ПОСТАНОВА

22 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 635/1575/13-к

провадження № 51-6200ск18

Суддя Касаційного кримінального суду Верховного Суду ОСОБА_1 у провадженні за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_2 на вирок Харківського районного суду Харківської області від 30 липня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 22 жовтня 2013 року з клопотанням про відновлення строку на касаційне оскарження,

встановив:

Засуджений ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу від 31 серпня 2025 року, у якій порушує питання про скасування вироку Харківського районного суду Харківської області від 30 липня 2013 року та ухвали апеляційного суду Харківської області від 22 жовтня 2013 року і призначення нового розгляду у суді першої інстанції. Також засуджений просить відновити строк на касаційне оскарження зазначених вище судових рішень.

Перевіривши матеріали провадження за указаною скаргою, Суд вважає за необхідне залишити без розгляду клопотання засудженого ОСОБА_2 про відновлення строку на касаційне оскарження та відмовити у витребовуванні справи стосовно нього з огляду на таке.

Частиною 2 ст. 383 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року (далі - КПК 1960 року) визначено, що у касаційному порядку можуть бути перевірені вироки місцевих судів, постанови (ухвали) цих судів у справах про застосування примусових заходів виховного чи медичного характеру, інші постанови (ухвали), які перешкоджають подальшому провадженню у справі, ухвали апеляційного суду, постановлені щодо цих вироків, постанов (ухвал), крім випадків, коли апеляційною інстанцією зазначені рішення скасовано, а справу направлено на нове розслідування чи новий судовий розгляд, а також ухвали апеляційного суду, постановлені ним в апеляційному порядку щодо видачі особи (екстрадиції).

Відповідно до приписів ч. 2 ст. 386 КПК 1960 року касаційні скарги на судові рішення, зазначені у частині другій статті 383 цього Кодексу, можуть бути подані протягом трьох місяців з моменту набрання ними законної сили.

Приписами ч. 4 ст. 386 КПК 1960 року передбачено, що у разі подачі скарги з пропуском встановленого частинами першою і другою цієї статті строку і при відсутності клопотання про його відновлення скарга чи подання постановою судді визнається такою, що не підлягає розгляду. Цей строк може бути відновлений у випадках і в порядку, передбачених статтею 353 цього Кодексу.

Зі змісту частин 2, 3 ст. 353 КПК 1960 року вбачається, що клопотання про відновлення пропущеного строку особи можуть заявити перед судом, який постановив вирок чи виніс ухвалу, постанову. Питання про відновлення строку вирішується в судовому засіданні судом, який розглядав справу.

Однак в порушення указаних вище приписів ст. 353 КПК 1960 року засуджений звернувся з клопотанням про відновлення строку на касаційне оскарження вироку Харківського районного суду Харківської області від 30 липня 2013 року та ухвали апеляційного суду Харківської області від 22 жовтня 2013 року до Верховного Суду, який відповідно до закону не має повноважень на розгляд цього клопотання. Зважаючи на наведене, Верховний Суд залишає клопотання засудженого ОСОБА_2 без розгляду.

До того ж, Суд зауважує, що згідно з матеріалами провадження за касаційною скаргою засуджений ОСОБА_2 не вперше звертається до Верховного Суду з касаційною скаргою на ці ж судові рішення стосовно нього. Суд касаційної інстанції, зокрема, постановою від 26 липня 2018 року відмовив засудженому у витребуванні кримінальної справи для перевірки в касаційному порядку у зв`язку з пропуском строку касаційного оскарження, який для засудженого закінчився ще в 2014 році.

Приписами ч. 2 ст. 388 КПК 1960 року визначено, серед іншого, що справа не витребовується, якщо скарга відповідно до вимог ч. 2 ст. 386 КПК 1960 року не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції.

Оскільки ОСОБА_2 подав касаційну скаргу з пропуском строку касаційного оскарження судових рішень, визначеного ч. 2 ст. 386 КПК 1960 року, та відсутні відомості про відновлення такого строку у встановленому процесуальним законом порядку компетентним судом, ця касаційна скарга відповідно до вимог ч. 2 ст. 386 КПК 1960 року не може бути предметом розгляду суду касаційної інстанції, і справа, згідно з приписами ч. 2 ст. 388 КПК 1960 року не витребовується.

З огляду на наведене, керуючись статтями 353, 383-386, ч. 2 ст. 388 КПК 1960 року, пунктами 11, 15 розділу ХІ Перехідних положень Кримінального процесуального кодексу України, суддя

постановив:

Клопотання засудженого ОСОБА_2 про відновлення строку на касаційне оскарження залишити без розгляду.

Відмовити у витребовуванні кримінальної справи для перевірки її в касаційному порядку за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_2 на вирок Харківського районного суду Харківської області від 30 липня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 22 жовтня 2013 року.

Постанова оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1