Справа № 697/1976/25
Провадження № 1-кп/697/189/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2025 м. Канів

Канівський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря с/з ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 1 2025 25 від 05.07.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ліпляве, Канівського району, Черкаської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, неодруженого, непрацюючого, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимого, -

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним

ОСОБА_4 , 04.07.2025, близько 23 год. 45 хв., через вікно проник у житловий будинок за місцем тимчасового проживання ОСОБА_5 , що розташоване то АДРЕСА_3 , де діючи умисно, з метою нанесення тілесних ушкоджень, на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин, наніс ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 шість ударів кулаками обох рук в область ребер з лівого боку, в результаті чого спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді закритої гравми грудної клітини, перелому трьох ребер зліва, травматичного пневматорексу, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя, які згідно з висновком судово-медичної експертизи №02-01/551 від 30.07.2025 відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень, що небезпечні для здоров`я.

Своїми умисними діями ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 121 КК України, тобто умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Позиція обвинуваченого та потерпілого

Обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, визнав повністю, у вчиненому щиро покаявся, підтвердивши обставини, а саме: час, місце та спосіб вчинення інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину, підтвердивши та пояснивши про обставини, викладені в обвинувальному акті. У скоєному щиро розкаявся, просить суд суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи без його участі. В даній заяві зазначив, що претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 не має, при призначенні міри покарання просить призначити найм`якше покарання, цивільний позов заявляти не бажає.

Підстави, за яких суд не досліджує докази сторони обвинувачення та захисту, а також вважає доведеною винуватість поза розумним сумнівом.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 1 ст. 121 КК України, визнав у повному обсязі, у скоєному щиро розкаявся та дав показання, які відповідають обставинам вчинення кримінального правопорушення, встановленим як досудовим розслідуванням, так і судовим розглядом.

Показання ОСОБА_4 не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю, його показання відповідають суті обвинувачення, суд за згодою обвинуваченого та інших учасників кримінального провадження, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце, спосіб і інші обставини скоєння правопорушення обвинуваченим, а також форму вини і спрямованість умислу; мотив правопорушення, його наслідки; обставини, які впливають на ступінь і характер відповідальності обвинуваченого; інші обставини, які характеризують особу обвинувачуваного, визнає їх доказаними в судовому засіданні і вважає за можливе не досліджувати докази стосовно цих фактичних обставин кримінального провадження, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України обмежившись допитом обвинувачуваного та вивченням даних, які характеризують особу обвинуваченого.

Перед встановленням такого порядку дослідження доказів, суд з`ясував, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст цих обставин, а процесуальні наслідки встановлення такого порядку дослідження доказів, в частині обмеження права апеляційного оскарження вказаних обставин, їм роз`яснені та зрозумілі. У суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін.

Сукупність наведених і оцінених судом доказів переконує в тому, що обвинувачений ОСОБА_4 умисно наніс тяжкі тілесні ушкодження ОСОБА_5 , небезпечні для життя в момент заподіяння та його дії правильно кваліфіковані за ч. 1 ст. 121 КК України.

Вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження у порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.

Суд також пересвідчився в добровільності позиції обвинуваченого та не знайшов підстави вважати, що останній себе оговорює або в інший спосіб викривлює визнані ним у судовому засіданні обставини, чи визнає під примусом.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особистість обвинуваченого, та з`ясувавши думку потерпілого щодо міри покарання, дійшов висновку, щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, а саме: умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно ст. 66 КК України, суд відносить щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно ст.67 КК України судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання

За змістом статей 50, 65 КК України, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

При вирішенні питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання, суд згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який згідно із ст. 12 КК України є тяжкими злочином, дані про особу винного, а саме: те, що ОСОБА_4 раніше не судимий, неодружений, за місцем проживання характеризується позитивно, усвідомлює протиправність своєї поведінки, критично ставиться до вчиненого правопорушення, активно сприяв розкриттю злочину, щиро розкаявся у вчиненому, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставини, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання. Обвинуваченому суд призначає покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При призначенні покарання суд враховує і думку потерпілого, який зазначив, що в нього відсутні претензії до обвинуваченого та те, що потерпілий просить призначити обвинуваченому ОСОБА_4 найм`якше покарання.

Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, також що при призначенні покарання має бути застосований принцип гуманізації відповідальності з врахуванням засад закріплених у Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, враховуючи особу обвинуваченого, який повністю визнав свою вину, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, а отже готовий нести кримінальну відповідальність, з урахуванням пом`якшуючих обставин, приймаючи до уваги ставлення обвинуваченого до вчиненого, ступінь тяжкості вчиненого злочину, відсутність обтяжуючих обставин, беручи до уваги те, що обвинувачений раніше не судимий та приймаючи до уваги позицію потерпілого у даному кримінальному провадженні, суд реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 за вчинений злочин покарання у вигляді позбавлення волі ч. 1 ст. 121 КК України, вважаючи дане покарання справедливим та достатнім для попередження вчинення нових злочинів.

Окрім цього, з враховуючи обставини даного кримінального провадження, тяжкість кримінального правопорушення, особливості і обставини їх вчинення, особу обвинуваченого, його позитивну процесуальну поведінку, який в ході досудового розслідування та судового розгляду належним чином виконував свої обов`язки, будь-яких порушень порядку в судовому засіданні не допускав, його негативне ставлення до своїх дій, щире прагнення довести свою гідність та користь суспільству і бажання виправитися, дає суду підстави вважати, що виправлення ОСОБА_4 можливе без відбування покарання, а тому суд, застосувавши положення ст. ст. 75, 76 КК України, звільняє його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк.

Крім того, приймаючи таке рішення, суд серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод є складовою частиною загальнонаціонального законодавства України.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд

Суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід з цілодобового домашнього арешту на особисте зобов`язання з покладенням обов`язків: не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Зарахувати у строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення з 05.07.2025 по 07.07.2025.

Цивільний позов та процесуальні витрати по кримінальному провадженню відсутні.

Питання про речові докази підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

З цих підстав, керуючись статтями 100, 349, 368, 370-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк терміном на 3 (три) роки.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1, п.2 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 обов`язок протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

До набрання вироком законної сили змінити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід з цілодобового домашнього арешту на особисте зобов`язання з покладенням на ОСОБА_4 обов`язків: не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що в разі невиконання обов`язків, покладених на нього судом, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід.

Зарахувати у строк покарання ОСОБА_4 строк його попереднього ув`язнення з 05.07.2025 по 07.07.2025 (включно).

Речові докази:

медичну картку стаціонарного хворого №3555[25] 3547/1353 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити в КНП «Канівська БЛ»;

медичну картку стаціонарного хворого №16502 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити в «Черкаська обласна лікарня Черкаської обласної ради».

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Черкаського апеляційного суду через Канівський міськрайонний суд Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Головуючий ОСОБА_1