Справа № 344/610/26
Провадження № 11-сс/4808/56/26
Категорія ст. 199 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2026 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 січня 2026 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в кримінальному провадженні № 0002244 щодо підозрюваного ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 127 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_7 , ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

Захисник ОСОБА_7 в апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу слідчого судді від 15 січня 2026 року, скасувати запобіжний захід тримання під вартою, обраний ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 22 листопада 2025 року щодо ОСОБА_8 за ч. 5 ст. 426-1 КК України у кримінальному провадженні №0000865, та/або запобіжний захід у виді тримання під вартою змінити на домашній арешт або визначити розмір застави в межах передбачених ч. 5 ст. 182 КПК України, від 80 до 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Мотивує вимоги апеляційної скарги тим, що вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою.

Стверджує, що процесуальні документи які б підтверджували процесуальні повноваження слідчого ОСОБА_11 , як і інших слідчих для здійснення ними процесуальних та слідчих дій у кримінальних провадженнях №0000865 від 18.11.2025 року №0002244 від 14 листопада 2025, стороною досудового розслідування та прокурором - процесуальним керівником, стороні захисту, як і слідчим суддям не надано.

Вказує, що в кримінальному провадженні невірно визначено підслідність за П`ятим слідчим відділом (з дислокацією у м. Івано-Франківськ) Територіального управління ДБР.

Зазначає, що ОСОБА_8 повідомлено про підозру 21 листопада 2025 року за ч. 5 ст. 426-1 КК України, та 10 грудня 2025 року змінено раніше повідомлено підозру на ч. 3 ст. 127 КК України.

Зауважує, що відсутні підстави для обґрунтованої підозри ОСОБА_8 з огляду на наступне:

-розбіжність щодо фактичних обставин зазначених потерпілим ОСОБА_12

в його повідомленні про злочин; в протоколі допиту потерпілого; слідчого експерименту за його участю зафіксованому на відеозапис та переглянутому в судовому засіданні за вимогою сторони захисту;

- розбіжність показів потерпілого щодо наявності в нього тілесних ушкоджень та хірургічного втручання у порівнянні в судовому засіданні з медичними документами наданими стороною захисту, відповідно до яких, ОСОБА_12 пройшов медичний огляд 12.11.2025, визнаний придатним до військової служби, скарг на здоров?я чи інших скарг не мав, що й засвідчив своїми підписами. ОСОБА_12 стверджує, що флюрографію так і не пройшов, натомість в матеріалах кримінального провадження міститься відповідний взірець; ОСОБА_12 був мобілізований у передбачений законом спосіб, доставлений до військової частини у АДРЕСА_1 та зарахований у списки;

- розбіжність в показанях ОСОБА_12 та свідків;

- відсутність у органу досудового розслідування та прокурора будь - яких медичних документів, які б підтверджували наявність тілесних ушкоджень у потерпілого чи той факт, що йому проведено хірургічне втручання; формальне проведення впізнання підозрюваного потерпілим та свідками по фотографіях порівнюючи, які на різних фототаблицях, неозброєним оком видно, що фото різні, а на одній із таблиць взагалі не має фото підозрюваного, але впізнали саме його;

- проведення слідчого експерименту з потерпілим тобто слідчу дію, яку сам слідчий визнав процесуально неспроможною, оскільки провів її в службовому кабінеті замість місця ймовірно вчиненого злочину.

Сторона захисту наголошує, що ризики, які були підставою для застосування та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на теперішній час відсутні, а тому подальше тримання під вартою є необґрунтованим.

Зазначає, що слідчий суддя не врахував особу підозрюваного, його соціальні зв`язки, відсутність судимостей, майновий стан, а також інші характеризуючи обставини, які могли б обґрунтовувати застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Вказує, що слідчий суддя не визначила розмір застави у межах, передбачених п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, та не навела переконливих мотивів, чому застава не може забезпечити досягнення мети запобіжного заходу.

Підсумовує, що подальше тримання під вартою є непропорційним втручанням у право підозрюваного на свободу та особисту недоторканність і не відповідає критерію необхідності у демократичному суспільстві.

В судовому засіданні апеляційного суду:

- підозрюваний ОСОБА_8 та його захисники ОСОБА_7 , ОСОБА_10 просили задовольнити апеляційну скаргу, скасувати ухвалу слідчого судді, запобіжний захід змінити;

- прокурор просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги, вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового провадження, суд апеляційної інстанції вважає, що в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, з наступних підстав.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що предметом апеляційного оскарження є саме рішення слідчого судді про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 від 15 січня 2026 року, у зв`язку з чим апеляційний суд позбавлений можливості надати правову оцінку судовим рішенням, які вже набули законної сили та виконані у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд апеляційної інстанції вважає, що рішення слідчого судді про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 відповідає цим вимогам, оскільки слідчий суддя правильно задовольнив клопотання, таке рішення прийнято за наявності необхідних для цього підстав, з наведенням відповідних мотивів.

Частиною 1 ст. 29 Конституції України визначено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я підозрюваного; міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного; майновий стан підозрюваного; наявність судимостей у підозрюваного.

За змістом ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про : наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно з ч. ч. 3, 5 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у ст. 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Так, П`ятим слідчим відділом (з дислокацією у м. Івано-Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, здійснюється досудове розслідування у кримінальному проваджені № 0002244 від 14.11.2025 року за підозрою ОСОБА_8 та ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 127 КК України.

21 листопада 2025 року ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України, та затримано в порядку ст. 615 КПК України.

22 листопада 2025 року до ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без права внесення застави.

10 грудня 2025 року ОСОБА_8 повідомлено про зміну повідомленої раніше підозри на ч. 3 ст. 127 КК України, а саме у катуванні, тобто умисному спрямованому на заподіянні особі сильного фізичного болю та морального страждання, вчиненому з метою примусити вчинити її дії, що суперечать її волі за попередньою змовою групою осіб, представником держави.

За вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 127 КК України, встановлено відповідальність у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, таке згідно з ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином.

14 січня 2026 року постановою керівника Івано-Франківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_14 продовжено строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні до 21 лютого 2026 року.

На думку суду апеляційної інстанції, задовольняючи клопотання про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 слідчий суддя, правильно послався на обґрунтованість підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 127 КК України, що підтверджується наведеними прокурором даними разом з сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів у їх взаємозв`язку.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що слідчий суддя досліджує обставини злочину лише щодо пред`явленої підозри, після повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину досудове розслідування ще триває, встановлюються нові фактичні дані, перевіряються обставини.

На думку суду апеляційної інстанції, слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані разом з сукупністю зібраних у кримінальному провадженні доказів у їх взаємозв`язку - протоколами допиту потерпілого від 18.11.2025, свідка ОСОБА_15 від 20.11.2025; протоколом освідування потерпілого від 18.11.2025, протоколом впізнання за фотознімками від 18.11.2025 за участю потерпілого; протоколом допиту свідка ОСОБА_16 від 19.11.2025, протоколом допиту свідка ОСОБА_17 від 19.11.2025, протоколом допиту свідка ОСОБА_18 від 19.11.2025, протоколом проведення слідчого експерименту від 19.11.2025; протоколом пред`явлення особи за фотознімками від 19.11.2025; протоколом огляду мобільного телефону підозрюваного від 21.11.2025 та іншими доказами, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 127 КК України.

При цьому, суд апеляційної інстанції, виходячи з положень ч. 5 ст. 9 КПК України, враховує, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182). Вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою. За відсутності обґрунтованої підозри особа не може бути за жодних обставин затримана або взята під варту (див. рішення у справі «Чеботарі проти Молдови», № 35615/06, п. 48, від 13 листопада 2007 року)» та те, що ч. 3 ст. 17 КПК України імперативно визначено, що підозра не може ґрунтуватися на доказах, отриманих незаконним шляхом.

Суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя дослідивши матеріали клопотання, долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов до переконливого висновку про обґрунтованість підозри, оскільки вони підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити дані правопорушення.

На думку суду апеляційної інстанції, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_8 , може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення, як виключну міру запобіжного заходу.

Також, на думку суду апеляційної інстанції, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів належним чином оцінив в сукупності всі обставини згідно з ч. 1 ст. 178 КПК України, в тому числі характеризуючі особу підозрюваного ОСОБА_8 дані, який є особою молодого віку; його міцні соціальні зв`язки зі слів проживає з батьками та сестрою; не одружений, має постійне місце проживання; раніше не судимий; має нагороди та грамоти пов`язані з проходженням військової служби.

Сукупність відомостей, які були встановлені під час розгляду клопотання, давали підстави слідчому судді дійти висновку, що в даному випадку мають місце ризики здійснити підозрюваним дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: те, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки усвідомлює про можливість покарання за інкримінований злочин; може незаконно впливати на потерпілого, свідка у даному кримінальному провадженні, знищити спотворити будь-яку з речей та документів, оскільки на даний час не встановлено всіх осіб та не вилучено речей, які мають значення для кримінального провадження; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Висновок про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчим суддею зроблено в результаті аналізу сукупності даних про подію кримінального правопорушення, відомостей, що характеризують особу підозрюваного, інших обставин по кримінальному провадженню, оцінки доводів прокурора.

При цьому, суд апеляційної інстанції враховує, що ризик в свою чергу не є визначеною подією, а по суті представляє ймовірність отримання несприятливих для досудового розслідування подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що ризиком у кримінальному провадженні є небажані для провадження наслідки дій підозрюваного, спрямовані на створення перешкод кримінальному провадженню. Ризик стає реальним через невизначеність поведінки особи у певній ситуації, яку (поведінку) неможливо достеменно передбачити. Таким чином, у контексті кримінального провадження ризиком неправомірної процесуальної поведінки підозрюваного необхідно вважати таку поведінку цієї особи, настання якої характеризується високим ступенем ймовірності.

У відповідності з ст. 199 КПК України в суді першої інстанції та під час апеляційного розгляду знайшли своє підтвердження доводи сторони обвинувачення про те, що ризики згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України з часу застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу не зменшилися та продовжують існувати до теперішнього часу, що в свою чергу виправдовує подальше тримання підозрюваного під вартою.

Стороною захисту не наведено вагомих підстав вважати, що обставини, які вказували на наявність заявлених прокурором ризиків, запобігання спробам яких є метою та підставами застосування запобіжних заходів, змінилися, та відповідно, вони зменшились, а також, що після прийняття рішень про застосування запобіжного заходу виникли нові обставини.

Твердження сторони захисту про відсутність у матеріалах кримінального провадження процесуальних документів, які б підтверджують повноваження слідчого ОСОБА_11 , а також інших слідчих на здійснення процесуальних та слідчих дій, колегія суддів вважає не є слушними, оскільки до матеріалів провадження долучено достатньо документів, що підтверджують повноваження слідчих та прокурора.

Доводи сторони захисту про те, що перекваліфікація повідомленої підозри з кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України, на ч. 3 ст. 127 КК України є неналежною з огляду на різні правові наслідки та відсутність співвідношення між зазначеними складами злочинів, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, органом досудового розслідування здійснено правову оцінку фактичних обставин діяння з урахуванням його об`єктивних та суб`єктивних ознак, а також характеру і способу вчинення, що дало підстави для зміни правової кваліфікації. Сам по собі факт відмінності правових наслідків відповідних кримінально-правових норм не свідчить про незаконність чи необґрунтованість перекваліфікації, оскільки визначальним є відповідність фактичних дій особи ознакам складу кримінального правопорушення, а не формальна тотожність диспозицій статей.

При цьому положення кримінального процесуального закону не забороняють зміну правової кваліфікації повідомленої підозри у разі встановлення обставин, які об`єктивно вказують на інший склад кримінального правопорушення. Таке процесуальне рішення приймається в межах повноважень сторони обвинувачення та не порушує прав підозрюваного, оскільки останній належним чином був повідомлений про зміну кваліфікації та мав можливість реалізувати право на захист.

Суд апеляційної інстанції вважає, що під час розгляду клопотання доведено неможливість запобігання відповідним ризикам у разі застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

При застосуванні іншого більш м`якого запобіжного заходу відносно нього існує значна ймовірність того, що він порушуватиме покладені на нього процесуальні обов`язки.

Стороною захисту не зазначено належного обґрунтування про можливість запобігання ризикам, встановлених стороною обвинувачення, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, не спростовано мотивів слідчого судді.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що слідчий суддя провів ретельний аналіз наявності підстав для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , і з огляду на його підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 127 КК України, його обставини, тяжкість, з метою запобігання ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, та забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, з врахуванням даних про його особу, відповідно до вимог кримінального процесуального закону обґрунтовано задовольнив клопотання слідчого.

Під час апеляційного розгляду стороною захисту не спростовано встановлених слідчим суддею підстав для продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених ч. 4 цієї статті. Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, в тому числі щодо злочину, який з застосуванням насильства.

На думку суду апеляційної інстанції, слідчий суддя правильно не визначив заставу у відповідному розмірі при продовженні строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_8 , з огляду на підстави та обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, що мають місце у даному випадку, та враховуючи те, що він підозрюється у вчиненні злочину проти життя та здоров`я особи.

За таких обставин, ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 419, 422 КПК України,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 15 січня 2026 року про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 за ч. 3 ст. 127 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5