Провадження № 1-кп/127/1324/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2026 місто Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

у складі головуючого - судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 10.10.2025 за № 0001356, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Довге Стрийського району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , непрацюючого, розлученого, який має двох неповнолітніх дітей, громадянина України, який має право на пільги, встанвлені законодавством України для ветеранів війни -учасників бойових дій, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , несудимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 10.10.2025 приблизно о 01 год. 21 хв., керуючи технічно-справним автомобілем марки «Volkswagen», моделі «Transporter», ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , рухаючись по вул. Київській у м. Вінниці, зі сторони вул. Гонти, наближаючись до нерегульованого перехрестя на якому організовано круговий рух з вул. С. Зулінського, в порушення вимог п.п. 2.3 б, д, 12.1 Правил дорожнього руху, будучи самовпевненим, розраховуючи на свій водійський досвід та навики керування транспортним засобом, нехтуючи особистою безпекою та безпекою інших учасників дорожнього руху, керуючи транспортним засобом у стані втоми, маючи можливість завчасно оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася, та її зміни під час руху по вказаній ділянці автодороги, внаслідок чого відволікся від керування автомобілем, при цьому втративши контроль над його рухом та в подальшому допустив виїзд за межі проїзної частини з подальшим перекиданням транспортного засобу.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля марки «Volkswagen», моделі «Transporter», - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: «сполучна травма тіла - закрита черепно-мозкова травма: струс головного мозку, перелом кісток носа, забійно-різані рани обличчя, гематома верхньої повіки лівого ока; закрита хребетно спинно-мозкова травма з порушенням функції тазових органів: нестабільні переломи першого поперекового хребця - компресійно-уламковий тіла, правої дужки та лівого поперечного відростку зі зміщенням заднього уламку в бік хребтового каналу на 7.5 мм», які відповідно до висновку судово-медичної експертизи №1617/1642 від 13.11.2025 належать до тяжких тілесних ушкоджень.

Відповідно до висновку судової інженерно-транспортної експертизи №СЕ- 19/102-25/23970-ІТ від 10.11.2025 : «В даній дорожній ситуації, водій автомобіля «Volkswagen Transporter» ОСОБА_3 мав технічну можливість попередити дорожньо-транспортну пригоду»; «В діях водія автомобіля «Volkswagen Transporter» (номер кузова: НОМЕР_2 ) ОСОБА_3 вбачаються невідповідності вимогам п. 12.1 Правил дорожнього руху, які, з технічної точки зору, знаходяться у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди». За вищевикладених обставин водій ОСОБА_3 порушив вимоги п. п. 2.3 б, д, 12.1 Правил дорожнього руху, де зазначено: п. 2.3. б), д) Правил дорожнього руху, згідно якого: «для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі, д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»; п. 12.1 Правил дорожнього руху, згідно якого: «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним».

Порушення п. 12.1 Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_3 знаходяться у причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 винним себе у вчиненні інкримінованого йому злочину визнав та показав, що дійсно вчинив злочин за вказаних в обвинувальному акті обставин. 10.10.2025 він приїхав з м. Києва до Вінницької області щоб забрати потерпілого, який проходив реабілітацію після полону. Забравши потерпілого, повертався із потерпілим до м. Києва. Він був втомлений, оскільки тривалий час перебував у дорозі, проявив неуважність до дорожньої обстановки, втратив контроль над рухом та допустив виїзд за межі проїзної частини з подальшим перекиданням транспортного засобу. Потерпілий перебував на передньому пасажирському сидінні. Автомобіль «Volkswagen Transporter» був переданий Громадській організації "Госпітальєри" як благодійна допомога, він користувався даним автомобілем, оскільки здійснював волонтерську діяльність в складі даної організації. У вчиненому щиро кається та жалкує про вчинене. При призначенні покарання просить суд врахувати, що він має двох неповнолітніх дітей, є учасником бойових дій. Також він є волонтером та надає допомогу родичам загиблих воїнів. Потерпілому завдану шкоду відшкодував в добровільному порядку. Просить суд його суворо не карати та не позбавляти волі, а також не позбавляти права керувати транспортними засобами, оскільки він буде позбавлений можливості здійснювати волонтерську діяльність.

Потерпілий ОСОБА_5 у судовому засіданні показав, що 10.10.2025 обвинувачений приїхав з м. Києва до Вінницької області щоб забрати його із закладу, де він проходив реабілітацію після полону. Після чого вони їхали до м. Києва. Обвинувачений був втомлений, оскільки тривалий час перебував у дорозі. Він перебував на передньому пасажирському сидінні та дрімав, тому обставин ДТП не пам`ятає. Обвинувачений відшкодував завдану шкоду. Жодних претензій до обвинуваченого немає. Він проходив лікування після ДТП та на даний час стан його здоров`я покращився. Просить суворо не карати обвинуваченого та не позбавляти права керувати транспортними засобами.

Суд, у порядку ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України, врахувавши, що проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому суд з`ясував, що зазначені особи правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, судом також роз`яснено учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

А тому, крім допиту обвинуваченого та потерпілого інші докази, за погодженням з учасниками судового провадження, не досліджувалися, за винятком документів, які стосуються особи обвинуваченого та характеризуючих його даних, заходів забезпечення кримінального провадження, процесуальних витрат та речових доказів.

Допитавши обвинуваченого, який визнав себе винним та добровільно повідомив суду обставини вчинення злочину, допитавши потерпілого, дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши виступи учасників судового провадження в дебатах та останнє слово обвинуваченого, суд дійшов таких висновків.

Показання обвинуваченого та потерпілого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння обставин злочину, добровільності та істинності їх позиції.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого йому злочину при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю.

А тому суд кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, якщо вони заподіяли потерпілому тяжке тілесне ушкодження.

Призначаючи обвинуваченому покарання суд, відповідно до вимог статей 50, 65-67 Кримінального кодексуУкраїни щодо загальних засад призначення покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який, відповідно до ст. 12 Кримінального кодексуУкраїни, є тяжким злочином, фактичні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який несудимий, розлучений, має двох неповнолітніх дітей, за місцем проживання характеризується позитивно, має право на пільги, встанвлені законодавством України для ветеранів війни -учасників бойових дій, здійснював волонтерську діяльність в складі Громадської організації "Госпітальєри", на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Крім того, при призначенні покарання суд враховує відношення обвинуваченого до своїх дій, а саме те, що у вчиненому він щиро кається та жалкує про вчинене.

Обставинами, які, згідно ст. 66 Кримінального кодексуУкраїни, пом`якшують покарання, суд визнає щире каяття та добровільне відшкодування завданої шкоди.

Обставин, які, згідно ст. 67 Кримінального кодексуУкраїни, обтяжують покарання, судом не встановлено.

Також суд враховує позицію потерпілого, який зазначив, що претензій до обвинуваченого немає, просить його суворо не карати.

Суд зазначає, що згідно положень статей 50, 65 Кримінального кодексу України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вирішуючи питання про звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 Кримінального кодексу України, суд враховує тяжкість вчиненого злочину, особу обвинуваченого, дотримуючись при цьому загальних принципів, встановлених законом, щодо призначення покарання.

При цьому суд враховує фактичні обставини кримінального провадження, особу обвинуваченого, який несудимий, має двох неповнолітніх дітей, за місцем проживання характеризується позитивно, має право на пільги, встанвлені законодавством України для ветеранів війни -учасників бойових дій, здійснював волонтерську діяльність в складі Громадської організації "Госпітальєри", на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Також суд враховує відношення обвинуваченого до своїх дій, а саме те, що у вчиненому він щиро кається та жалкує про вчинене, завдану потерпілому шкоду відшкодував в добровільному порядку.

Суд вважає, що вище викладені обставини дають підстави вважати можливим виправлення обвинуваченого без реального відбуття покарання.

Також суд зазначає, що санкція ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження, надає можливість як призначити додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, так і не застосовувати таке покарання.

При вирішенні питання про доцільність застосування до обвинуваченого додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, враховуючи обставини, які, згідно ст. 66 Кримінального кодексуУкраїни, пом`якшують покарання, - щире каяття та добровільне відшкодування завданої шкоди, відсутність обставин, які обтяжують покарання, з урахуванням особи обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, свою вину визнав та щиро розкаявся, під час вчинення злочину не перебував в стані алкогольного сп`яніння, враховуючи позицію потерпілого, який зазначив, що претензій до обвинуваченого немає, просить його суворо не карати, суд дійшов висновку про призначення покарання без позбавленням права керувати транспортними засобами.

Отже, враховуючи викладене, керуючись принципами гуманності, необхідності і достатності покарання для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та запобігання новим кримінальним правопорушенням, суд дійшов висновку, що покаранням справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень буде покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, та, з урахуванням положень ст. 75 Кримінального кодексу України, із звільненням обвинуваченого від відбування покарання, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього згідно ст. 76 Кримінального кодексу України обов`язки, без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого не застосовувався.

Арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.10.2025 року, на транспортний засіб марки «Volkswagen», моделі «Transporter», ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , слід скасувати, оскільки в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 Кримінального процесуального кодексуУкраїни.

Крім того, на підставі ст. 124 Кримінального процесуального кодексу України слід стягнути з обвинуваченого на користь держави процесуальні витрати, а саме, документально підтверджені витрати на залучення експертів: висновок експерта № СЕ-19/102-25/22623-ІТ від 01.12.2025 року в розмірі 3 119 грн. 90 коп., висновок експерта № СЕ-19/102-25/23970-ІТ від 10.11.2025 року в розмірі 2 228 грн. 50 коп., в загальному розмірі 5 348 грн. 40 коп.

Керуючись ст. ст. 50, 65-67 Кримінального кодексуУкраїни, ст. ст. 100, 124, 174, 349, 368-371, 373-374, 376, 395 Кримінального процесуального кодексуУкраїни, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки без позбавленням права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 Кримінального кодексу України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом 1 (одного) року 6 (шести) місяців іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Згідно п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 Кримінального кодексу України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати, а саме, документально підтверджені витрати на залучення експертів, в розмірі 5 348 (п`ять тисяч триста сорок вісім) грн. 40 коп.

Арешт, накладений ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 16.10.2025 року, на транспортний засіб марки «Volkswagen», моделі «Transporter», ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , - скасувати.

Речовий доказ у кримінальному провадженні - транспортний засіб марки «Volkswagen», моделі «Transporter», ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , який, відповідно до постанови слідчого від 10.10.2025 року, визнаний речовим доказом та знаходиться на спеціальному майданчику для зберігання тимчасово затриманих транспортних засобів ГУНП у Вінницькій області, повернути безоплатно законному володільцю - Громадській організації "Госпітальєри".

Речовий доказ у кримінальному провадженні - оптичний носій інформації DVD-R, з відеозаписом, на якому зафіксована подія ДТП від 10.10.2025 року на перехресті вул. Київська - С. Зулінського у м. Вінниці, який відповідно до постанови слідчого від 17.10.2025 приєднаний до матеріалів кримінального провадження залишити в матеріалах кримінального провадження протягом усього часу їх зберігання.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Відповідно до ч. 2 ст. 394 Кримінального процесуального кодексу України, вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 Кримінального процесуального кодексу України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку після його проголошення вручити обвинуваченому, потерпілому та прокурору.

Суддя