Справа № 344/8141/22
Провадження № 11-кп/4808/43/26
Категорія ч.2 ст. 307 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано - Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

з участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора та захисника ОСОБА_9 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Івано-Франківського міського суду від 12 червня 2025 року, відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , раніше судимого, громадянина України, -

в с т а н о в и л а :

Вказаним вироком, ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з конфіскацією майна.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України визначено ОСОБА_8 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного складання призначених покарань за вироком ІНФОРМАЦІЯ_2 від 16 вересня 2024 року та за цим вироком, - у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з конфіскацією майна та штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень, які слід виконувати самостійно.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 постановлено рахувати з часу, коли він буде фактично затриманим для виконання даного вироку.

Відповідно до ст. 72 КК України в строк відбуття покарання ОСОБА_8 зараховано термін перебування його під цілодобовим домашнім арештом з 17 травня 2022 року до 12 липня 2022 року та з 10 серпня 2022 року до дня набрання вироком суду законної сили з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Обраний щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати житло з покладеними ухвалою суду від 10 серпня 2022 року обов`язками до набрання вироком законної сили залишено без змін.

Стягнуто з ОСОБА_8 в дохід держави 858 (вісімсот п`ятдесят вісім) гривень 10 копійок процесуальних витрат в кримінальному провадженні за проведення експертиз.

Скасовано арешт майна, накладений відповідно до ухвали слідчого судді від 09 лютого 2022 року.

Питання речових доказів вирішено у відповідності до положень ст. 100 КПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_8 , будучи раніше засудженим за ч. 2 ст. 309, ч. 1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, на шлях виправлення не став та, маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість, вчинив новий умисний злочин у сфері незаконного обігу наркотичних засобів та психотропних речовин, а саме - незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут психотропних речовин, вчинене повторно, особою, яка раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 309 КК України, за наступних обставин.

Так, ОСОБА_8 при невстановлених обставинах незаконно придбав психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, яку незаконно зберігав у невстановленому місці з метою незаконного збуту. В подальшому, 19 листопада 2021 року в період часу з 14 год. 33 хв. по 14 год. 59 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи неподалік будинку АДРЕСА_2 , діючи умисно та повторно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний та суспільно небезпечний характер своїх дій, незаконно збув ОСОБА_10 за грошові кошти в сумі 500 гривень сліп-пакет із вмістом двох паперових згортків в середині із порошкоподібною речовиною, яка згідно з висновком експерта № СЕ-19/109-22/13379-НЗПРАП від 29 грудня 2021 року містить психотропну речовину, обіг якої обмежено - амфетамін, в кількості 0,2482 грама.

В апеляційній скарзі прокурор вважає вирок Івано-Франківського міського суду від 12.06.2025 року щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст. 307 КК України таким, що підлягає зміні з підстав істотного порушення кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Зазначає, що суд першої інстанції застосував принцип повного складання при призначенні обвинуваченому покарання на підставі ст. 70 КК України, що прямо суперечить змісту ст. 72 КК України.

Просить вирок Івано-Франківського міського суду від 12.06.2025 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання з вказаних підстав змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку рішення про повне складання призначених покарань.

З врахуванням покарання, призначеного судом першої інстанції за ч.2 ст. 307 КК України, на підставі ч.4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, визначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з конфіскацією майна та штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. Покарання у виді штрафу виконувати самостійно.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 вважає, що оскаржуваний вирок суду ухвалено помилково, внаслідок невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, вирок суперечить практиці ЄСПЛ та ВС у подібних справах.

Зазначає, що згідно обвинувального акту ОСОБА_8 обвинувачується в збуті наркотичної речовини 19.11.2021 року. В даному епізоді фігурує одна особа із зміненими анкетним даними (інших відомостей про збут, сторона обвинувачення не надала), справжнє прізвище і ім`я насправді відомі обвинуваченому, оскільки він сам з ним вживав наркотики. Обвинувачений заявив суду, що це була провокація зі сторони правоохоронних органів, оскільки вони залучили особу, яка є добрим знайомим і вони разом вживали наркотики, більше того, ця особа сама притягалася до кримінальної відповідальності за ч.2 ст. 307 КК України і суд призначив покарання у виді штрафу, а прокуратура вирок не оскаржувала.

Стороною захисту та самим обвинуваченим від самого початку судового розгляду було заявлено, що має місце провокація щодо обвинуваченого.

На підтвердження того, що мала місце провокація злочину є витяг з ЄРДР, відомості в який внесені 25.05.2021 року, а сама контрольована закупка відбулася 19.11.2021 року, тобто 6 місяців ніяких відомостей про збут чи факту збуту наркотичних засобів не було. ОСОБА_8 працівники поліції не затримували після так званого збуту і лише через 5 місяців, а саме 06 квітня 2022 року слідчий звертається з рапортом до начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 в якому повідомляє про вказаний збут. Тобто з моменту реєстрації ЄРДР, ніяких фактів збуту не було і ця б подія не відбулася, якби правоохоронні органи не залучили до конфіденційного співробітництва друга ОСОБА_8 , людину з якою він неодноразово вживав наркотичні речовини та довіряв йому.

Вказує, що показання свідка ОСОБА_11 не узгоджується не те, що між понятими, а й зі свідченнями залегендованої особи.

Суд не дав оцінку тому, що свідок ОСОБА_11 сказав, що залегендованій особі надавалися три купюри по 500 грн., а свідок ОСОБА_12 вказав на 2 купюри по 200 і одна по 100, а сам ОСОБА_13 вказав на 1 купюру 500 грн.

Суд першої інстанції не усунув розбіжності і не обґрунтував, чому саме не взяв до уваги розбіжності в поясненнях ОСОБА_13 та протоколу про результати контролю за вчиненням злочину від 19.11.2021 року щодо грошей, які були вилучені, а саме згідно протоколу було три купюри по 200 грн. і одна номіналом 100 грн., а сам ОСОБА_13 тричі повідомив, що йому вручили одну купюру номіналом 500 грн.

Вказане підтверджує те, на що обвинувачений звернув увагу під час допиту ОСОБА_14 , а саме на те, що особа яку допитують, насправді не та особа, яка брала участь в контрольованій закупці, а в залі суду була зовсім інша особа.

Сторона захисту вважає, що кримінальний процесуальний закон вимагає від суду, щоб особа, яка буде брати участь зі зміненими анкетними даними була перевірена секретарем судового засідання, який має доступ до державної таємниці і доступ до матеріальних носіїв секретної інформації, у яких зафіксовані справжні персональні дані такої особи.

Суд першої інстанції 11.03.2024 року відмовив стороні захисту в клопотанні про тимчасовий доступ до матеріалів кримінального провадження, які знаходяться в ІНФОРМАЦІЯ_4 . Крім того, свідок ОСОБА_15 повідомив про те, що його використали для здійснення провокації в обмін на невідповідно м`яке покарання за вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України, спростування факту заявленої провокації це обов`язок сторони обвинувачення.

Суд відмовив в задоволенні клопотання про виклик та допит свідка ОСОБА_16 , який був залучений для провокації.

Не було вирішено судом клопотання сторони захисту від 28.10.2022 року щодо допиту особи залученої до конфіденційного співробітництва.

27.05.2025 року суд безпідставно відмовив у повторному дослідженні відеозапису з прихованої камери.

Просить вирок ІНФОРМАЦІЯ_2 від 12 червня 2025 року скасувати та закрити кримінальне провадження. Дослідити в судовому засіданні всі письмові матеріали справи (витяг з ЄРДР, вирок щодо ОСОБА_16 ), дослідити відеозапис з прихованої камери, викликати та допитати ОСОБА_16 . Повторно викликати та допитати ОСОБА_10 (анкетні дані змінені) та витребувати в прокурора постанову про зміну анкетних даних з можливістю перевірити і встановити особу, яка буде допитуватися.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 , підтримали подану апеляційну скаргу, просили вирок суду першої інстанції скасувати, а кримінальне провадження закрити;

- прокурор підтримав доводи апеляційної скарги прокурора, просив вирок суду від 12.06.2025 року з вказаних підстав змінити, проти апеляційної скарги захисника заперечив.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вирок суду, слід скасувати та призначити новий розгляд кримінального провадження, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В силу ст. 373 КПК України обвинувальний вирок не може ґрунтуватись на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення у ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 374 КПК України, у мотивувальній частині вироку зазначаються у разі визнання особи винуватою: формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів.

Суд першої інстанції в мотивувальній частині обвинувального вироку повинен дати аналіз всім зібраним у справі доказам щодо їх допустимості, достовірності і достатності, викласти формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, обґрунтувати свій висновок в частині доведеності вини обвинуваченого конкретними доказами, вказати які саме фактичні дані підтверджують обставини вчиненого злочину і навести мотиви за якими суд не бере до уваги окремі докази.

Слід зазначити, що метою судочинства є не лише формальне вирішення питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку відповідно до вимог ст. 368 КПК України, а досягнення правосуддя, у зв`язку з чим суд зобов`язаний дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі прийнятого ним рішення й забезпечують його правосудність.

У ході судового розгляду судом має бути досліджено усі обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Разом з тим, судом першої інстанції не дотримано зазначених вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається із матеріалів справи, в судовому засіданні в суді першої інстанції було допитано свідка ОСОБА_10 щодо якого застосовано заходи безпеки та свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_17 , які були присутні при проведенні оперативної закупівлі якості понятих.

Однак, в оскаржуваному вироку, судом не було усунуто розбіжності між показаннями вказаних свідків, зокрема щодо місця проведення вказаної слідчої дії та кількості грошових купюр, які видавались при проведення оперативної закупівлі.

Окрім цього, у вироку не надано оцінки доводам сторони захисту про те, що допитаний в судовому засіданні першої інстанції свідок ОСОБА_10 щодо якого було застосовано заходи безпеки є не тою особою, яка брала участь в оперативній закупівлі психотропної речовини, та не зазначено щодо відмови у задоволенні клопотання про виклик та допит в судовому засіданні свідка ОСОБА_16 , на який наполягала сторона захисту.

Також колегія суддів звертає увагу, що за змістом пояснень обвинуваченого ОСОБА_8 та клопотань сторони захисту, у суді першої інстанції порушувалось питання про наявність провокації щодо обвинуваченого на вчинення ним злочину з боку працівників правоохоронних органів. Зокрема сторона захисту вказувала, що про наявність провокації свідчать дії свідка ОСОБА_16 , який сам неодноразово телефонував обвинуваченому та просив дістати для нього наркотичний засіб. Крім цього, під час розгляду вказаного кримінального провадження судом першої інстанції обвинувачений повідомив, що знає особу ОСОБА_16 , якій збув наркотичний засіб, і останній йому признався, що працівники правоохоронних органів заставили його зробити таку закупку.

Однак, незважаючи на вказане, суд першої інстанції не перевірив належним чином доводи сторони захисту щодо провокації вчиненого правопорушення та не навів переконливі мотиви, які їх спростовують.

Не наведено в оскаржуваному вироку також мотивів щодо відмови в задоволенні клопотання сторони захисту про тимчасовий доступ до матеріалів кримінального провадження щодо ОСОБА_16 .

Таким чином, суд першої інстанції при постановленні вироку, не звернув увагу на вказані клопотання сторони захисту, не надав належну їм оцінку у судовому рішенні.

Разом з тим, не зважаючи на це, суд першої інстанції, допускаючи істотні порушення кримінального процесуального закону, не спростувавши вказані доводи сторони захисту про непричетність обвинуваченого ОСОБА_8 до інкримінованого кримінального правопорушення, обмежившись простим перерахуванням досліджених доказів та наведенням їх змісту, не проаналізувавши їх сукупність, не вказав які саме фактичні дані вони підтверджують, як співвідносяться між собою та чи достатні для прийняття відповідного процесуального рішення про доведеність вини обвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину.

Окрім цього, як вбачається із матеріалів вказаного кримінального провадження, вироком ІНФОРМАЦІЯ_2 від 16.09.2024 року ОСОБА_8 було засуджено за ч.1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 тисяч гривень.

Злочин, передбачений ч.2 ст. 307 КК України, за який йому призначено покарання у виді 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна, обвинувачений вчинив 19.11.2021 року, тобто до постановлення вироку від 16.09.2024 року.

Згідно ч.3 ст. 72 КК України основне покарання у виді штрафу при призначенні покарання за сукупністю кримінальних правопорушень складанню з іншими видами покарання не підлягає і виконується самостійно.

Таким чином, призначаючи остаточне покарання обвинуваченому по даному кримінальному провадженні, суд першої інстанції застосував принцип повного складання при призначенні обвинуваченому покарань на підставі ст. 70 КК України у виді позбавлення волі та штрафу, що прямо суперечить змісту ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 409 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом апеляційної інстанції є, зокрема, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Аналізуючи викладене, судом першої інстанції у ході судового розгляду були порушені вимоги КПК України, які регулюють порядок дослідження доказів, повноти судового розгляду, оцінки доказів, мотивування та обґрунтованості вироку.

У своїй сукупності ці порушення вимог КПК України перешкодили суду першої інстанції ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, а тому вони, відповідно до вимог ч.1 ст. 412 КПК України визнаються істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону. За наявності цих істотних порушень вимог кримінального процесуального закону вирок суду першої інстанції не може визнаватись законним та обґрунтованим, а тому він підлягає скасуванню.

Оскільки вирок скасовується у зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, при призначенні нового судового розгляду апеляційний суд, відповідно до вимог ч.2 ст.415 КПК України, не вправі вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання, тому інші доводи апеляційних скарг не розглядаються, а підлягають перевірці при новому судовому розгляді.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 задовольнити частково, скасувати вирок суду та призначити новий розгляд кримінального провадження у суді першої інстанції, під час якого більш ретельно перевірити доводи сторін та ухвалити законне, належним чином мотивоване та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до положень ст. 419 КПК України ухвала суду апеляційної інстанції має містити рішення щодо запобіжного заходу у кримінальному провадженні.

Враховуючи, що на час апеляційного розгляду ризики, що стали підставою для застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати житло з покладеними ухвалою суду від 10 серпня 2022 року обов`язками продовжують існувати, а тому на думку колегії суддів, щодо ОСОБА_8 слід обрати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк 60 днів з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого під час нового судового розгляду кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 415, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Івано-Франківського міського суду від 12 червня 2025 року щодо ОСОБА_8 обвинуваченого за ч.2 ст. 307 КК України - скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Обрати щодо обвинуваченого ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на 60 днів по 13 березня 2026 року включно..

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5