ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

20 січня 2026 року Черкаський апеляційний суд в складі суддів:

суддя-доповідач ОСОБА_2

судді ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5

за участі:

прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.01.2026, якою залишено без задоволення клопотання прокурора відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню №0002651, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.05.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.2 ст.355, ч.4 ст.28, ч.4 ст.358, ч.3 ст.209, ч.1 ст.388 КК України,

в с т а н о в и в :

ухвалою слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.01.2026 залишено без задоволення вищевказане клопотання про накладення арешту на майно з посиланням на те, що слідчим суддею встановлено, що постановою старшого слідчого від 16.03.2020 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0002651 - приміщення з №1-1 по №1-8 житлового будинку (літ. Б-ІІ), загальною площею 184,9 кв. м, житловою площею 41.7 кв. м, господарські будівлі (літ. б), літній душ (літ. Д), огорожу №3, замощення (ІІІ) 50 % за адресою: вул. Грузиненка, 9/2, м. Черкаси, однак відповідно до інформації станом на 29.12.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований житловий будинок з прибудовою, Б-ІІ, б, п/д, загальною площею 352,7 кв. м, житлова площа 95.5 кв. м (навіс В, Ж, літній душ Д, вбиральня И, огорожа 3-5, замощення ІІІ) та власником якого зазначено ОСОБА_7 .

При цьому, під час проведення досудового розслідування у вищевказаному кримінальному провадженні ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про підозру у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення не повідомлялося.

Згідно свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 від 14.02.2024, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відтак виключається будь-який ризик вчинення ним дій щодо приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження вказаного майна.

Разом з цим, матеріали клопотання не містять будь-яких належних правових підстав, для застосування заходів забезпечення, щодо встановлення заборон спадкоємцям реалізовувати свої спадкові права відносно майна, щодо якого прокурор звернувся з клопотанням про арешт.

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, вважаючи її незаконною та необґрунтованою через невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, якою просить скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову, якою задовольнити клопотання прокурора про арешт майна, а саме будинку, за адресою АДРЕСА_1 , який на праві власності належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із забороною відчуження.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор зазначає, що в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.04.2010 визнано право власності за ОСОБА_7 на частину збудованого на території за адресою: АДРЕСА_2 , яке складається з житлового будинку Б-ІІ 478,5 кв. м з мансардою та замощення з прибудовами - п/д, б, м/с, навіс В1, Ж, літній душ Д, туалет И, огорожа №3,4,5, III та присвоєно адресу: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме Іпотек, та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Єдиного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що будинок за адресою АДРЕСА_1 , на праві власності належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3

16.03.2020 будинок за адресою: АДРЕСА_2 та будинок за адресою: АДРЕСА_1 , вбудовані прибудовані приміщення з підвалом за адресою: АДРЕСА_3 визнано речовими доказами.

Прокурор вказує, що матеріали кримінального провадження свідчать, що потреби досудового розслідування на даному етапі кримінального провадження виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою збереження речового доказу та запобігання його відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню.

Також 20.01.2026 прокурором подано доповнення до вказаної апеляційної скарги, в якому він наполягає на задоволенні вищевикладених вимог та додатково вказує, що слідчим суддею встановлено факт перетворення нерухомого майна, шляхом змін його загальної та житлової площі, та встановлено потенційний ризик відчуження вказаного майна на користь третіх осіб або спадкоємців померлого власника.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшов таких висновків, виходячи з наступного.

Як вбачається із матеріалів судового провадження, слідчими СУ ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002651, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.05.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.2 ст.355, ч.4 ст.28, ч.4 ст.358, ч.3 ст.209, ч.1 ст.388 КК України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Досудове розслідування здійснюється за заявою ОСОБА_8 про те, що протягом 2009-2013 років ОСОБА_9 та ОСОБА_7 шахрайським шляхом заволоділи нерухомим майном ОСОБА_10 , а саме домоволодінням по АДРЕСА_2 та вбудовано-прибудованими приміщеннями по АДРЕСА_3 , здобутого останнім злочинним шляхом, в результаті чого було спричинено шкоди вкладникам КС «Благо» та «Рушник», а також на підставі ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.07.2019, якою службових осіб СУ ГУНП в Черкаській області зобов`язано внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_11 від 02.07.2019 за фактом заволодіння подружжям ОСОБА_12 нерухомим майном ОСОБА_10 , шляхом примушування до виконання цивільно-правових обов`язків.

В поданому клопотанні прокурор вказував на те, що з метою повного, всебічного досудового розслідування, для збереження речового доказу і недопущення передачі іншим особам, існує потреба у накладенні арешту на вищевказані речові докази з метою забезпечення збереження речових доказів, у зв`язку з чим прокурор просив про накладення арешту на будинок, що за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві власності належать ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із забороною його відчуження.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Згідно п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України, арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

У відповідності до ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора, може бути виконано завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому, закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи при наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Чинним Кримінальним процесуальним кодексом України передбачено, що арешт на майно з метою збереження речових доказів можливий, коли існує сукупність розумних підстав і підозр вважати, що таке майно є доказом злочину.

Як зазначалося вище та вбачається з матеріалів клопотання прокурор звернувся із клопотанням про накладення арешту на будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві власності належав ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із забороною його відчуження.

При цьому, у клопотанні зазначено, що в ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.04.2010 року було визнано право власності за ОСОБА_7 , а саме на частину майна збудованого на території за адресою: АДРЕСА_2 , яке складається з житлового будинку Б-ІІ, 478,5 кв. м, з мансардою та прибудовами п/д, б ,м/с, навіс В1,Ж, літній душ Д, туалет И, огорожа №3,4,5, замощення III, та присвоєно адресу: АДРЕСА_1 .

Згідно з постановою старшого слідчого СУ ГКНП в Черкаській області ОСОБА_13 від 16.03.2020 визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0002651 - приміщення з №1-1 по №1-8 житлового будинку (літ. Б-ІІ), загальною площею 184,9 кв.м., житловою площею 41.7 кв.м, господарські будівлі (літ. б), літній душ (літ. Д), огорожу №3, замощення (ІІІ) 50 % за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9-13).

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна станом на 29.12.2025 - за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований житловий будинок з прибудовою, Б-ІІ, б, п/д, загальною площею 352,7 кв. м, житлова площа 95.5 кв. м (навіс В, Ж, літній душ Д, вбиральня И, огорожа 3-5, замощення ІІІ) та власником якого зазначено ОСОБА_7 , РПОКПП НОМЕР_2 (а.с.19-20).

При цьому реєстрація вищевказаного права власності відбулася 20.09.2019, тобто до винесення слідчим постанови про визнання нерухомого майна речовим доказом у справі.

Отже, слідчим суддею вірно встановлено розбіжності між даними про будинок за адресою: АДРЕСА_1 у клопотанні прокурора про накладення арешту, даними Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та відомостями про будинок у постанові слідчого про визнання речовим доказом, зокрема: розмір загальної площі, житлової площі та про господарські споруди.

Крім того, обґрунтованим є висновок слідчого судді в оскаржуваній ухвалі про те, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про підозру у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення не повідомлялося та згідно з даними свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 від 14.02.2024, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , відтак будь-який ризик вчинення ним дій щодо приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження вказаного майна, що і є завданням арешту майна (ч. 1 ст. 170 КПК України) виключається.

Даних про осіб, які прийняли спадщину в установлений законом спосіб, зокрема, шляхом подання до нотаріуса заяви про прийняття спадщини, прокурором суду не надано, що позбавляє можливості залучити їх до участі в справі, запобігши тим самим порушення їх прав та законних інтересів.

Водночас матеріали клопотання не містять будь-яких належних правових підстав, для застосування заходів забезпечення, щодо встановлення заборон потенційним спадкоємцям реалізовувати свої спадкові права відносно майна, щодо якого прокурор звернувся з клопотанням про арешт.

Враховуючи викладене, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про відмову у задоволенні клопотання про арешт майна, а наведені в апеляційній скарзі доводи прокурора не спростовують висновків слідчого судді та не є підставою для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, судом апеляційної інстанції не встановлено, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси від 05.01.2026, якою залишено без задоволення клопотання прокурора відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_6 про накладення арешту на майно по кримінальному провадженню №0002651, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.05.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.2 ст.355, ч.4 ст.28, ч.4 ст.358, ч.3 ст.209, ч.1 ст.388 КК України, залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач :

Судді :