Справа № 352/2264/25
Провадження № 1-кп/352/292/25
У Х В А Л А

про продовження строку тримання під вартою

10 грудня 2025 р. м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000160 від 04.06.2025 року по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Тисменицького районного суду Івано-Франківської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000160 від 04.06.2025 року, у відношенні ОСОБА_6 обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 3 ст. 289 КК України.

Згідно поданого прокурором клопотання про застосування запобіжного заходу: 01.06.2025 об 23 год. 19 хв. сержант ОСОБА_6 , будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебував поза межами розташування військової частини НОМЕР_1 та знаходився на території ПАТ «Поберезький завод пресових агрегатів» в с. Побережжя, по вул. Заводська, 3, Єзупільської територіальної громади Івано-Франківського району Івано-Франківської області.

В цей час на територію ПАТ «Поберезький завод пресових агрегатів» заїхав автомобіль марки «Ford» моделі «Ranger» д.н.з. НОМЕР_2 , 2019 року випуску, білого кольору під керуванням директора ТОВ «Надра інжиніринг» ОСОБА_7 для встановлення додаткового обладнання на автомобіль. В подальшому, ОСОБА_7 з метою збереженості, добровільно передав обвинуваченому, що охороняв ПАТ «Поберезький завод пресових агрегатів», ключ запалювання до транспортного засобу та покинув вказану територію. В цей час у обвинуваченого виник умисел на незаконне заволодіння вказаним транспортним засобом.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, розуміючи, що він не має ані дійсного, ані уявного права на автомобіль марки «Ford» моделі «Ranger» д.н.з. НОМЕР_3 , 2019 року випуску, білого кольору, законним володільцем якого є ОСОБА_7 , перебуваючи біля вказаного транспортного засобу, самовільно сів за кермо незачиненого автомобіля та скориставшись переданим йому ключем, таємно, всупереч волі та без дозволу власника або іншого законного володільця, запустив двигун, привів його в робочий стан і таким чином незаконно заволодів транспортним засобом, вартість якого становить 1013 966 грн.

Незаконно заволодівши вказаним автомобілем, сержант ОСОБА_6 покинув на ньому місце вчинення кримінального правопорушення та направився в напрямку м. Івано-Франківська, де по дорозі потрапив в дорожньо-транспортну пригоду та був виявлений працівниками Управління патрульної поліції України.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вищевказаний автомобіль отримав механічні пошкодження, у зв`язку із чим ОСОБА_6 завдав потерпілому матеріальну шкоду в сумі 479 261 грн. 38 коп.

Таким чином, сержант військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні незаконного заволодінні транспортним засобом, вартість якого у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподаткований мінімум доходів громадян, тобто кримінальне правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України.

Ухвалою від 26.09.2025 року призначено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні.

10.12.2025 року прокурором подано клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою посилаючись на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, усвідомлює неминучість покарання за вчинення даного кримінального правопорушення. Вважає, що існують ризики передбачені п. 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.

Представник потерпілого не заперечував щодо клопотання прокурора.

Обвинувачений та його захисник заперечували щодо задоволення клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ОСОБА_8 перебуваючи під вартою не має можливості відшкодувати шкоду потерпілому. Крім того, вважають недоведеним ризик, передбачений п.5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки обвинувачений в силу ст.89 КК України, раніше не судимий.

Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого та захисника, представника потерпілого, ознайомившись з матеріалами кримінального провадження суд дійшов такого висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі запобіжні заходи, застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Підставою застосування запобіжного заходу, відповідно до ст. 177 КПК України є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 цієї статті.

Згідно із ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні; оцінити дані, що характеризують особи обвинуваченого та визначені у п. 1- п. 11 ч. 1 вказаної статті.

У вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_6 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.289 КК України.

Під обґрунтованою підозрою на стадії судового розгляду суд розуміє існування фактів та інформації, які здатні переконати неупередженого спостерігача в тому, що певна особа (група осіб) могла вчинити злочин, у такому випадку наявні докази об`єктивно пов`язують цю особу (групу осіб) із певним злочином. При цьому, критерій обґрунтованості підозри зовсім не вимагає того, щоб ці докази були достатніми для того, щоб визнати особу винуватою та забезпечити її засудження, але мають бути достатніми (вагомими) для того, щоб виправдати подальше існування заходів забезпечення судового розгляду. Такий стандарт доказування є найнижчим і не передбачає наявності достовірного знання про вчинення особою злочину.

Як вбачається з розділах І, ІІ реєстру матеріалів досудового розслідування обґрунтованість підозри ОСОБА_6 на стадії судового розгляду у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення ґрунтується на протоколах допиту свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ОСОБА_13 , проведення огляду речей і документів, проведення огляду місця події, постановами про визнання предметів речовими доказами, проведенням експертизи.

Перелік вище зазначених матеріалів, а також виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, зазначений в обвинувальному акті, на даний момент, у своїй сукупності є вагомим та здатен переконати неупередженого спостерігача у тому, що обвинувачений міг вчинити кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст. 289 КК України. При цьому, суд не вдається у тонкощі кримінально-правової кваліфікації та вирішення питання доведеності їх вини, оскільки дослідження зібраних стороною доказів, здійснюватиметься під час судового розгляду - у судовому засіданні, а їх оцінка - в нарадчій кімнаті.

Стосовно обґрунтованості ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, то слід зазначити наступне.

Суд вважає обґрунтований прокурором ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, так як зважаючи на строк покарання за злочин, передбачений ч.3 ст. 289 КК України, який передбачає відповідальність до 12 років позбавлення волі, даний ризик є цілком реальним.

Суд вважає, що стороною обвинувачення обґрунтовано ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки свідки не допитані в ході судового розгляду даного кримінального провадження, а відтак зазначений ризик стає досить реальним.

Стосовно обґрунтованості ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, щодо обвинуваченого, то враховуючи його особисті характеристики, на переконання суду, може вчинити інше кримінальне правопорушення.

Вирішуючи питання про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом враховуються дані про особу обвинуваченого, а саме, що ОСОБА_6 одружений, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, має постійне місце проживання в Україні.

Будь-яких інших обставин, які б свідчили про те, що даний захід забезпечення кримінального провадження не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі, не встановлено та сторонами не доведено.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає недостатнім застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання наявним ризикам.

Згідно ч.3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків передбачених цим Кодексом.

Частиною 5 ст. 182 КПК України визначено, що відносно особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину визначається застава у межах від 80 до 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При визначенні обвинуваченому розміру застави, суд враховує практику Європейського суду з прав людини в частині того, що застава повинна достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірною для нього.

Суд дійшов до переконання, що розмір застави 80 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб буде достатнім у даному випадку. При цьому, суд зазначає, що застава визначена у мінімальному розмірі, передбаченому ч.5 ст. 182 КПК України.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в судовому засіданні поза розумним сумнівом доведено відсутність можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, відтак клопотання слід задовольнити та продовжити щодо ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, залишивши без змін раніше визначений розмір застави 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 242 240 грн, з покладенням на обвинуваченого передбачених у ст. 194 КПК України додаткових обов`язків, і саме такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення дієвості даного кримінального провадження, а визначений розмір застави буде достатнім стимулюючим засобом, щоб вилучити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні і стимулювати соціальну поведінку.

Строк дії ухвали визначити 60 днів, тобто з 10.12.2025 до 07.02.2026 включно.

Із зазначених підстав клопотання прокурора підлягає до задоволення.

Керуючись статтями 177, 194 Кримінального процесуального кодексу України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити застосування до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 (шістдесят) днів, тобто до 07.02.2026 року включно, з визначенням розміру застави.

Залишити без змін раніше визначену визначену заставу 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на рахунок: код за , банк отримувача ДКСУ, м.Київ, код банку отримувача (МФО) 820172, рахунок отримувача UA0002265.

У разі внесення застави, зобов`язати ОСОБА_6 прибувати за кожною вимогою до суду, прокурора, та, у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України, покласти наступні обов`язки:

1) не відлучатися з місця постійного проживання без дозволу прокурора або суду;

2) повідомляти прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

3) утримуватися від спілкування з свідками у даному кримінальному провадженні;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд та в`їзд в Україну.

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу із відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок Тисменицького районного суду коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово прокурора та суд.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора ОСОБА_3 .

Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим цей же строк з моменту вручення йому копії даної ухвали.

Суддя Тисменицького районного суду

Івано-Франківської області ОСОБА_1