Справа № 297/116/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2026 року м. Берегове

Слідчий суддя Берегівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , власника майна ОСОБА_6 , розглянувши клопотання захисника ОСОБА_4 та підозрюваного ОСОБА_5 про часткове скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 19.01.2026 року, у кримінальному провадженні № 0000032 від 14.01.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

встановив:

30 січня 2026 року захисник ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали клопотання про часткове скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 19.01.2026 року, у кримінальному провадженні № 0000032 від 14.01.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме просять скасувати арешт та повернути транспортний засіб марки «Toyota» моделі «RAV4», чорного кольору, VIN НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , та свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу серії НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Крім того, у разі якщо слідчий суддя вважатиме за необхідне забезпечення речового доказу, просять повернути транспортний засіб та свідоцтво про його реєстрацію - власниці, з покладанням обов`язку не відчужувати їх та забезпечити явку на першу вимогу слідчого, прокурора чи суду.

Клопотання мотивоване тим, що автомобіль та свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу не належать підозрюваному ОСОБА_5 , а є приватною власністю його дружини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується відповідними реєстраційними документами.

Вказаний транспортний засіб та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу були визнані речовими доказами по справі, оскільки за версією сторони обвинувачення, автомобіль використовувався для перевезення трьох осіб з метою їх подальшого незаконного перетину державного кордону України.

Власниця автомобіля, відповідно до вимог ст. 64-2 КПК України є третьою особою, щодо майна якої вирішується питання про арешт. Права та обов`язки третьої особи, щодо майна якої вирішується питання про арешт, виникають з моменту звернення прокурора до суду із клопотанням про арешт майна. ОСОБА_7 не є підозрюваною, обвинуваченою чи співучасником даного кримінального правопорушення. Про підозру їй не повідомлялось, а стороною обвинувачення не доведено її обізнаність чи умисел щодо інкримінованих дій ОСОБА_5 .

Поряд з цим, сторона захисту не заперечує, що транспортний засіб та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу визнані речовими доказами по справі.

На даний час мета накладення арешту досягнута, а саме проведено огляд транспортного засобу та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, зафіксовано технічний стан, VIN НОМЕР_1 , держаний номер, здійснено фото- та відоефіксацію, обставини використання автомобіля відображені у матеріалах провадження. Збереження доказової інформації може бути забезпечено без вилучення автомобіля та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з володіння законного власника, зокрема шляхом повернення транспортного засобі та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу з покладанням обов`язку не відчужувати їх, та забезпечити їх явки до слідчого, прокурора чи суду на першу вимогу.

Крім того, власниця даного майна страждає на тяжке захворювання опорно-рухового апарату. Згідно з медичними документами, вона потребує хірургічного втручання із заміни двох кульшових та лівого колінного суглобів, у зв`язку з чим не може самостійно пересуватися без милиць. Автомобіль для неї є єдиним реальним засобом пересування до закладів охорони здоров`я для проходження лікування та медичних обстежень, а також для забезпечення повсякденних побутових потреб і догляду за дітьми. Подальше обмеження права власності третьої особи є необгрунтованим та непропорційним втручанням у право мирного володіння майном, гарантоване ст. 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що виходить за межі завдань кримінального провадження.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні клопотання підтримав та зазначив, що мета арешту на транспортний засіб та свідоцтво досягнута, автомобіль оглянуто, він є власністю ОСОБА_7 та за своїм станом здоров`я вона потребує регулярного відвідування медичних процедур в лікарні, саме тому потребує використання даного автомобіля.

Підозрюваний ОСОБА_5 підтримав свого захисника. Просив повернути автомобіль та зазначив, що дружині важко добиратися в лікарню на медичні процедури.

Власник майна ОСОБА_7 також підтримала клопотання та зазначила, що у зв`язку з проблемами із здоров`ям їх необхідно кожні три дні відвідувати процедури в лікарні.

Прокурор ОСОБА_3 зазначив, що на вказаний транспортний засіб було накладено арешт з метою збереження речових доказів, він може бути визнаний знаряддям злочину та підлягати конфіскації. Крім того, наявний ризик відчуження даного майна, а тому у задоволенні клопотання просив відмовити.

Заслухавши думку учасників процесу та дослідивши матеріали клопотання та кримінального провадження, слідчий суддя приходить до наступного.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 19.01.2026 року було накладено арешт на тимчасово вилучене майно в ході проведення огляду місця події 14 січня 2026 року у період часу з 14:52 год. по 15:16 год. за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на: 1) транспортний засіб марки «Toyota» моделі «RAV4» чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_4 , який поміщено на штрафмайданчик Берегівського РВП, володільцем якого є ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканець АДРЕСА_1 , а власником ОСОБА_7 ; 2) свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки «Toyota» моделі «RAV4» чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_4 , номер НОМЕР_3 , власником якого є ОСОБА_7 , яке поміщено до паперового конверту НПУ СУ (а. с. 6-11).

Відповідно до абзацу 1 ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно абзацу 2 ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно ч. 4, ч. 5 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

У разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: перелік майна, на яке накладено арешт; підстави застосування арешту майна; перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

Із системного аналізу наведених норм КПК України можливо зробити висновок, що слідчому судді при вирішення питання накладення арешту майна, та при розгляді його скасування, при обґрунтованості такого клопотання, слід обирати такий спосіб арешту майна, який не призведе до надмірного обмеження прав володільця майна, яке суттєво позначиться на його інтересах.

Так, у межах даного кримінального провадження транспортний засіб марки «Toyota» моделі «RAV4» був визнаний речовим доказом, оскільки використовувався як засіб перевезення осіб з метою організації їх незаконного переправлення через державний кордон України, що відповідає ознакам кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Таким чином, зазначений транспортний засіб може бути визнаний знаряддям вчинення кримінального правопорушення, а отже, з урахуванням положень ст. 96-1, 96-2 КК України, може підлягати спеціальній конфіскації у разі доведення відповідних обставин, що саме по собі є самостійною підставою для подальшого застосування арешту з метою забезпечення можливості виконання вироку суду.

Посилання сторони захисту на те, що транспортний засіб належить третій особі ОСОБА_7 , не спростовують необхідності арешту майна, оскільки відповідно до положень ч. 1 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений і на майно третіх осіб, якщо воно є речовим доказом або може підлягати спеціальній конфіскації.

Щодо доводів про стан здоров`я власниці транспортного засобу, слідчий суддя вважає, що матеріали клопотання дійсно містять відомості про наявність у неї захворювань опорно-рухового апарату, однак не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували, що ОСОБА_7 потребує регулярного, систематичного відвідування медичних процедур із чітко визначеною періодичністю.

Зазначені в судовому засіданні пояснення про необхідність відвідування медичних процедур кожні три дні не підтверджені відповідними медичними довідками, призначеннями лікаря чи іншими документами.

При цьому, з вказаним клопотанням про скасування арешту може звертатись власник майна ОСОБА_7 ..

Крім того, з урахуванням тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення та наявності ризику відчуження майна, слідчий суддя приходить до висновку, що на даний час потреба у подальшому застосуванні арешту на вказане майно не відпала, а доводи захисника не спростовують обґрунтованість накладеного арешту та не підтверджують відсутність ризиків, передбачених ст. 170 КПК України.

За таких обставин, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про часткове скасування арешту майна не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 309, 372 КПК України,

ухвалив:

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_4 та підозрюваного ОСОБА_5 про часткове скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 19.01.2026 року, у кримінальному провадженні № 0000032 від 14.01.2026 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя: ОСОБА_8