ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/2934/25 Справа № 212/2619/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2025 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 15 серпня 2025 року, якою обвинуваченому за ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст.436-2 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 днів, тобто по 13 жовтня 2025 року включно, без визначенням розміру застави, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 15 серпня 2025 року обвинуваченому за ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст.436-2 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 днів, тобто по 13 жовтня 2025 року включно, без визначенням розміру застави.

Доводи апеляційної скарги:

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить ухвалу Покровського районного суду м. Кривого Рогу від 15.08.2025 року, винесену у справі №212/2619/25, про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , поданого в межах кримінального провадження № 0000747, скасувати. Постановити нову ухвалу, якою застосувати/обрати відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за місцем проживання та реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 з покладенням на нього обов?зків, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України.

В обгрунтування апеляційних вимог зазначила, що ОСОБА_8 перебуває в умовах фактичного позбавлення волі у період з 03.10.2024 року до теперішнього часу, тобто вже майже рік, однак за цей час ні орган досудового розслідування, ні сторона обвинувачення, ні інститут слідчого судді, на жаль не вдалися до об?єктивного, всебічного розслідування та розгляду цього кримінального провадження, а лише проводили ті свої упереджені дії, які вважали за потрібне і лише з однією метою: любими шляхами незаконно та всупереч Закону та здоровому глузду притягнути ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за злочин, який він не вчиняв. Більше того, такі упереджені дії сторони обвинувачення та неврахування слідчими суддями чисельних та системних порушеннь, направлені лише на те, щоб незаконно схилити ОСОБА_8 до визнання своєї вини в особливо тяжкому злочині.

Вважає, що клопотання прокурора про продовження тримання під вартою ОСОБА_8 навіть не містило жодних додатків. Відповідно, суд в оскарженій ухвалі безпідставно зазначив, що ним були досліджені докази, оскільки такого не мало місця.

Вважає, що в матеріалах провадження відсутні докази, що підтверджують наявність обгрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Зазначає, що сторона обвинувачення хибно зазначає про те, що «вина ОСОБА_8 у пред`явленому йому обвинувачені доведена», оскільки у матеріалах справи, як і у клопотанні про продовження застосування запобіжного заходу, відсутні документи на які посилається прокурор, які могли б вказувати на доведення вини ОСОБА_8 , про що сторона захисту неодноразово наголошувала у судовому засіданні.

Заперечує існування ризиків, наведених прокурором в клопотанні про продовження тримання під вартою ОСОБА_8 та викладених в оскарженій ухвалі суду.

Зауважує, що доводи про те, що ОСОБА_8 може перевиховуватися від суду є лише нічим не підтвердженими тезисами.

Зазначає, що всі свідки обвинувачення вже допитані, що виключає можливість будь-якого впливу на них, більше того саме стороною обвинувачення проігноровано проведення одночасного допиту осіб.

Вважає, що можливість вчинення нового кримінального правопорушення прокурором жодним чином не доведена, і є лише припущенням.

Звертає увагу, що ОСОБА_8 раніше ніколи не притягувався до відповідальності, будь якої (кримінальної, адміністративної).

Звертає увагу, що судом проігноровано той факт, що прокурором не надано до клопотання додатків, на підтвердження заявлених ризиків, що суперечить не тільки ст.ст. 184 КПК України, але й ч.5 ст. 132 КПК України, в якій зазначено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді або суду докази обставин, на які вони посилаються.

Вважає, що судом в оскарженій ухвалі суду наведені достатні підстави вважати, що ОСОБА_8 зможе виконувати покладені на нього судом обов`язки в разі застосування запобіжного заходу не пов?язаного з позбавленням волі, а саме: постійно проживав за однією адресою та має місце реєстрації; раніше не судимий; за першою вимогою з?явився до органу досудового розслідування; має намір співпрацювати; немає жодного наміру переховуватися.

Позиції сторін в суді :

В судовому засіданні при апеляційному розгляді захисник ОСОБА_7 підтримала свою апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 в повному обсязів, просила її задовольнити з підстав, наведених в ній.

Прокурор в судовому засіданні при апеляційному розгляді заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника обвинуваченого, оскаржену ухвалу суду першої інстанції просив залишити без змін як законну та обгрунтовану.

Висновки суду:

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до наданих матеріалів, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, а саме: нетяжкого злочину проти миру, безпеки людства й міжнародного правопорядку, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України, а також у вчиненні особливо тяжкого злочину проти основ національної безпеки України, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, в умовах воєнного стану, під час виконання обов`язків військовослужбовця. За який передбачено основне покарання за вчинення цього злочину у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі.

Вперше до обвинуваченого ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 04.10.2024 року.

Ухвалою Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 15 серпня 2025 року обвинуваченому за ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст.436-2 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 днів, тобто по 13 жовтня 2025 року включно, без визначенням розміру застави.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника обвинуваченого, колегія суддів встановила, що судом 1-ї інстанції, відповідно до вимог ст. 177 КПК України, повно та об`єктивно досліджені усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження цього запобіжного заходу, а також враховані інші обставини, передбачені ст. 178 КПК України, в тому числі дані про особу обвинуваченого, які, в сукупності, давали суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 цього Кодексу,

Суд першої інстанції обґрунтовано вирішив, що обвинуваченому доцільно продовжити дію обраного відносно нього запобіжного заходу, оскільки на час розгляду справи не відпали підстави вважати, що існують ризики, передбачені п. п.1, 3, 5 ст. 177 КПК України, які були підставою для обрання запобіжного заходу, а саме ризики переховування обвинуваченого від суду, незаконного впливу на свідків та інших учасників кримінального провадження, зокрема експерта, вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення.

Суд обгрунтовано виходив з того, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, суд оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного/обвинуваченого має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи. При цьому КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний/обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Ризик переховування від суду обґрунтований тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, обвинувачений є військовослужбовцем військової служби за контрактом. Тому перебуваючи на волі та продовжуючи військову службу обвинувачений може не з`являтись до суду. Також, враховуючи активність бойових дій на території України, наявний ризик переховування обвинуваченого на непідконтрольній Україні території. Ці обставини можуть свідчити про високий ступінь ймовірності переховування обвинуваченого від суду та відбування покарання у разі визнання його винуватим.

При цьому, суд зважив на практику ЄСПЛ, відповідно до якої тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту, зокрема у своєму рішенні у справі «Ілійков проти Болгарії» ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Оцінюючи ризик незаконного впливу на свідків та експерта, суд виходив із передбаченої КПК України процедури отримання свідчень у кримінальному провадженні, а саме на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини перша та друга статті 23 КПК України). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею.

За таких обставин ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показів та їх дослідження. Отже, колегія суддів вважає, що суд обґрунтовано припустив вірогідність незаконного впливу на свідків зі сторони обвинуваченого, обізнаного щодо даних про учасників кримінального провадження, з метою зміни чи відмови від раніше наданих ними показань.

До того ж, судом враховано, що відповідно до частини другої статті 84, частини першої статті 95 КПК України допит експерта є одним із процесуальних джерел доказів, існує ризик незаконного впливу на експерта з метою надання ним заздалегідь узгоджених свідчень на користь обвинуваченого.

Послідовність кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , а саме у скоєнні у 2023 році під час перебування на військових навчаннях у Королівстві Великої Британії злочину, передбаченого ч. 1 ст. 436-2 КК України, тобто у глорифікації осіб, які здійснювали збройну агресію РФ проти України, розпочату у 2014 році, а також у скоєнні у 2024 році злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, тобто у державній зраді у формі надання представникам іноземної держави допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, надало суду достатні підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 , який є військовослужбовцем, перебуваючи на волі у період воєнного стану, може вчинити дії, передбачені п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується.

Колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що тяжкість, характер та обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_8 , свідчать про вагомість заявлених ризиків, які дійсно на теперішній час не зменшились, і яким не здатні запобігти більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_8 не одружений, неповнолітніх дітейта утриманців не має, тобто у нього відсутні міцні соціальні зв`язки за місцем постійного проживання. Він не має постійного місця роботи та джерела доходу, хоча і є працездатною особою, являється військовослужбовцем, не судимий, має зареєстроване місце проживання.

За таких обставин обвинувачений безумовно може використати звільнення з-під варти як шанс втекти від слідства та суду, щоб в такий спосіб уникнути кримінальної відповідальності.

Висновок суду першої інстанції щодо законності підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який, посилаючись на практику застосування ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, у рішеннях Кудла проти Польщі та МакКей проти Сполученого Королівства констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Проте, безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого будь-якого альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів зазначає, що наразі достатніми та належними підставами тримання обвинуваченого під вартою є не лише очікування завершення судового розгляду справи, а і дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, що вимагає ізоляції осіб, які з встановленою високою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченого під вартою.

Таким чином, на даний час продовжують існувати обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , та ці ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого і виключити ризики, пов`язані із звільненням його з-під варти.

Ураховуючи сукупність обставин, в тому числі стадію судового провадження, а також дані про особу ОСОБА_8 суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність даних, які б свідчили, що зазначені ризики не існують, а інші, менш суворі запобіжні заходи, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого і продовження раніше обраного щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо недоведеності стороною обвинувачення підозри та складу інкримінованих кримінальних правопорушень ОСОБА_8 , колегія суддів залишає без розгляду, оскільки такі не є предметом розгляду в розумінні положень ст. 422-1 КПК України. Питанням доведеності обвинувачення суд 1-ї інстанції має дати оцінку при ухваленні рішення по суті.

Колегія суддів не вбачає на даний час надмірної тривалості тримання обвинуваченого під вартою, оскільки приймає до уваги тяжкість пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення з сукупністю ризиків,які продовжують існувати. Тому, таке обмеження права ОСОБА_8 на свободу колегія суддів вважає таким, що не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

Разом з тим, апеляційний суд зауважує, що утримання під вартою не є передумовою покарання у виді позбавлення волі, але при збережені розумної підозри відносно затриманої особи у скоєні злочину є умовою законності та відповідає реальним вимогам суспільного інтересу.

Суд не відхиляє доводів сторони захисту на користь обвинуваченого, але вважає, що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків.

Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи. (справа ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ»).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наразі тримання обвинуваченого під вартою є обґрунтованими та виправданими, оскільки виключно в такому виді можливо забезпечити досягнення мети визначеної у ст. 177 КПК України.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість апеляційної скарги захисника обвинуваченого, а також й відсутність підстав для скасування оскарженого судового рішення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали суду, колегією суддів не встановлено. Тому апеляційні вимоги захисника обвинуваченого задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , на ухвалу Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 15 серпня 2025 року залишити без задоволення.

Ухвалу Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 15 серпня 2025 року, якою обвинуваченому за ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст.436-2 КК України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено запобіжний захід тримання під вартою строком на 60 днів, тобто по 13 жовтня 2025 року включно, без визначенням розміру застави, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4