ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1926/25 Справа № 180/2101/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2025 року м. Кривий Ріг

30 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

за участю

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривий Ріг в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження № 0000322 відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 березня 2025 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 березня 2025 року

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Запоріжжя, громадянина України, освіта середня спеціальна, одруженого, який має на утриманні малолітню дитину, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК Українита призначено йому покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Згідно до вироку суду, 27.07.2024 приблизно о 22 год. 00 хв. ОСОБА_7 перебував за місцем свого мешкання, за адресою: АДРЕСА_2 , де в нього між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 виник словесний конфлікт під час якого, ОСОБА_7 розбив вікно будівлі літньої кухні. В цей час на територію вказаного домоволодіння повернувся ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , де між ОСОБА_7 та ОСОБА_10 виникла бійка, під час якої ОСОБА_7 намагався втекти від ОСОБА_10 та вибіг на вулицю Центральну, де його наздогнав ОСОБА_10 .

Після цього, ОСОБА_7 побіг до території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , де забіг до приміщення літньої кухні та за ним до приміщення літньої кухні забіг ОСОБА_10 .

Приблизно о 22 год. 25 хв. ОСОБА_7 перебуваючи в приміщенні літньої кухні зі столу взяв кухонний ніж, а ОСОБА_10 в цей час взяв ополоник. В цей час ОСОБА_10 наніс один удар ополоником по голові ОСОБА_7 після чого, у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на вчинення умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті ОСОБА_10

27.07.2024 року приблизно о 22 годині 30 хв. ОСОБА_7 реалізуючи свій умисел, спрямований на умисне вбивство ОСОБА_10 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись в приміщенні літньої кухні, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, з метою заподіяння смерті ОСОБА_10 , наніс останньому один удар ножем, який тримав у правій руці, в область шиї з правого боку, чим спричинив ОСОБА_10 , тілесне ушкодження у вигляді наскрізного проникаючого колото-різаного поранення шиї з наскрізним ушкодженням гортані і ушкодженням дрібних гілок судин шиї праворуч за ознакою небезпеки для життя відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, (на підставі п.2.1.3 «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом МОЗ України за №6 від 17.01.1995р.), що перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті, внаслідок чого смерть ОСОБА_10 наступила від наскрізного проникаючого колото-різаного поранення шиї справа з ушкодженням дрібних гілок правої сонної артерії і правої яремної вени, а також наскрізним ушкодженням гортані, яке ускладнилося розвитком шоку.

Від вказаних тілесних ушкоджень ОСОБА_10 помер в КП «Марганецька ЦМЛ» ММР 28.07.2024 року о 02 год. 35 хв.

Таким чином, ОСОБА_7 , 27.07.2024 року приблизно о 22 год. 30 хв. перебуваючи в приміщенні літньої кухні, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно-небезпечних наслідків і бажаючи їх настання наніс ОСОБА_10 один удар ножем, який тримав у правій руці, в область шиї справа, чим спричинив ОСОБА_10 тілесне ушкодження у вигляді наскрізного проникаючого колото-різаного поранення шиї з наскрізним ушкодженням гортані і ушкодженням дрібних гілок судин шиї праворуч, що перебуває в прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті, від яких ОСОБА_10 помер в КП «Марганецька ЦМЛ» ММР 28.07.2024 о 02 год. 35 хв.

В своїй апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 березня 2025 року скасувати та змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення на менш тяжке кримінальне правопорушення. Вважає вирок суду незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Потерпіла ОСОБА_9 повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, до Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг не з`явилась, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 52 КПК України, участь захисника є обов`язковою у кримінальному провадженні щодо особливо тяжких злочинів.

Колегія суддів зазначає, що обвинувачений ОСОБА_7 повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, бажання приймати участь під час апеляційного розгляду не виявив, разом з цим, його інтереси в апеляційній інстанції представляє професійний захисник ОСОБА_6 , а тому колегія суддів вважає за можливе розглянути справу відносноОСОБА_7 без його участі, але за участю його захисника, участь якого, відповідно до вимог ч. 1 ст. 52 КПК України, є обов`язковою.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника ОСОБА_6 , який підтримав доводи апеляційної скарги обвинуваченого та наполягав на її задоволенні, думку прокурора ОСОБА_5 , яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду І інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні зазначених у вироку злочинних діях, підтверджується зібраними та дослідженими в судовому засіданні доказами та є обґрунтованим.

З апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 вбачається, що на його думку, вирок суду І інстанції є незаконним, але не конкретизував в в чому саме полягає незаконність вироку, просив змінити правову кваліфікацію кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, на менш тяжке кримінальне правопорушення. Разом з цим, захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні апеляційної інстанції посилається на обставини, що вказують на перевищення обвинуваченим ОСОБА_7 меж необхідної оборони, а тому, колегія суддів, відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, переглядає оскаржуваний вирок суду першої інстанції лише в цій частині.

Суд, ухвалюючи вирок, відповідно до ст. 368 КПК України, повинен вирішити, зокрема, питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить діяння, у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, вказані вимоги судом І інстанції виконанні в повному обсязі.

Що стосується посилання захисника ОСОБА_6 на обставини, що, нібито, вказують на перевищення обвинуваченим ОСОБА_7 меж необхідної оборони, колегія суддів вважає їх необґрунтованими, оскільки вони не знайшли свого підтвердження, як під час розгляду кримінального провадження в суді І інстанції, так і під час апеляційного розгляду, а навпаки спростовуються дослідженими доказами, відповідно до яких, ОСОБА_7 міг залишити місце конфлікту з ОСОБА_10 і залишив його, однак повернувся до домоволодіння, відшукав знаряддя злочину, а саме ніж та наніс ним цілеспрямований удар в життєвоважливий орган потерпілого, а саме шию.

Крім того, свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 в суді І інстанції підтвердили, що між обвинуваченим ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_10 була обоюдна бійка, під час якої обвинувачений та потерпілий наносили один одному удари, в ході якої обвинувачений ОСОБА_7 вибіг за калітку, а за ним побіг потерпілий ОСОБА_10 , після чого вони повернулися до двору та опинилися у літній кухні, ОСОБА_10 схопив металевий черпак, а обвинувачений ОСОБА_7 схопив ніж, потерпілий замахнувся на обвинуваченого черпаком, а обвинувачений ОСОБА_7 вдарив його ножем в шию. Всі свідки підтвердили, що обвинувачений поводив себе агресивно, як в цей день, так і до цього.

Що стосується доводів захисника ОСОБА_6 , наданих ним під час апеляційного розгляду стосовно тілесних ушкоджень, наявних у обвинуваченого, колегія суддів зазначає, що відповідно до висновку експерта № 307-Е від 29.07.2024 року, у нього виявлені лише синці та садна, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, що мають незначні скороминущі наслідки, а тому, на думку колегії суддів, посилання захисника ОСОБА_6 на обставини, що, нібито, вказують на перевищення обвинуваченим ОСОБА_7 меж необхідної оборони, є надуманими, оскільки тілесні ушкодження, які наніс потерпілий ОСОБА_10 обвинуваченому, непорівнянні з тілесними ушкодженнями, які наніс обвинувачений ОСОБА_7 потерпілому.

За таких обставин, на думку колегії суддів, вина обвинуваченого ОСОБА_7 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України як умисне вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, підтверджується належними та допустимими доказами, які досліджені судом першої інстанції, яким дана відповідна правова оцінка та обґрунтовано покладені в основу вироку.

Що стосується призначеного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 , колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого і за змістом ст. 65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

На думку колегії суддів міра покарання ОСОБА_7 призначена у відповідності з вимогами ст. 65 КК України, з урахуванням тяжкості злочину, який відноситься до особливо тяжких злочинів, конкретних обставин справи, а саме вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння,даних про його особу, який провину не визнав, раніше не судимий, не працює, має на утриманні малолітню дитину, потерпіла наполягає на суворому покаранні.

Крім того, колегія суддів, при визначені строку покарання, враховує невідворотність наслідків вчиненого злочину.

Оскільки за вимогами ст. 65 КК України покарання повинно бути необхідним та достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів, колегія суддів вважає, що призначене судом І інстанції покарання у виді 9 років позбавлення волі, є саме таким.

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо (постанова Верховного Суду від 01.02.2018 року у справі № 634/609/15-к).

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді справи не допущено таких порушень КПК або КК України, які б тяглі за собою скасування вироку або зміни міри покарання, всі доводи апеляційної скарги обвинуваченого були предметом розгляду в суді І інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 20 березня 2025 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді: