкаської області, українця, громадянина України, начальника складу пального та мастильних матеріалів військової частини НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, з утриманням останньогов державній установі «Черкаський слідчий ізолятор», із можливістю внесення застави в розмірі 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 грн.

Строк тримання під вартою підозрюваному рахувати з 09 жовтня 2025 року по 07 грудня 2025 року.

У разі внесення застави покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , обов`язки, передбачені п.п. 1-4ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати до слідчого, в провадженні якого перебуватиме кримінальне провадження, прокурора та суду за першим викликом;

- не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та роботи;

- заборонити спілкування з військовослужбовцями військової частини НОМЕР_1 , які обіймають посади водіїв військової частини, в тому числі ОСОБА_7 ; військовослужбовцями, на яких посадовими обов`язками покладено вирішення питань щодо отримання, видачі, обліку пально-мастильних матеріалів; з громадянином ОСОБА_8 ;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, особою, яка тримається під вартою - з моменту отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_12

Дата проголощшення повного тексту ухвали 13 жовтня 2025 року