Справа № 161/1781/26
Провадження № 1-кс/161/904/26
У Х В А Л А

про часткове задоволення клопотання про арешт майна

м. Луцьк 28 січня 2026 року

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 про арешт майна,

В С Т А Н О В И В:

Слідчий СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 звернулася до суду з клопотанням про арешт майна (перелік якого вказаний у клопотанні), вилученого 23.01.2026 в ході проведення обшуку транспортного засобу марки «Audi А7» д.н.з. НОМЕР_1 з VIN-кодом № НОМЕР_2 .

Клопотання мотивує тим, що у провадженні СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській областіперебуває кримінальне провадження, відомості щодо якого внесені 04.01.2026 до ЄРДР за №0000029 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.185 КК України.

Під час проведення обшуку 23.01.2026 було вилучене майно, яке постановою слідчого від 23.01.2026 визнано речовими доказами, оскільки воно містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Оскільки вказане майно, на думку слідчого та прокурора, має важливе значення у вказаному кримінальному провадженні, з метою його дослідження органом досудового розслідування, та в зв`язку з тим, що воно відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України, тому звернулися з даним клопотанням до суду.

В судове засідання прокурор, слідчий, власник майна або ж його представник не з`явилися, хоча належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання, водночас, подали суду клопотання про проведення судового засідання за їх відсутності, слідчий та прокурор, кожен зокрема, подане клопотання підтримують повністю, власник майна заперечує щодо арешту автомобіля, а тому, у відповідності до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України, судове засідання проводиться за їх відсутності, а також не здійснюється фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши додані докази, заслухавши думку учасників, суд приходить до висновку, що клопотання слід задовольнити частково.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч.2 цієї ж статті арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Речовими доказами, згідно з ст.98 КПК України, є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

З матеріалів клопотання вбачається, що майно було вилучено під час проведення обшуку 23.01.2026, клопотання подано до суду 24.01.2026, що стверджується копією поштового конверту, а тому суд вважає, що строки його подачі слідчим, відповідно до ч.5 ст.171 КПК України, дотримано.

З матеріалів клопотання встановлено відомості, які вказують про можливість використання вилучених у гр. ОСОБА_4 , мобільних телефонів, банківських карток у протиправній діяльності, що розслідується у межах даного кримінального провадження, в тому числі, що вони можуть бути безпосередніми предметами неправомірних дій.

Таким чином, мобільні телефони та банківські картки могли зберегти на собі сліди протиправної діяльності, оскільки у них можуть міститися відомості, які потребують дослідження в ході досудового розслідування.

Зважаючи, що стороною кримінального провадження доведено наявність підстав для арешту вилучених під час обшуку мобільних телефонів, банківських карток, оскільки вони мають доказове значення у справі, є речовими доказами, можуть бути предметами вчинення кримінального правопорушення, оскільки можливо були придбані за кошти потерпілого, є необхідними для подальшого дослідження органами досудового розслідування, оскільки в них також можуть міститись і додаткові відомості, що мають доказове значення у даному провадженні, що доведено матеріалами кримінального провадження, а тому, з метою збереження речових доказів, оскільки майно, у вигляді вказаних речей, відповідає критеріям, визначеним ст.98, ч.2 ст.167 КПК України, тому на вказане майно, зокрема, мобільний телефон марки «Iphone 17 Pro» IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 та 4 банківських картки, слід накласти арешт, з забороною користування та розпорядження.

Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений своєї власності.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК Українита судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

У рішеннях ЄСПЛ у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним, а втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Враховуючи наведене, слідчий суддя не вбачає підстав для накладення арешту на технічні паспорти у кількості 7 шт. та транспортний засіб марки «Audi А7» д.н.з. НОМЕР_1 WIN-код НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_5 , оскільки у клопотанні не доведено, що вказаний транспортний засіб та свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів могли використовуватися у протиправній діяльності у даному провадженні, в зв`язку з чим можуть мати значення речових доказів; автомобіль належить ОСОБА_5 , яка не має жодного відношення до даного кримінального провадження, свідоцтва про реєстрацію взагалі не мають жодного доказового значення, а тому накладення арешту буде порушувати законні права власника та володільців документів на мирне володіння майном, та, зважаючи на підставу визнання їх речовим доказом слідчим (про що зазначено у постанові та клопотанні), таке застосування заходів забезпечення кримінального провадження не буде співрозмірним у обмеженні права власності завданню кримінального провадження, в зв`язку з чим клопотання до задоволення не підлягає.

Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.170-173 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 про арешт майна задовольнити частково.

Накласти арешт на майно, вилучене 23.01.2026 року в ході проведення обшуку транспортного засобу марки «Audi А7» д.н.з. НОМЕР_1 з VIN-кодом № НОМЕР_2 , а саме:

-мобільний телефон марки «Iphone 17 Pro» IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 та банківські картки у кількості 4 шт.

Заборонити користуватись та розпоряджатись майном, на яке накладено арешт.

В частині клопотання слідчого СВ Луцького РУП ГУНП у Волинській області ОСОБА_3 про арешт майна: технічних паспортів у кількості 7 шт. та транспортного засобу марки «Audi А7» д.н.з. НОМЕР_1 WIN-код НОМЕР_2 відмовити.

Відповідно до ч.3 ст.173 КПК України відмова у задоволенні або часткове задоволення клопотання про арешт майна тягне за собою негайне повернення особі відповідно всього або частини тимчасово вилученого майна.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На підставі ст.175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя Луцького міськрайонного суду ОСОБА_1