Номер провадження: 11-сс/813/2335/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

слідчого ОСОБА_7 ,

представника власника майна ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_9 ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 13.11.2025, якою накладено арешт у кримінальному провадженні №0000323 від 16.08.2023, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111-2 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 13.11.2025 задоволено клопотання прокурора Одеської обласної прокуратури ОСОБА_6 та накладено арешт на наступне майно із забороною володіння, користування та розпорядження:

-транспортний засіб марки «Porsche», моделі «Cayenne» реєстраційний номер « НОМЕР_1 »;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 ;

- ключі від транспортного засобу марки «Porsche», моделі «Cayenne» реєстраційний номер « НОМЕР_1 ».

Ухвала слідчого судді обґрунтована тим, що вилучені в ході обшуку предмети і документи мають бути збережені для проведення подальших слідчих дій у кримінальному провадженні для чого слідчий, прокурор, відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, повинні вжити необхідних заходів.

Окрім того, вищевказані предмети і документи мають значення для встановлення обставин у кримінальному провадженні, а також можуть бути використані, самостійно і в сукупності, як докази вчинення кримінального правопорушення.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_9 ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу.

Доводи обґрунтовує тим, що арешт на майно з підстав забезпечення, може бути накладено виключно на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Проте, в межах кримінального провадження №0000323 від 16.08.2023, не здійснюється досудове розслідування відносно юридичної особи ТОВ «ЕКВІСТ СІМ».

Власником майна транспортного засобу є ТОВ «ЕКВІСТ СІМ».

Організаційно правова форма товариства з обмеженою відповідальністю згідно вимог статті 3 ЗУ «Про товариства з обмеженою та додатковою відповідальністю», передбачає, що товариство несе відповідальність за своїми зобов`язаннями всім належним йому майном та не відповідає за зобов`язаннями своїх учасників.

За вимогами статті 115 ЦК України, господарське товариство є власником: 1) майна, переданого йому учасниками товариства у власність як вклад до статутного (складеного) капіталу; 2) продукції, виробленої товариством у результаті господарської діяльності; 3) одержаних доходів;) іншого майна, набутого на підставах, що не заборонені законом.

Враховуючи принцип роздільності майна засновника та створеної ним юридичної особи, законодавчу можливість закріпити на праві власності за господарським товариством майно та особливо, належність вказаного майна, а саме транспортного засобу марки «Porsche», моделі «Cayenne», реєстраційний номер « НОМЕР_1 » . виключно юридичній особі, така підстава як забезпечення можливої конфіскації майна юридичної особи щодо якої здійснюється провадження, у межах наданого прокурором клопотання, була відсутня. Слідчий суддя не звернув уваги на вказані обставини та не врахував, що ТОВ «ЕКВІСТ СІМ». не може нести відповідальність власним майном у межах заходів з конфіскації майна.

Просить ухвалу слідчого судді скасувати та відмовити у задоволенні клопотання про арешт тимчасово вилученого майна по кримінальному провадженню №0000323 від 16.08.2023.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, представника власника майна, яка підтримала подану апеляційну скаргу, прокурора та слідчого, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Положеннями статей 2, 7 КПК України визначені завдання кримінального судочинства, відповідно до яких, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться: верховенство права, недоторканність права власності, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною другою статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У відповідності до ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: 1) підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; 2) перелік і види майна, що належить арештувати; 3) документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном; 4) розмір шкоди, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, у разі подання клопотання відповідно до частини шостої статті 170 цього Кодексу. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Частиною другою статті 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

Вказана норма узгоджується з ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Згідно з Конституцією України та Законом України «Про міжнародні договори і угоди», чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і підлягає застосуванню поряд з національним законодавством України.

До основних стандартів у сфері правового регулювання відносин власності належить Загальна декларація прав людини (1948р.) та Європейська конвенція про захист прав людини та основних свобод (1950р.), учасником яких є Україна.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст. 1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.

Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польщі» від 22.06.2004р.).

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Зі змісту клопотання прокурора про арешт майна вбачається, що в провадженні слідчого відділу Управління Служби безпеки України в Одеській області перебувають матеріали кримінального провадження №0000323 від 16.08.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України КК України.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснюється групою прокурорів Одеською обласною прокуратурою.

Так, органами досудового розслідування, отримано дані щодо здійснення діяльності громадянина Республіки Молдова ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та його дружини - громадянки України ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , направлену на ввезення пального (скраплений газ) російського виробництва на територію України.

За наявними даними, ОСОБА_10 разом з ОСОБА_9 , з метою збільшення прибутку підконтрольних їм підприємств та власного економічного становища, а також можливого пособництва державі-агресору шляхом передачі останній матеріальних ресурсів у вигляді грошових коштів за імпортовані товаро-матеріальні цінності, здійснюють ввезення на територію України скрапленого газу російського виробництва через підконтрольне їм ТОВ «Енергоімпекс», який в подальшому реалізовують через комерційні структури на території Одеського регіону, а саме: ТОВ «Енергоiмпекс» (), ТОВ «ЄВРОТАНК ЛПІДЖІ» (), ТОВ «Активгаз» (), ТОВ «Активгаз Юг» (), ТОВ «Активгаз Восток» (), ТОВ «СГ Торг» (), ТОВ «Єгаз-Рiтейл» (), ТОВ «Каньон Трейд» (), ТОВ «Компанія Квантум» (), БП «Бiмекс» ЛТД ТОВ (), ТОВ «БЕМАНТ» () та ТОВ «Еквiст Сiм» (), а також мережi АЗГС «Єгаз» та «Активгаз», які здійснюють свою діяльність на території Одеської, Миколаївської та Херсонської областей.

При цьому, отримано інформацію, що фактичним відправником скрапленого газу для підприємства ТОВ «Енергоімпекс» є австрійське підприємство «Rhinestone Trading Gmbh» (код 433608i), кінцевими бенефіціарними власниками якого є громадяни російської федерації ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , та ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН НОМЕР_4 . Постачальниками скрапленого газу для вказаного іноземного підприємства виступають російські газові трейдери ООО «Гнс Великие Луки», ООО «Газпромтранс», ООО «Усть Кутский Газ», діяльність яких пов`язана з фінансуванням військово-промислового комплексу рф та веденням агресивної війни на території України.

Окрім цього, отримано інформацію, що громадяни рф ОСОБА_13 та ОСОБА_12 є засновниками наступних російських підприємств з оптової торгівлі скрапленим газом: ООО «Аврора Трейдинг» (ЄДРЮО 905/ ІНН ), ООО «Райнстон Трейдинг» (ЄДРЮО 090/ ІНН ), ООО «Райнстон Трейдинг Рус» (ЄДРЮО 354/ ІНН ).

Відповідно до наявної інформації, з липня по грудень 2023 року, та з 01 по 31 січня 2024 року, постачання скрапленого газу від австрійського підприємства «Rhinestone Trading Gmbh» на адресу ТОВ «Енергоімпекс» здійснювалось за прямим контрактом підписаним громадянином рф ОСОБА_13 та громадянкою України ОСОБА_9 . Транспортування газу здійснювалось морським газовим танкером «POSEIDON GAS» (ІМО:9249697, прапор Ліберії), який перевозив пальне з турецького порту «Ярімка» до портів «Галац» (Румунія), «Бургас» (Болгарія), де розвантажував скраплений газ у вантажні автомобілі підприємств ТОВ «БЕМАНТ», ТОВ «ЕКВІСТ СІМ», підконтрольних ОСОБА_10 та ОСОБА_9 .

Так, встановлено, що ОСОБА_9 використовує транспортний засіб марки - автомобіль «Porsche», моделі «Cayenne» реєстраційний номер « НОМЕР_1 », яке на праві приватної власності належить ТОВ «ЕКВІСТ-СІМ».

З метою перевірки можливої причетності ОСОБА_9 , до вчинення вищезазначених кримінальних правопорушень, проведено обшук вилученого транспортного засобу в ході якого виявлено та тимчасово вилучено:

- транспортний засіб марки «Porsche», моделі «Cayenne» реєстраційний номер « НОМЕР_1 »;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 ;

- ключі від транспортного засобу.

Апеляційний суд зазначає, що на даному етапі досудового розслідування, майно, на яке просить накласти арешт сторона обвинувачення, є виправданим, оскільки сам автомобіль, може зберігати на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, може бути використаний як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Крім того, існує велика імовірність приховування, пошкодження, псування речового доказу з боку підозрюваного та власника у розпорядженні яких воно буде перебувати у разі відмови у задоволенні клопотання.

Колегія суддів зазначає, що досудове розслідування триває, орган досудового розслідування збирає докази, та здійснює перевірку всіх обставин вчиненого кримінального правопорушення, а зв`язок даного майна із вчиненням злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111-2 КК України, підлягає встановленню в процесі здійснення досудового розслідування, а отже арешт даного майна на час ухвалення судового рішення є виправданим.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України, вилучені предмети та документи можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні, у зв`язку з чим потребують додаткового огляду, проведення криміналістичних та інших експертиз.

Отже вжиття заходу забезпечення кримінального провадження, шляхом накладання арешту на майно, є необхідним запобіжним заходом, передбаченим зазначеними нормами закону, оскільки у випадку приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення та відчуження майна можуть настати негативні наслідки для здійснення завдань кримінального провадження, передбачених ст. 2 КК України.

На думку апеляційного суду, з урахуванням конкретних обставин справи, для розслідування кримінального провадження на даній стадії досудового слідства, вжиття заходів забезпечення кримінального провадження саме в такому виді відповідатиме положенням кримінального процесуального закону.

На даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права та інтереси власника майна про які йдеться у клопотанні сторони обвинувачення.

Таким чином, колегія суддів зазначає, що на час постановлення оскаржуваної ухвали, слідчий суддя обґрунтовано дійшов до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та накладення арешту на майно з метою забезпечення його збереження.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Аналізуючи вищевикладені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає, що оскаржуване рішення слідчого судді постановлене у відповідності до положень кримінального процесуального закону, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана ухвала без змін.

Водночас колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ст. 174 КПК України).

Керуючись статтями 170-173, 309, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_9 ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 13.11.2025, якою накладено арешт у кримінальному провадженні №0000323 від 16.08.2023, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111-2 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4