Центральний районний суд м. Миколаєва
_____________________________________________________________________________________
Справа № 490/2245/25
Провадження № 1-кп/490/1283/2025
У Х В А Л А

01 вересня 2025 року м. Миколаїв

Центральний районний суд міста Миколаєва

У складі: головуючого судді - ОСОБА_1 ,

при секретарі - ОСОБА_2

за участі прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченої - ОСОБА_4

її захисника - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Миколаєві кримінальне провадження № 0000216 за обвинуваченням

ОСОБА_6 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Миколаєві, є громадянкою України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 2051 Кримінального Кодексу України, -

встановив:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєю ініціативою воно розглядається.

1. Захисник заявив клопотання про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності та закриття цього кримінального провадження за спливом строків давності.

Обвинувачена у суді заявлене клопотання підтримала.

2. Прокурор під час судового засідання проти задоволення заявленого клопотання не заперечував.

Встановлених судом обставин із посиланням на докази

1. 31 березня 2025 року в провадження Центрального районного суду міста Миколаєва надійшов складений 28 березня 2025 року слідчим відділу розслідування злочинів у сфері господарської та службової діяльності слідчого управління Головного управління Національної поліції в Миколаївській області ОСОБА_7 та у той же день затверджений прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_3 обвинувальний акт, у якому викладена версія про вчинення злочину ОСОБА_4 .

1.1. Відповідно до обвинувального акту, за версією органів досудового розслідування, ОСОБА_4 вчинила злочин за таких обставин.

Приблизно у жовтні 2019 року, точні дата і місце в ході досудового розслідування не встановлені, однак не пізніше 16.10.2019, ОСОБА_4 , здійснюючи догляд за хворою дитиною ОСОБА_8 та перебуваючи з останньою в дружніх відносинах, не маючи наміру фактично займатись фінансово-господарською діяльністю, погодилась на пропозицію ОСОБА_8 на вчинення дій, пов`язаних з державною реєстрацією фізичної особи-підприємця.

В подальшому, 16.10.2019, точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 , за вказівкою ОСОБА_8 , прибула до нотаріальної контори, розташованої по АДРЕСА_2 , де звернулась до приватного нотаріуса ОСОБА_9 .

В подальшому, перебуваючи у приміщенні нотаріальної контори, ОСОБА_4 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та усвідомлюючи відсутність навиків і досвіду для зайняття підприємницькою діяльністю, не маючи наміру здійснювати господарську діяльність від імені фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 (код НОМЕР_1 ), маючи умисел на внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця, завідомо неправдивих відомостей, та подальшому поданні для проведення такої реєстрації вказаних документів, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_8 , досудове розслідування відносно якої проводиться в іншому кримінальному провадженні, засвідчила своїм підписом заяву про державну реєстрацію фізичної особи підприємцем за формою 10 затвердженою наказом Міністерства юстиції України №3268/5 від 18.11.2016, яка відповідно до закону необхідна для проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця, чим здійснила внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації, завідомо неправдивих відомостей, в частині наміру займатись підприємницькою діяльність за наступними видами діяльності: 14.13 Виробництво іншого верхнього одягу; 13.92 Виробництво готових текстильних виробів, крім одягу; 13.99 Виробництво інших текстильних виробів, н.в.і.у.; 14.12 Виробництво робочого одягу; 14.14 Виробництво спіднього одягу; 14.19 Виробництво іншого одягу й аксесуарів; 18.12 Друкування іншої продукції; 46.41 Оптова торгівля текстильними товарами; 46.42 Оптова торгівля одягом і взуттям; 46.49 Оптова торгівля іншими товарами господарського призначення; 46.90 Неспеціалізована оптова торгівля; 47.11 Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами; 47.24 Роздрібна торгівля хлібобулочними виробами, борошняними та цукровими кондитерськими виробами в спеціалізованих магазинах; 47.78 Роздрібна торгівля іншими невживаними товарами в спеціалізованих магазинах; 47.91 Роздрібна торгівля, що здійснюється фірмами поштового замовлення або через мережу Інтернет; 74.10 Спеціалізована діяльність із дизайну та фактичного місцезнаходження підприємця, та, фактично, місця здійснення підприємницької діяльності, за адресою: АДРЕСА_1 .

Після цього, ОСОБА_4 перебуваючи у приміщенні нотаріальної контори приватного нотаріуса ОСОБА_9 , передала, а приватний нотаріус ОСОБА_9 , яка, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» є суб`єктом державної реєстрації, прийняла зазначену заяву, яка містить завідомо неправдиві відомості, для проведення державної реєстрації фізичної особи підприємцем.

На підставі підписаних ОСОБА_4 документів, які були надані нею до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_9 , вчинено запис у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців за № 0082834, згідно якого ОСОБА_4 набула статусу фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 .

Після підписання ОСОБА_4 вказаної заяви, яка містила недостовірну інформацію та проведення державної реєстрації, вони були скеровані до відділу державної реєстрації юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців Миколаївської міської ради.

Таким чином, 16.10.2019, в результаті зазначених протиправних дій, ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, бажаючи настання негативних наслідків, вчинила дії, що полягали у внесенні в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації фізичної особи-підприємця, завідомо неправдивих відомостей, а також умисному поданні для такої реєстрації документів, які містять завідомо неправдиві відомості, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

1.2. Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковані за частиною 2 статті 2051 Кримінального Кодексу України як внесення в документи, які відповідно до закону подаються для проведення державної реєстрації юридичної особи, завідомо неправдивих відомостей, а також умисне подання для проведення такої реєстрації документів, які містять завідомо неправдиві відомості, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

2. 12 серпня 2025 року захисник звернувся до суду із клопотанням, у якому просив про звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження.

Положення закону, якими керувався суд при постановленні ухвали.

1. Відповідно до частини 1 статті 49 Кримінального Кодексу України

Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1)два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2)три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років;

3)п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини;

4)десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5)п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Об`єднана палата Касаційного Кримінального Суду у складі Верховного Суду сформулювала висновок про застосування норм права, відповідно до якого:

Особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначені у ч. 1 ст. 49 КК диференційовані строки давності за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового розслідування або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, котра вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цьому разі перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. Одночасно факт умисного вчинення особою будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства або суду є обставиною, яка зупиняє диференційовані строки, визначені в ч. 1 ст. 49 КК.

Якщо особа, що ухилилася від досудового розслідування або суду, буде затримана чи з`явиться із зізнанням до моменту закінчення загального (недиференційованого) строку давності (до спливу 5-річного строку з дня вчинення кримінального проступку чи 15-річного строку з дня вчинення злочину), то диференційовані строки давності, визначені у ч. 1 ст. 49 КК, відновлюються. У цьому разі час, який минув з дня вчинення кримінального правопорушення, до дня, коли особа стала ухилятися від досудового розслідування або суду, а також час, який минув із дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання до дня набрання вироком законної сили, зараховується у диференційований строк давності.

Якщо відновлення диференційованих строків давності, визначених у ч. 1 ст. 49 КК, при вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності виявиться для неї менш сприятливим, застосуванню підлягає загальний строк давності, визначений у ч. 2 ст. 49 КК: п`ять років з дня вчинення кримінального проступку, п`ятнадцять років з дня вчинення злочину. За таких обставин до загального строку давності зараховується і час, протягом якого особа ухилялася від досудового розслідування або суду (з дня ухилення до дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання)».

2. Відповідно до статті 5 Кримінального Кодексу України

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість

/частина 1/.

Закон про кримінальну відповідальність, що встановлює кримінальну протиправність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії в часі

/частина 2/

Закон про кримінальну відповідальність, що частково пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, а частково посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, має зворотну дію у часі лише в тій частині, що пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи

/частина 3/

3. Відповідно до частини 2 статті 288 Кримінального Процесуального Кодексу України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених Законом України про кримінальну відповідальність.

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали.

А……Наведені приписи діючого законодавства та настанови судової практики доводять, що звільнення від кримінальної відповідальності на підставі статті 49 Кримінального Кодексу України є можливим за наявності трьох умов:

-закінчення зазначених у законі строків;

-не ухилення особи від слідства або суду

-не вчинення протягом цих строків нового злочину певного ступеню тяжкості;

Б……Вирішуючи питання про наявність таких умов в обставинах цього кримінального провадження, суд дійшов до такого.

Щодо закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності

Вирішуючи питання про те, чи сплили передбачені законом строки давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності, суд виходе з такого.

Відповідно до положень пунктів 1-5 частини 1 статті 49 Кримінального Кодексу України, питання при закінчення строків давності вирішується, виходячи з:

1.початкового моменту перебігу строку давності;

2.передбаченої законом тривалість строку давності.

Початковим моментом перебігу строку давності є день вчинення діяння, що містить елементи складу кримінального правопорушення, передбаченого Особливою частиною Кримінального Кодексу України.

Тривалість строків давності відповідно до пунктів 1-5 частини 1 статті 49 Кримінального Кодексу України визначається ступенем тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Ступень тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, в свою чергу, відповідно до статті 12 Кримінального Кодексу України, визначається відповідно до санкцій статей Особливої частини цього Кодексу.

Статті Кримінального Кодексу ж, санкції яких мають враховуватись при визначенні ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, визначаються відповідно до вчиненого особою діяння та наявності в такому діянні елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу.

Таке доводить, що для вирішення питання про закінчення строків давності слід визначити:

I.сутність вчиненого особою діяння, час його вчинення та наявність в ньому елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого в Особливій частині Кримінального Кодексу України;

II.ступінь тяжкості цього діяння;

III.тривалість строку давності

І……Вирішуючи питання про порядок визначення сутності діяння, що є предметом розгляду в межах цього кримінального провадження, часу його вчинення та наявність в ньому елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого в Особливій частині Кримінального Кодексу України, суд виходе з такого.

1. Норма статті 49 Кримінального Кодексу України на відміну від норм, що регулюють звільнення від кримінальної відповідальності з інших підстав, не пов`язує звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності із визнанням цією особою своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, її каяттям у такому або відшкодуванням нею завданої нею шкоди.

Норми §2 глави 24 Кримінального Процесуального Кодексу України, що регулюють порядок звільнення особи від кримінальної відповідальності, зокрема, за цією обставиною, не передбачають, що для звільнення особи від кримінальної відповідальності за цією обставиною необхідними є встановлення внаслідок досудового розслідування або судового розгляду як самого факту вчинення кримінального правопорушення, так й усіх обставин його вчинення. При цьому відповідно до частини 1 статті 17 Кримінального Процесуального Кодексу України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом. Таким чином, діюче законодавство не пов`язує звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності й з встановленням часу та характеру вчиненого особою кримінального правопорушення внаслідок кримінального провадження.

В той же час, у частині 2 статті 285 Кримінального Кодексу України зазначається про звільнення від кримінальної відповідальності особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому, як розтлумачив Верховний Суд України у пункті 3 своєї Постанові від 24 листопада 2016 року у справі № 5-328 К/С-16, системно-структурний аналіз норм Кримінального Процесуального Кодексу доводить, що обвинувачення особи пов`язується з моментом складання обвинувального акта, що містить офіційну, сформовану на досудовому розслідуванні версію про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Таке доводить, що при вирішенні питання про можливість звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності сутність діяння, час його вчинення та наявність в ньому елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого в Особливій частині Кримінального Кодексу України, слід визначати, на підставі версії державного обвинувачення про вчинення особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, що викладена в обвинувальному акті.

2. З огляду на наведене суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, визначає сутність діяння, в зв`язку з яким вирішується питання про закриття кримінального провадження, та наявність в ньому елементів складу кримінального правопорушення, передбаченого в Особливій частині Кримінального Кодексу України, суд визначає на підставі версії державного обвинувачення, за якою

16 жовтня 2019 року було вчинене кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 2051 Кримінального Кодексу України.

Таке дозволяє визначити початковим моментом перебігу строку давності в цьому випадку 16 жовтня 2019 року.

ІІ……Вирішуючи питання про ступінь тяжкості стверджуваного злочину, суд відзначає таке.

1. Санкція частини 1 статті 2051 Кримінального Кодексу України законом визначалась таким

1.1. Станом на жовтень 2019 року /на момент вчинення стверджуваного злочину/ діяла частина 2 статті 2051 Кримінального Кодексу України в редакції Закону України № 853-VІІІ від 26 листопада 2015 року, абзац другий якої (санкція цієї частини) передбачав основні покарання у вигляді:

-штрафу у розмірі від тисячі до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

-обмеження волі на строк від трьох до п`яти років.

1.2. 06 грудня 2019 року був прийнятий Закон України № 361-IХ «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», підпунктом «е)» пункту "2)" статті 6 якого в абзац 2 частини 1 статті 2051 Кримінального Кодексу України вносились зміни.

Відповідно до внесених змін, санкція частини 2 статті 2051 Кримінального Кодексу України передбачала основні покарання у вигляді:

-штрафу у розмірі від восьми тисяч до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;

-позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років.

Цей закон набув чинності 28 квітня 2020 року та є чинним на теперішній час.

Наведене доводить, що Закон № 361-ІХ посилює кримінальну відповідальність.

Відповідно до процитованих вище приписів статті 5 Кримінального Кодексу України за таких обставин в зв`язку із вчиненням стверджуваного злочину до особи могла бути застосована санкція частини 1 статті 2051 Кримінального Кодексу України в редакції Закону № 853-VІІІ від 26 листопада 2015 року, максимальна з яких полягає у обмеженні волі строком на 05 років.

2. Вирішуючи питання про ступінь тяжкості злочину, що розслідується в межах цього кримінального провадження, суд дійшов такого.

2.1. З огляду на наведені вище санкції, частиною 2 статті 12 Кримінального Кодексу України в редакції Закону України № 4025-VI, що діяла станом на жовтень 2019 року /на момент вчинення стверджуваного злочину/ це кримінальне правопорушення було віднесеним до злочинів невеликої тяжкості.

2.2. 22 листопада 2022 року був прийнятий Закону № 2617-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення досудового розслідування окремих категорій кримінальних правопорушень", який набрав чинності 01 липня 2020 року та дії до теперішнього часу, кримінальне правопорушення, за вчинення якого передбачене максимальне покарання у вигляді обмеження волі, є віднесеним до кримінальних проступків.

2.3. Системний аналіз кримінального закону доводить, що віднесення ж кримінального правопорушення до кримінальних проступків вочевидь покращує становище винного.

Відповідно до процитованих вище приписів статті 5 Кримінального Кодексу України за таких обставин кримінальне правопорушення, що розслідується в межах цього кримінального провадження, має бути віднесеним до кримінальних проступків.

ІІІ……Відповідно до процитованих вище приписів статті 49 Кримінального Кодексу України за такого строк давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, що розслідується в межах цього кримінального провадження, становить 03 роки.

Отже, строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, що розслідується в межах цього кримінального провадження, сплинув 16 жовтня 2022 року.

Щодо неухилення обвинуваченої від слідства та суду.

І……Як розтлумачив Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у Постанові від 30 травня 2019 року у справі № 639/793/17 визначив таке.

Закон, який регулює питання звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (ст. 49 КК України), пов`язує зупинення строків давності не з постановами про зупинення слідства, а лише з умисними діями особи, спрямованими на ухилення від слідства.

Згідно з висновком, який міститься в постанові Верховного Суду України від 19 березня 2015 року №5-1кс15, під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49КК слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинений злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що вчинила певний злочин і здійснила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду. Давність персоніфікована, у зв`язку з чим про ухилення особи від слідства можна говорити лише тоді, коли слідство проводиться щодо конкретної особи. Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. Із законодавчого положення про відновлення перебігу строку давності з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання випливає, що особу винного встановлено і здійснюються заходи, спрямовані на встановлення її місцезнаходження.

При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

ІІ……З огляду на такі настанови судової практики суд, повертаючись до обставин цього кримінального провадження, відзначає таке.

1. Матеріали справи доводять, та сторони зрештою не заперечують того, що в межах цього кримінального провадження 28 березня 2025 року ОСОБА_4 було висунуте обвинувачення.

Отже, після цієї дати вона усвідомлювала, що в неї є наявним юридичний обов`язок з`являтись до суду за викликом та перебувати «в межах досяжності» суду.

2. Принагідно суд відзначає, що під час досудового розслідування ОСОБА_4 від органів досудового розслідування не ухилявся.

3. З матеріалів кримінального провадження вбачається, та сторони не заперечують того, що після направлення справи до суду ОСОБА_4 не вчиняла дій, що можуть бути сприйнятими, як ухилення від суду.

Наведене у сукупності доводить, що в обставинах цього кримінального провадження ОСОБА_4 від суду не ухилялась.

Щодо невчинення протягом цих строків нового злочину певного ступеню тяжкості.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що після 16 жовтня 2019 року ОСОБА_4 вчинила злочин.

Таке доводить, що в цьому випадку перебіг давності не переривався.

В……Щодо наявності процесуальних підстав для звільнення обвинуваченої від кримінальної відповідальності.

1. Встановлені судом обставини доводять, що в цьому випадку з моменту вчинення стверджуваного кримінального правопорушення до моменту розгляду питання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності встановлені у частині 1 статті 49 Кримінального Кодексу України строки давності притягнення ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності в зв`язку із вчиненням вказаних автором обвинувального акту діянь сплинули.

2. Про наслідки звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 освічена

Також їй роз`яснено право на розгляд справи у повному обсязі та можливість під час такого розгляду за наявності до того підстав бути визнаною невинуватою у вчиненні інкримінованого злочину.

Але таким правом обвинувачена скористатись не побажала та наполягала на закритті провадження у справі.

Отже, клопотання захисника про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності в зв`язку із спливом строків давності слід задовольнити, звільнити ту від кримінальної відповідальності, а провадження у справі - закрити.

Керуючись статтями 369-372, 376 Кримінального Процесуального Кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

1.Клопотання захисника задовольнити.

2.Звільнити ОСОБА_10 від кримінальної відповідальності в зв`язку із вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 2051 Кримінального Кодексу України - в зв`язку з закінченням строків давності.

3.Провадження у справі про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 2051 Кримінального Кодексу України закрити.

Ухвала може бути оскарженою до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд міста Миколаєва протягом 7 (семи) днів.

Головуючий суддя = ОСОБА_11 =