Справа № 1-кп/593/28/2026
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Бережанський районний суд Тернопільської області

"22" січня 2026 р.

у складі: головуючої судді - ОСОБА_1

при секретарі

судового засідання - ОСОБА_2

з участю:

прокурора - ОСОБА_3

потерпілої - ОСОБА_4

захисника адвоката - ОСОБА_5

обвинуваченого - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Бережани Тернопільської області кримінальне провадження внесене до ЄРДР за №0000053 від 10 лютого 2025 року про обвинувачення: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Бережани Тернопільської області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, інваліда 3 групи, депутатом не обирався, проживаючого та зареєстрованого по АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України не судимого, - за ст. 126-1 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

У період часу з 20 жовтня 2024 року по 09 лютого 2025 року ОСОБА_6 , перебуваючи по місцю спільного проживання, що за адресою АДРЕСА_1 , маючи прямий умисел на заподіяння психологічного страждання на ґрунті неприязних відносин, діючи умисно та усвідомлюючи суспільну небезпеку своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи настання таких наслідків, вчиняв психологічне насильство над своєю матір`ю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що виражалось у словесних образах, нецензурних висловлюваннях та погрозах фізичною розправою. Вказані дії ОСОБА_6 призвели до психологічних страждань та погіршення якості життя його матері ОСОБА_4 .

Так, 20 жовтня 2024 року, близько 22 години 17 хвилин, ОСОБА_6 перебуваючи за місцем спільного проживання по АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру щодо матері ОСОБА_4 , а саме: ображав її нецензурними словами.

За вказаним фактами постановою Бережанського районного суду Тернопільської області від 31 жовтня 2024 року у справі №3/953/713/2024 ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення, у вигляді 10 ( десяти) діб адміністративного арешту.

Надалі продовжуючи свої умисні протиправні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, ОСОБА_6 03 грудня 2024 року, близько 00 години 10 хвилин перебуваючи за місцем спільного проживання по АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно матері ОСОБА_4 , а саме: висловлювався до неї нецензурною лайкою.

За вказаним фактом постановою Бережанського районного суду Тернопільської області від 04 лютого 2025 року у справі №3/953/31/2025 ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього стягнення у вигляді адміністративного арешту на строк 4 (чотири) доби.

В подальшому ОСОБА_6 , продовжуючи свої протиправні дії та будучи на протязі року притягнутий до адміністративної відповідальності постановою Бережанського районного суду Тернопільської області від 31.10.2024 року за ч.2 ст. 173-2 КУпАП, де йому накладено адміністративне стягнення у вигляді 10 діб адміністративного арешту, повторно, З0 грудня 2024 року, близько 16 год. 00 хв., перебуваючи за місцем спільного проживання по АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру стосовно матері ОСОБА_4 , а саме: обзивав її нецензурними словами та погрожував фізичною розправою.

За вказаним фактом постановою Бережанського районного суду Тернопільської області від 09 січня 2025 року у справі №3/953/71/2025 ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.З ст.173-2 КУпАП та накладено на нього стягнення у виді штрафу в розмірі 950 (дев`ятсот п`ятдесят) грн. 00 коп. в дохід держави.

Незважаючи на те, що Бережанським районним судом Тернопільської області на ОСОБА_6 , неодноразово накладались адміністративні стягнення за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ч.2,3 ст. 173-2 КУпАП, останній на шлях виправлення не став і повторно вчинив домашнє насильство щодо матері ОСОБА_4 .

Зокрема, 10 лютого 2025 року ОСОБА_4 повторно звернулась з письмовою заявою в ВП №1 (м.Бережани) Тернопільського РУ поліції Головного управління Національної поліції в Тернопільській області з приводу того, що її син ОСОБА_6 09 лютого 2025 року близько 17 години 00 хвилин, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за місцем їх спільного проживання, за адресою АДРЕСА_1 , стукав кулаками по столу, при цьому висловлювався нецензурними словами у бік ОСОБА_4 та погрожував останній фізичною розправою, тим самим діючи умисно та усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, повторно вчинив відносно матері психологічне насильство, яке проявилося у тому, що ОСОБА_6 , висловлювався у сторону матері нецензурними словами та погрожував їй фізичною розправою.

Відомості за вказаним фактом 10 лютого 2025 року внесено до ЄРДР за №0000053 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Вказаними неодноразовими та систематичними діями впродовж тривалого часу, ОСОБА_6 заподіяв матері ОСОБА_4 систематичних психологічних страждань, що виразилось в погіршенні якості її життя

Такі дії ОСОБА_6 досудовим слідством кваліфіковано за ст. 126-1 КК України, як умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи з якою він перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої ОСОБА_4 , тобто домашнє насильство.

30 жовтня 2025 року у м.Бережани Тернопільської області між обвинуваченим ОСОБА_6 з однієї сторони та потерпілою ОСОБА_4 з другої сторони, у присутності захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , у цьому кримінальному провадженні укладено угоду про примирення.

Згідно із умовами угоди, обвинувачений ОСОБА_6 і потерпіла ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення, істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_6 за ст. 126-1 КК України. За текстом угоди сторони виклали фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення так, як зазначено у обвинувальному акті та вказано вище. Згідно з угодою обвинувачений також повністю визнав свою вину у зазначеному кримінальному правопорушенні, щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю злочину, жодних претензій морального чи матеріального характеру до обвинуваченого потерпіла сторона не заявила.

Також сторонами угоди визначено узгоджене ними покарання, яке обвинувачений ОСОБА_6 повинен понести за вчинене кримінальне правопорушення з врахуванням беззастережного визнання ним своєї винуватості у його вчиненні, а саме: громадські роботи строком 240 (двісті сорок) годин, із застосуванням обмежувальних заходів, передбачених п.5 ч.1 ст. 91-1 КК України у виді направлення обвинуваченого для проходження програми для кривдників строком на три місяці.

В угоді про примирення також передбачені наслідки її укладення та затвердження, встановлені ст. 473 КПК України та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, а також отримана згода обвинуваченого ОСОБА_6 та потерпілої ОСОБА_4 на призначення узгодженого сторонами угоди про примирення покарання.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України визнав повністю, не оспорив та визнав всі без винятку обставини вчинення ним кримінального правопорушення, які викладені в обвинувальному акті, зазначив, що розуміє надані йому законом права, наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, який буде застосований до нього в результаті затвердження угоди про примирення та просить затвердити вказану угоду про примирення від 30 жовтня 2025 року й призначити йому узгоджену міру покарання, заявивши, що здатен реально виконати взяті на себе відповідно до укладеної угоди зобов`язання і дає свою згоду на призначення йому покарання, яке визначене у згаданій угоді про примирення.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 також просить суд затвердити вказану угоду та постановити вирок, яким призначити обвинуваченому покарання, визначене умовами згаданої угоди,

Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні підтвердила, що їй зрозумілі наслідки затвердження угоди про примирення, визначені ст. 473 КПК України та просить затвердити зазначену угоду, також підтвердила свою згоду на призначення обвинуваченому покарання, яке визначене в угоді про примирення.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні також не має заперечень щодо затвердження угоди про примирення, укладеної між потерпілою та обвинуваченим.

Розглядаючи у порядку, визначеному положеннями кримінального процесуального кодексу України питання про можливість затвердження угоди про примирення, суд виходить з наступного.

Відповідно до правил ст. ст. 468, 469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Укладена угода між сторонами відповідає вимогам закону. Сторонами угоди є обвинувачений і потерпіла у цьому кримінальному провадженні.

Злочин, передбачений ст. 126-1 КК України у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_6 беззастережно визнав себе винним згідно із ст. 12 КК України відноситься до категорії злочинів невеликої тяжкості.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального Кодексу України та Кримінального Кодексу України, відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Суд вважає, що узгоджена сторонами міра покарання відповідає загальним правилам призначення кримінальних покарань, встановлених Загальною та Особливою частинами Кримінального Кодексу України.

При цьому суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав свою вину, щиро кається у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину. Також суд враховує особу обвинуваченого, його вік, те що він раніше не судимий, а також позицію потерпілої, яка претензій будь-якого характеру до обвинуваченого не заявила, повідомила суду, що вони дійсно примирилися. Поряд цим суд враховує й обставину, яка обтяжує покарання, а саме вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення щодо особи похилого віку.

Суд вважає, що виправлення обвинуваченого, а також запобігання вчиненню ним та іншими особами нових злочинів, є можливим без ізоляції обвинуваченого від суспільства й визначене сторонами угоди покарання у виді громадських робіт терміном 240 (двісті сорок) годин із застосуванням до обвинуваченого обмежувальних заходів, передбачених п.5 ч.1 ст. 91-1 КК України у виді направлення обвинуваченого для проходження програми для кривдників строком на три місяці, є обґрунтованим і таким, що відповідає санкції ст. 126-1 КК України.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження даної угоди про примирення та призначення обвинуваченому ОСОБА_6 за вчинення інкримінованого йому у цьому кримінальному провадженні кримінального правопорушення, покарання, узгоджене угодою.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_6 повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про примирення, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винним, цілком розуміє свої права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст.473 КПК України та наслідки їх невиконання, передбачені ст. 476 КПК України, а також те, що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення його до відповідальності, встановленої законом.

Враховуючи викладене, оскільки умови згаданої угоди про примирення, відповідають вимогам КПК та КК України, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження вказаної угоди.

За таких обставин суд вважає доведеним у судовому засіданні, що обвинувачений ОСОБА_6 , за обставин вказаних у обвинувальному акті, діючи умисно, систематично вчиняв психологічне насильство щодо своєї мами, потерпілої ОСОБА_4 , з якою він перебуває у сімейних відносинах, що призвело до психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої, а тому його дії правильно кваліфіковані за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство.

За вчинення такого кримінального правопорушення обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити покарання, узгоджене сторонами угоди про примирення від 30 жовтня 2025 року у виді громадських робіт, терміном 240 (двісті сорок) годин із застосуванням до обвинуваченого обмежувальних заходів, передбачених п.5 ч.1 ст. 91-1 КК України у виді направлення обвинуваченого для проходження програми для кривдників строком на три місяці, яке є обґрунтованим і таким, що відповідає санкції ст. 126-1 КК України.

Цивільний позов у цьому кримінальному провадженні не заявлявся; про процесуальні витрати, речові докази та інші заходи забезпечення кримінального провадження, суду не повідомлено.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 373, 374, 473, 474, 475, 476 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про примирення від 30 жовтня 2025 року укладену у м.Бережани Тернопільської області між обвинуваченим ОСОБА_6 з однієї сторони та потерпілою ОСОБА_4 з другої сторони, у присутності захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному 10 лютого 2025 року до ЄРДР за №0000053.

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України й призначити йому за це узгоджене сторонами угоди про примирення від 30 жовтня 2025 року покарання у виді громадських робіт, терміном 240 (двісті сорок) годин, із застосуванням до обвинуваченого обмежувальних заходів, передбачених п.5 ч.1 ст. 91-1 КК України у виді направлення обвинуваченого для проходження програми для кривдників, строком на три місяці.

Вирок суду може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України до Тернопільського апеляційного суду через Бережанський районний суд Тернопільської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення вироку.

Обвинуваченому також роз`яснюється його право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції.

Суддя Бережанського районного суду

Тернопільської області ОСОБА_1