ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/165/26 Справа № 711/5063/23 Категорія: ч. 2 ст. 286 КК України Головуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2026 року м. Черкаси

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі:

секретаря ОСОБА_5 ,

законного представника

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 ,

цивільного позивача ОСОБА_7 ,

неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 ,

представника потерпілих ОСОБА_9 ,

прокурора ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

захисника ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0001945 за апеляційною скаргою представника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 на вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 09 червня 2025 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Євпаторія, АР Крим, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

засуджено за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

На підставі ст.ст. 75, 76 КК звільнено ОСОБА_11 від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком 1 рік, покладено відповідні обов`язки.

З урахуванням ухвали Придніпровського районного суду м.Черкаси від 11.06.2025 цивільний позов прокурора Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури заявлений в інтересах держави в особі Черкаської обласної ради до обвинуваченого ОСОБА_11 про стягнення витрат на лікування на суму 31789,20 грн. задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь Черкаської обласної ради кошти, які витрачені на лікування неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 у КНП «Черкаська обласна дитяча лікарня Черкаської обласної ради» на загальну суму 31789,20 грн.

Цивільний позов представника ОСОБА_9 , в інтересах законного представника потерпілої ОСОБА_6 , неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 та цивільного позивача ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_11 моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 , від імені якого діє законний представник ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 52 550 грн.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 52 550 грн.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_6 , процесуальні витрати на правову допомогу в розмірі 70 000 грн.

В задоволенні цивільного позову представника ОСОБА_9 , в інтересах ОСОБА_7 про стягнення з ОСОБА_11 моральної шкоди в розмірі 200 000 грн. та процесуальних витрат на правову допомогу відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_11 на користь держави витрати на проведення судової психологічної експертизи в розмірі 18 932 грн.

ВСТАНОВИЛА

Встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком суду ОСОБА_11 визнаний винним в тому, що він 02.06.2023, близько 09.40 год., керуючи автомобілем марки Ореl Zafira, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись в м.Черкаси по вул.Надпільна зі сторони вул.Смілянська в напрямку до вул.Митницька, на регульованому перехресті з вул.Небесної Сотні, при виконанні маневру повороту ліворуч на проїзну частину вул.Небесної Сотні поблизу будинку № 121, проявив неуважність та порушив вимоги: п.2.3.б); п.10.1.; п.16.2. Правил дорожнього руху України (далі - ПДР), проявив крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змін, а саме перед зміною напрямку свого руху ліворуч не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не зупинив керований ним автомобіль марки Ореl Zafira, реєстраційний номер НОМЕР_1 , перед регульованим пішохідним переходом через проїзну частину вул.Небесної Сотні, який позначений дорожніми знаками 5.38.1 та 5.38.2 ПДР та світлофорними об`єктами, які працювали у звичному режимі та на яких для пішоходів перебував у ввімкненому режимі зелений сигнал світлофора, не дав дорогу, а продовжив свій рух, чим створив небезпеку для руху, внаслідок чого здійснив наїзд з подальшим переїздом пішохода ОСОБА_8 , який перетинав проїзну частину вул.Небесної Сотні по вказаному регульованому пішохідному переходові справа наліво відносно напрямку руху автомобіля Ореl Zafira, реєстраційний номер НОМЕР_1 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) потерпілий ОСОБА_8 , отримав тяжкі тілесні ушкодження, як такі, що небезпечні для життя; тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров`я та легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Спричинення потерпілому ОСОБА_8 легких, середньої тяжкості та тяжких тілесних ушкоджень знаходиться в причинному зв`язку з порушенням водієм автомобіля Ореl Zafira, реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_11 вимог п.п. 10.1, 16.2 ПДР.

Вимоги апеляційної скарги, узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі представник потерпілих просить частково скасувати вищевказаний вирок та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК, і призначили йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки. Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 , від імені якого діє законний представник ОСОБА_6 , моральну шкоду в сумі, що дорівнює 432 розмірам мінімальної заробітної плати в України станом на момент винесення рішення суду. Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі, що дорівнює 144 розмірам мінімальної заробітної плати в України станом на момент винесення рішення суду. Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 200 000грн.

Підставами для скасування вироку захисник зазначив неповноту судового розгляду, істотні порушення судом вимог кримінального процесуального закону, що призвело до невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

На переконання захисника, суд побудував своє рішення на доказах, які не були належно досліджені у судовому засіданні, не стали предметом змагального розгляду та були долучені із порушенням процесуального порядку, що позбавило сторону потерпілих права на ефективний захист. Водночас, належні та допустимі докази, зокрема результати судово-психологічної експертизи від 30.08.2024 відносно ОСОБА_8 , медичні довідки, документи, що підтверджують соціальний статус потерпілих, були проігноровані чи формально оцінені без належної мотивації.

Вказує на порушення судом вимог ч.5 ст.364 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).

З цього приводу зазначає, що медичні довідки №104/11-70 від 07.04.2025; №104/11-70 від 07.04.2025; №807 від 04.06.2025; виписка з медичної карти стаціонарного хворого №5782 від 17.04.2025; виписний епікриз історії хвороби №5782 від 17.04.2025; консультативний висновок спеціаліста від 17.04.2025; висновок за результатами огляду променевого терапевта від 19.05.2025; інформація про диспансерний нагляд за травень 2025 року, не були оголошені судом, не досліджувалися у відкритому судовому засіданні, не були предметом обговорення між сторонами. Водночас, суд не повернувся до стадії дослідження доказів, не оголосив факт надходження нових письмових доказів, не надав стороні потерпілих можливості висловити свою позицію щодо їх допустимості, змісту, достовірності, процесуального статусу та доказового значення.

Окрім того, звертає увагу на призначення судом першої інстанції надмірно м`якого покарання без надання комплексної, належної та глибокої оцінки тяжкості наслідків вчиненого кримінального правопорушення для потерпілого неповнолітнього ОСОБА_8 , який зазнав тяжких тілесних ушкоджень, тривалого розладу здоров`я, втрати зору та порушення життєдіяльності.

Стверджує, що оцінка щирого каяття обвинуваченого є необгрунтованою, оскільки у діях обвинуваченого простежується прагнення мінімізувати відповідальність через суперечливі пояснення та відсутність конкретних зусиль на користь потерпілих.

Наполягає на необґрунтованості рішення суду першої інстанції щодо застосування ст.75 КК при призначенні покарання. Вказує, що суд не дав належної оцінки як ступеню тяжкості наслідків, так і глибоким моральним, психологічним та соціальним наслідкам для потерпілого та його родини.

Ще приводить доводи щодо визначеного судом розміру моральної шкоди без належної мотивації, яка була значно знижена порівняно із заявленими цивільними позовами, незважаючи на наявність доказів про витрати, обсяг лікування, реабілітації, а також порушення здоров`я неповнолітнього потерпілого. Вирок не містить аналізу обґрунтованості суми, яка підлягає стягненню, в тому числі з урахуванням актуальних висновків судово-психологічної експертизи та медичної документації. Вважає незаконним врахуванням судом майнового стану обвинуваченого.

Окрім того, приводить доводи щодо неналежної відмови у визнанні потерпілим у кримінальному провадженні ОСОБА_7 , який є вітчимом потерпілого та фактично здійснював постійний догляд за неповнолітнім ОСОБА_8 після вчинення кримінального правопорушення та зазнав значних моральних страждань у зв`язку з наслідками скоєного.

Зазначив, що ОСОБА_7 , хоча й не є біологічним батьком ОСОБА_8 , з 2015 року проживає з ним в одній родині та фактично виконує функції батька, що підтверджується як показаннями в судовому засіданні, так і відповідними письмовими доказами. Відмова у визнанні ОСОБА_7 потерпілим фактично позбавила його процесуальних прав, гарантованих КПК, зокрема права на участь у судових дебатах, як потерпілого, подання заяв, підтримання цивільного позову, заявлення клопотань про забезпечення його прав і законних інтересів. Це істотно вплинуло на результат розгляду справи та позбавило його можливості отримати повноцінну компенсацію моральної шкоди.

Захисник ОСОБА_12 подав заперечення на апеляційну скаргу представника потерпілих, в яких він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, вищевказаний вирок залишити без змін з підстав його законності та обгрунтованості.

Позиції учасників судового провадження.

Після докладу суддею-доповідачем змісту вироку, доводів апеляційної скарги, були заслухані:

- обвинувачений та його захисник, які заперечили щодо задоволення апеляційної скарги представника потерпілих;

- потерпілі та їх представник, які підтримали вимоги апеляційної скарги.

- прокурор, яка заперечувала проти апеляційних вимог в частині призначення покарання, в частині вирішення питання цивільного позову поклалась на розсуд суду.

Мотиви суду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи обвинуваченого, захисника, потерпілих та їх представника, прокурора, вивчивши матеріали провадження та дослідивши наведені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів приходить до таких висновків.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК визначає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції не в повному обсязі дотримано цих вимог закону.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.408 КПК, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення.

Висновки суду першої інстанції в частині доведеності вини ОСОБА_11 у вчинені кримінального правопорушення, а також кваліфікація його дій за ч.2 ст.286 КК є правильними, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Колегія суддів вважає правильними встановлені фактичні обставини судом першої інстанції, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

За таких обставин суд першої інстанції правильно визнав ОСОБА_11 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК.

Щодо доводів апеляційної скарги представника потерпілого про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, колегія суддів апеляційного суду вважає їх необґрунтованими, зважаючи на таке.

Згідно з ст.ст. 50, 65 КК, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставин, що обтяжують та пом`якшують покарання, а також дані, які всебічно характеризують особу винного. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчинення нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Тільки з врахуванням та належним аналізом усіх цих обставин у своїй сукупності буде досягнуто необхідного балансу верховенства права та справедливості при вирішенні цього питання.

Суд першої інстанції призначив покарання ОСОБА_11 за ч.2 ст.286 КК із застосуванням положень ст.75 КК, з чим погоджується апеляційний суд.

Згідно із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 24.02.2020 у справі №759/5339/19, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК означає з`ясування судом насамперед питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.

За змістом ст.75 КК прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд вправі лише тоді, коли з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, особи винного та інших обставин справи, у тому числі наслідків, що настали, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування призначеного йому покарання.

Суд першої інстанції в повній мірі врахував ці вимоги закону та звільнив ОСОБА_11 від відбування призначеного покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК.

Доводи зазначені в апеляційній скарзі представника потерпілих правильних висновків суду не спростовують.

Приймаючи рішення про призначення за вказаною статтею закону України про кримінальну відповідальність покарання із застосуванням ст.75 КК, суд першої інстанції врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що є необережним кримінальним правопорушенням, яке відноситься до категорії тяжких злочинів, фактичні обставини кримінального провадження, тяжкість заподіяних вчиненим наслідків для потерпілого; особу винного, який раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, має постійне місце проживання, працевлаштований, має стале джерело прибутку, одружений, має на утриманні малолітню доньку та онкохвору дружину, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, добровільно частково відшкодував моральну шкоду в розмірі 114 900 грн., вину визнав, щиро розкаявся, висловивши щирий жаль з приводу свого вчинку; обставинами, що пом`якшують покарання суд визнав: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, часткове добровільне відшкодування завданої моральної шкоди, крім того, відповідно до ч. 2 ст. 66 КК, у якості обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнав наявність на утриманні обвинуваченого малолітньої дитини, ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебування у важкій життєвій ситуації, а саме обвинувачений є ВПО та має онкохвору дружину, яка потребує негайного та дороговартісного лікування. Також суд зважив на думку сторони обвинувачення та досудову доповідь органу пробації про можливість звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, думку неповнолітнього потерпілого щодо призначення покарання на розсуд суду та його законного представника, щодо призначення суворого покарання, з урахуванням мети покарання, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Водночас, апеляційний суд не погоджується з позицією апелянта щодо недоведеності обставини, яка пом`якшує покарання, - щире каяття.

Щодо цього апеляційний суд відзначає, що обвинувачений у суді першої інстанції визнав свою вину, щиро розкаявся, висловивши щирий жаль з приводу свого вчинку.

Колегія суддів враховує правові висновки Великої Палати Верховного Суду, що містяться у постанові від 27.11.2019 (кримінальне провадження 629/847/15-к), згідно з якими, щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

У цьому кримінальному провадженні про щирість каяття особи свідчить поведінка обвинуваченого, який визнав повністю свою винуватість, просив вибачення у потерпілого, частково відшкодував неповнолітньому потерпілому моральну шкоду.

Отже суд першої інстанції обґрунтовано визнав обставиною, що пом`якшує покарання - щире каяття.

Також апеляційний суд не бере до уваги покликання апелянта на порушення судом першої інстанції обов`язку забезпечення повного судового розгляду.

З оскаржуваного вироку вбачається, що вказане не відповідає дійсності, адже судом першої інстанції надано належну комплексну оцінку тяжкості наслідків вчиненого кримінального правопорушення для неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 , шляхом допиту потерпілого з`ясовано вплив ДТП на його життя, фізичний, психологічний та соціальний стан; досліджено письмові докази надані представником ОСОБА_9 .

Щодо доводів апеляційної скарги про долучення під час судових дебатів документів стану здоров`я дружини обвинуваченого.

Фактичні дані цих документів, хоча й враховані судом першої інстанції при призначенні покарання, проте істотно не вплинули на вирішення цього питання. Окремо слід зважити, що апелянтом не було спростовано перебування обвинуваченого, як це зазначено судом першої інстанції, - у важкій життєвій ситуації.

В той же час, заслуговують на увагу доводи представника потерпілого щодо часткового стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ст.128 КПК потерпілий у кримінальному провадженні має право заявити цивільний позов, який розглядається у кримінальному провадженні за правилами визначеними КПК і при цьому застосовуються норми ЦПК України.

За загальним правилом, встановленим ч.2 ст.1187 Цивільного кодексу України (далі - ЦК), шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Моральна шкода, відповідно до положень, передбачених п.2 ч.2 ст.23 ЦК, може полягати у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Також під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4, під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Слід зазначити, що суд зобов`язаний всебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувавши характер і розмір витрат, зумовлених злочином та установивши причинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, давши цим обставинам належну оцінку, чого судом в повній мірі не було враховано, а розмір стягнутої моральної шкоди на користь неповнолітнього потерпілого, на переконання колегії суддів, є недостатньо обґрунтованим.

Представник неповнолітнього потерпілого, звертаючись до суду першої інстанції із цивільним позовом про відшкодування завданої моральної шкоди, вказала, що внаслідок винних та протиправних дій обвинуваченого, її сину було спричинено моральну шкоду, зокрема, через отримані ним тілесні ушкодження дитина не може жити повноцінним життям, тривалий час перебував у лікарні, неодноразово проходив лікування та переніс ряд операцій, що сильно вплинуло на його життєвий уклад. Окрім того після ДТП у її сина виник сильний страх при наближенні до автомобільних доріг, став соромитись зовнішнього вигляду у зв`язку з отриманими травмами, що залишили негативний відбиток на його психологічному здоров`ї та душевній рівновазі. Зазначені моральні страждання законний представник потерпілого оцінила у розмірі 700 000 грн.

У подальшому цивільні позивачі - неповнолітній ОСОБА_8 , його законний представник ОСОБА_6 та цивільний позивач ОСОБА_7 надали заяву про зміну предмета цивільних позовів. На підставі висновку психологічної експертизи № СЕ-19/124-24/4392-ПС від 30.08.2024, просили: стягнути з ОСОБА_11 : на користь ОСОБА_8 , від імені якого діє законний представник ОСОБА_6 , моральну шкоду в сумі, що дорівнює 432 розмірам мінімальної заробітної плати в України станом на момент винесення рішення суду, що у 2025 році складало 3 456 000 грн.; на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в сумі, що дорівнює 144 розмірам мінімальної заробітної плати в України станом на момент винесення рішення суду, що у 2025 році складало 1 152 000 грн.; на користь ОСОБА_7 моральну шкоду в розмірі 200 000 грн.

Апеляційний суд уважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги представника потерпілих щодо ігнорування судом першої інстанції вищевказаного висновку психологічної експертизи № СЕ-19/124-24/4392-ПС.

Суд першої інстанції, аналізуючи зазначений висновок правильно визнав його допустимим та вказав, що у цьому кримінальному провадженні доведено вину обвинуваченого ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК, яка виразилась в порушенні правил безпеки дорожнього руху: вимог п.2.3.б, п.п. 10.1., 16.2 ПДР, внаслідок чого неповнолітній ОСОБА_8 отримав тяжке тілесне ушкодження. Цебто діями обвинуваченого законному представнику неповнолітнього потерпілого ОСОБА_6 та неповнолітньому потерпілому ОСОБА_8 завдано моральну шкоду.

Також суд вказав, що внаслідок протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_11 , неповнолітній потерпілий ОСОБА_8 тривалий час перебував у лікувальному закладі, в подальшому неодноразово проходив лікування, як стаціонарно, так і амбулаторно. Переніс ряд операцій, що підтверджується відповідною медичною документацією. Наслідком дій обвинуваченого спричинено моральну шкоду, яка проявилася в сильних душевних переживання. Крім того, внаслідок протиправних дій відповідача моральному здоров`ю позивачів спричинено моральну шкоду, тому що весь період намагання поновити порушені права, життя позивачів було перенасичене негативними емоціями, психічними переживаннями. Всі наведені обставини потягнули душевні страждання, переживання та негативні емоції і безумовно призвели до порушення ритму життя законного представника неповнолітнього позивача ОСОБА_6 та неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 .

Враховуючи вказане, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку, що вимога потерпілої сторони про відшкодування моральної шкоди законному представнику неповнолітнього позивача ОСОБА_6 та неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 є частково обґрунтованою.

Також суд першої інстанції належним чином визначив глибину душевних страждань законного представника неповнолітнього позивача ОСОБА_6 , яку оцінив у розмірі 70 000грн. моральної шкоди. Такий розмір є співмірним, справедливим і розумним.

В той же час, визначаючи розмір моральної шкоди завданої неповнолітньому потерпілому в сумі 150 000 грн., суд першої інстанції недостатньо врахував характер та обсяг страждань, яких зазнав потерпілий ОСОБА_8 , внаслідок спричинення йому численних тяжких тілесних ушкоджень, результатом яких стало тривале лікування, неодноразове оперативне втручання, набуту внаслідок ДТП інвалідність, втрату зору на одне око, тривалу втрату рухливості кінцівок, хронічний біль, порушення постави, емоційно-психологічну травму, багатомісячну реабілітацію, втрату можливості вести повноцінне життя, порушення освітнього процесу, втрату хобі, соціальної активності та розвитку.

Беручи до уваги конкретні обставини провадження, наслідки, що наступили, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, які переніс неповнолітній потерпілий ОСОБА_8 , їх тривалість, зважаючи на обставини, за яких було заподіяно моральну шкоду, апеляційний суд вважає, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди потерпілому ОСОБА_8 в сумі 150 000 грн. є недостатнім для відшкодування спричиненої моральної шкоди, а тому вважає за необхідне його збільшити до 500 000 грн, що є справедливою компенсацією понесених потерпілим фізичних та душевних страждань з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження.

Разом з тим, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_11 сплатив потерпілій стороні в рахунок відшкодування моральної шкоди 134 900 грн., апеляційний суд стягує з ОСОБА_11 на користь неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 365 100 грн. (500 000-134 900) моральної шкоди.

Саме такий розмір моральної шкоди, з урахуванням обставин заподіяння тілесних ушкоджень, а також душевних страждань неповнолітнього потерпілого, відповідає вимогам розумності та справедливості у даному конкретному випадку, не буде сприяти збагаченню потерпілого за рахунок обвинуваченого.

Водночас, суд першої інстанції необгрунтовано відмовив у задоволенні цивільного позову щодо стягнення із обвинуваченого на користь ОСОБА_13 200 000грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди з огляду на таке.

У кримінальному провадженні цивільний позивач може вимагати відшкодування моральної шкоди за умови, що він доведе факт моральних страждань.

Вітчим не є автоматично близьким родичем, але він може бути визнаний потерпілим, якщо доведе, що внаслідок тяжкого ушкодження пасинка/падчерки він зазнав реальних моральних страждань (психологічний стрес, переживання, зміна способу життя).

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_13 не визнаний потерпілим у цій справі. Однак, як встановлено судом, відповідно до свідоцтва про народження серія НОМЕР_2 батьками ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зазначені ОСОБА_14 та ОСОБА_6 . Рідний батько потерпілого ОСОБА_15 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 від 03.05.2012.

Відповідно до показань ОСОБА_7 , що не заперечувалось учасниками процесу, останній з 2015 року проживав однією сім`єю з ОСОБА_6 та її сином ОСОБА_8 , фактично виконуючи функції батька для неповнолітнього потерпілого. 19.08.2021 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 1522 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (м. Київ) та видано свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_4 . Цебто, на момент події ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та її син ОСОБА_8 проживали разом, як родина, тому ОСОБА_7 , хоча й не є біологічним батьком неповнолітнього потерпілого ОСОБА_8 , брав участь у догляді останнього, підтримував матір потерпілого, оплачував послуги лікарів та як і вся родина зазнав значних моральних страждань.

Апеляційний суд бере до уваги висновок психологічної експертизи № СЕ-19/124-24/4392-ПС від 30.08.2024 у висновках якої вказано: «Ситуація, що досліджується за справою не є психотравмуючою для цивільного позивача ОСОБА_7 , який є вітчимом потерпілого, але призвела до тимчасових порушень в емоційному стані та звичній життєдіяльності підекспертного» (т.2 а.с.14-37).

Вказане свідчить про моральні страждання ОСОБА_7 , тому покликання місцевого суду про відмову у відшкодуванні моральної шкоди є необґрунтованими.

Аналізуючи вищевказане, враховуючи глибину душевних страждань та порушення емоційного стану ОСОБА_7 , беручи до уваги фінансовий стан обвинуваченого, обставини кримінального правопорушення, апеляційний суд уважає за необхідне частково задовольнити цивільний позов та стягнути на користь ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 70 000 грн. Такий розмір є співмірним, справедливим і розумним у даному конкретному випадку.

Також апеляційний суд вважає обґрунтованими доводи представника потерпілих щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_11 на користь ОСОБА_6 , ОСОБА_7 витрат на правову допомогу понесених ними в суді апеляційної інстанції.

Згідно з ст.118 КПК процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу. До вказаних витрат, згідно з ч.2 ст.120 КПК, належать витрати на правову допомогу, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором та їх несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Правовою підставою відшкодування таких витрат є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що з одного боку процесуально підтверджують надання правових послуг представником, а з іншого боку свідчать про сплату вартості зазначеної правової допомоги.

Судом встановлено, що відповідно до договору від 25.08.2025 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 уклали угоду з адвокатом ОСОБА_9 про надання правничої допомоги.

Згідно з п.4 ч.1 ст.1 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

На підтвердження понесення вказаних витрат на правничу допомогу, суду надано акт послуг №1 від 22.12.2025 та детальний опис робіт (наданих послуг). Згідно з вказаним актом вартість наданих в апеляційному суді послуг становить 40 000 грн., які враховуючи вищевказане слід стягнути з обвинуваченого на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Вказане узгоджується правовою позицією, висловленої Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 (справа №755/9215/15-ц), де зазначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 419 КПК, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 задовольнити частково.

Вирок Придніпровського районного суду м.Черкаси від 09 червня 2025 року щодо ОСОБА_11 в частині стягнення моральної шкоди змінити.

Збільшити розмір суми, який підлягає стягненню з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_8 , від імені якого діє законний представник ОСОБА_6 , в рахунок відшкодування моральної шкоди до 365 100 грн.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди 70 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди 70 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_6 та ОСОБА_7 понесені ними судові витрати на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 40 000 грн.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена учасниками судового процесу до Верховного Суду, шляхом подачі касаційних скарг безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення ухвали судом апеляційної інстанції.

Головуючий ОСОБА_2

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_3