Справа № 344/9525/25
Провадження № 11-кп/4808/42/26
Категорія ч. 1 ст. 309 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2026 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження №0000248 за апеляційною скаргою першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 червня 2025 року, згідно з яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Дубівці Івано-Франківської області, жителя та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 на посаді стрільця номера обслуги 2 аеромобільного виділення 2 аеромобільного взводу 15 аеромобільної роти НОМЕР_2 аеромобільного батальйону у військовому званні солдат, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , раніше, згідно ст.89 КК України, не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та з застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, призначено покарання у виді штрафу в розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень,

за участю прокурора ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_10 ,

ВСТАНОВИЛА:

Суд першої інстанції встановив, що Обвинувачений ОСОБА_8 вчинив незаконне придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту.

Кримінальний проступок скоєно за наступних обставин.

ОСОБА_8 , який проходить військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_4 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний та суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх настання, з метою придбання та зберігання психотропних речовин без мети збуту, в порушення ст.ст. 7, 12, 25, 27 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», без передбачених даним законом дозволів, цілей та порядку, у невстановлений спосіб та у невстановленої особи, придбав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено та яку включено до таблиці І Переліку, -PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), у кількості 0,6232 грама. Після цього, солдат ОСОБА_8 придбану ним особливо небезпечну психотропну речовину , обіг якої заборонено та яку включено до таблиці І Переліку, -PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), у кількості 0,6232 грама зберігав при собі без мети збуту до 15 год. 17 хв. 23.04.2025 року, тобто до моменту вилучення працівникам поліції.

Прокурор в апеляційній скарзі просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень.

Не заперечуючи встановлених судом фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, вважає, що вирок суду у частині призначеного покарання підлягає скасуванню на підставі ст. ст. 409, 411, 413 КПК України через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Так, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд зазначив, що повне визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення є обставинами, які пом?якшують покарання обвинуваченому. Саме ці обставини суд врахував при застосуванні ст. 69 КК України.

Водночас, Верховний Суд неодноразово зазначав, що під активним сприянням розкриттю злочину слід вважати надання особою органам дізнання або досудового слідства будь-якої допомоги у встановленні невідомих їм обставин справи. Саме по собі підтвердження обвинуваченим вже відомих органу досудового розслідування чи суду та простих за своєю суттю обставин вчинення злочинних дій не може розцінюватись, як активне сприяння розкриттю вчиненого ним злочину, та, відповідно, враховуватись як окрема обставина, що пом?якшує покарання.

Наголошує, що обвинувачений таких обставин органу досудового розслідування не повідомив. Відповідно, матеріалами провадження наявність такої пом?якшуючої покарання обставини не підтверджується.

Більш того, наводячи у вироку встановлені судом обставини, суд зазначив, що « ОСОБА_8 , у невстановлений спосіб та у невстановленої особи придбав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин- 1-іл-пентан-1-он), у кількості 0,6232 грама, після зберігає при собі без мети збуту до 15:17 год 17 хв. 23.04.2025, тобто до моменту вилучення працівникам поліції».

Отже, висновки суду щодо наявності у діях обвинуваченого «активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення», містять істотні суперечності, оскільки ОСОБА_8 лише підтвердив відомі органу досудового розслідування обставини щодо виявленої у нього психотропної речовини. Таким чином, має місце невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності (п. 4 ч. 1 ст. 411 КПК України).

У свою чергу, хибні висновки суду призвели до неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, яке в подальшому потягло за собою неправильне застосування ч. 1 ст. 69 КК України.

Стверджує, що поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що військовослужбовець ОСОБА_8 , відповідно до статей 1-4 Закону України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України», статей 11, 49 Закону України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України», зобов?язаний: додержуватися Конституції та законів України; неухильно керуватися вимогами цих Статутів; поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, завжди пам?ятати, що за їх поведінкою судять не лише про них, а і про Збройні Сили України у цілому.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор просив задовольнити апеляційну скаргу;

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_10 не заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що її необхідно задовольнити, з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розгляд кримінального провадження проводився у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно фактичні обставини скоєного ОСОБА_8 , доведеність його вини та кваліфікація дій за статтею КК України, за якою він визнаний винуватим, у поданій апеляційній скарзі не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється.

Прокурор оскаржує вирок суду першої інстанції в частині призначеного додаткового покарання, тому суд апеляційної інстанції перевіряє оскаржений вирок в цій частині.

За приписами ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» (далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

За змістом оскарженого вироку, суд першої інстанції, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_8 , враховував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, дані про особу винного, який критично ставиться до вчиненого.

Суд першої інстанції відніс до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , повне визнання вини, щире каяття у вчиненому, активне сприяння у розкритті кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, суд першої інстанції не встановив.

На думку суду апеляційної інстанції, суд першої інстанції, при призначенні покарання із застосуванням ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі в розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) гривень, не в повній мірі врахував особу обвинуваченого ОСОБА_8 .

Так, ч. 1 ст. 69 КК України визначено, що за наявності кількох обставин, що пом?якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Верховний Суд у своїх рішеннях, які стосувалися питання правильності застосування положень ст. 69 КК України, неодноразово вказував на те, що ч. 1 ст. 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м?яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом?якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним у законі: вони можуть бути визнані такими, що пом?якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв?язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення норм статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Відсутність в обвинуваченого судимостей, не перебування на спеціальних медичних обліках та позитивні характеристики не є тими чинниками, які б свідчили про зменшення суспільної небезпечності особи обвинуваченого та беззаперечно давали підстави для висновку про можливість застосування ст. 69 КК України.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції дійшов невмотивованого висновку про можливість застосування положень ст. 69 КК України.

Також, під час апеляційного розгляду знайшли своє підтвердження доводи прокурора про те, що висновок про наявність обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , - активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, зроблено судом першої інстанції безпідставно.

Таким чином, суд апеляційної інстанції вважає, що ОСОБА_8 необхідно призначити покарання в межах санкції статті у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень, і саме таке покарання буде законним з врахуванням всіх фактичних обставин по справі у їх сукупності, відповідатиме ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, є необхідним та достатнім для його виправлення і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, є справедливим балансом між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

Згідно з ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України необхідність застосування більш суворого покарання є однією із підстав для скасування судом апеляційної інстанції вироку суду першої інстанції та ухвалення свого вироку.

На підставі наведеного, суд апеляційної інстанції дійшов до висновку, що вирок суду в частині призначення обвинуваченому покарання необхідно скасувати з постановленням в цій частині нового вироку.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 370, 374, 404, 407, 420 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 червня 2025 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити щодо ОСОБА_8 в цій частині новий вирок.

Визнати ОСОБА_8 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та призначити покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 гривень.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Цей вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5