печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000109 від 05.08.2024, -

В С Т А Н О В И В:

До Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 , про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000109 із забороною відчуження та розпорядження на наступне нерухоме майно:

-будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 201,8 кв.м. (РНОНМ 020), власником якого є ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 );

-нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 43,7 кв.м. (РНОНМ 020), власником якого є ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 );

-нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 65,2 кв.м. (РНОНМ 101), власником якого є ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 );

-нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 81,1 кв.м. (РНОНМ 101), власником якого є ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 );

-нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 334,5 кв.м., розмір частки 1/3 (РНОНМ 101), власником якої є ОСОБА_6 (РНКОПП НОМЕР_3 );

-домоволодіння за адресою: АДРЕСА_6 , загальною площею 77,1 кв.м., розмір частки 36/100 (РНОНМ 101), власником якого є ОСОБА_7 (РНКОПП НОМЕР_4 );

-земельна ділянка під домоволодінням за адресою: АДРЕСА_6 , загальною площею 0,0275 га, розмір частки 1/2, кадастровий номер :03:263:0009 (РНОНМ 101), власником якого є ОСОБА_7 (РНКОПП НОМЕР_4 );

-автомобіль Mersedes-Benz GLE 53 AMG, д.н.з. НОМЕР_5 , VIN: НОМЕР_6 , зареєстрований 08.04.2025 за ОСОБА_8 (РНКОПП НОМЕР_7 ).

Крім того, прокурор клопоче про вжиття заборонити органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державним реєстраторам, виконавчим органам, нотаріусам усіх нотаріальних округів, як спеціальним суб`єктам, наділеним функціями державного реєстратора, а також іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні та нотаріальні дії щодо зазначеного майна окрім тих, що пов`язані з передачею його до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів для здійснення заходів з управління ним.

В обґрунтування клопотання прокурор вказує, що зазначені об`єкти рухомого та нерухомого майна, у зв`язку із наявністю достатніх підстав вважати, що ОСОБА_9 використовує їх в інтересах близьких родичів, опосередковано вчиняє щодо такого майна дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними. Зазначає, що у разі підтвердження фактів набуття вищезазначеного нерухомого та рухомого майна, як активу, особою уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, тобто ОСОБА_9 , або іншою фізичною або юридичною особою, якщо доведено, що таке набуття було здійснено за дорученням особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, або що особа, уповноважена на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, може прямо опосередковано вчиняти щодо такого активу дії, тотожні за змістом здійсненню права розпорядження ними, таке майно у подальшому може являтись об`єктами спеціальної конфіскації, в порядку та на підставах передбачених ст.ст. 96-1, 96-2 КК України.

Крім цього, зазначені об`єкти рухомого та нерухомого майна є речовими доказами відповідно до постанови старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 від 08.10.2025, оскільки відповідають критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, а тому з метою збереження речових доказів, яка відповідає п. 1 ч. 2 ст. 170 цього Кодексу на підставі абз. 1 ч. 3 цієї статті також підлягають арешту.

До початку розгляду клопотання прокурор подав заяву, у якій просив здійснювати розгляд клопотання за його відсутності, клопотання підтримав, просив задовольнити.

Крім того, звертаючись до слідчого судді із клопотанням про арешт майна, прокурор вказав про існування обставин, передбачених ч. 2 ст. 172 КПК України, зокрема на необхідність розгляду ініційованого ним клопотання без повідомлення власників майна, тому враховуючи думку прокурора слідчий суддя вважає можливим здійснювати розгляд клопотання без повідомлення власників зважаючи на те, що це майно не було тимчасово вилученим.

Вивчивши клопотання, дослідивши долучені до нього документи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва прокурорів відділу Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000109 від 05.08.2024 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 240, ч. 4 ст. 190, ст. 368-5 КК України.

Крім того, як убачається із долучених до клопотання документів, у даному кримінальному провадженні 01.11.2025 ОСОБА_11 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368-5 КК України. Наявності інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні осіб із самого клопотання, а також долучених до нього документів не убачається.

Як убачається із тексту клопотання, у даному кримінальному провадженні досліджуються обставини, за яких, заступник керівника ДЕІ Придніпровського округу ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за пособництва своїх підлеглих, у тому числі начальника управління державного екологічного нагляду (контролю) біоресурсів, природно-заповідного фонду, лісів та рослинного світу Дніпропетровської області ДЕІ Придніпровського округу ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , розробив механізм вимагання та отримання неправомірної вигоди від суб`єктів господарювання за приховування фактів недотримання вимог природоохоронного законодавства, під час їх виробничої діяльності в частині утилізації відходів, які утворюються під час виробничої діяльності.

Відповідно до тексту клопотання прокурора, в рамках негласної слідчої (розшукової) дії, під час телефонної розмови особистий водій-охоронець ОСОБА_9 - ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає у квартирі останнього за адресою: АДРЕСА_7 , користується транспортним засобом RENAULT LODGY, д.н.з. НОМЕР_8 , та обізнаний з протиправною діяльністю останнього повідомив свого товариша « ОСОБА_14 » про те, що ОСОБА_9 з метою приховати свої незаконні статки оформив на нього нерухоме майно, а саме квартири за адресою: АДРЕСА_8 та кв. АДРЕСА_9 та три парко місця у цьому ж будинку за №№ 280, АДРЕСА_10 та АДРЕСА_11 .

Як стверджує прокурор у клопотанні, обізнаність ОСОБА_15 в незаконній діяльності ОСОБА_9 підтверджується іншими матеріалами НСРД та юридичними фактами, а саме останній є колишнім директором ТОВ «Серпень-9» (), колишнім директором та засновником ТОВ «ВКФ НАЙС», що розміщується в м. Дніпро по вул. Киринаківська, 14, де знаходиться занедбана одноповерхова будівля, в якій немає жодної особи, будь-якої діяльності не здійснюється та діючим власником ТОВ «Листопад-9» (), а на теперішній час, виконує роль охоронця-водія ОСОБА_9 , проживає у квартирі, яка на праві приватної власності належить ОСОБА_9 та користується транспортним засобом, яке раніше належало ТОВ «ВКФ НАЙС». Крім цього ОСОБА_13 володіє нерухомістю, а саме квартирами, які фактично належать ОСОБА_9 .

Також, як указано, ОСОБА_13 , колишнім керівником ТОВ «БІЗНЕСІНВЕСТКОНСАЛТИНГ» (), було зареєстроване за адресою м. Дніпро, вул. Якова Самарського, буд. 2, кінцевим бенефіціарним власником якого є компанія «Веспано лімітед», яка зареєстрована на Кіпрі.

Під час досудового розслідування також установлено, що ОСОБА_9 незважаючи на щорічний офіційний дохід у розмірі 377 788 грн., сумісно з гром. ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 та її дітьми, постійно проживає у заміському комплексі для відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_5 », за адресою: АДРЕСА_12 , за матеріалами НСРД орендуючи його за 2 тис. доларів США на місяць у його власника ОСОБА_16 (РНОКППП НОМЕР_9 ), а також має у власності будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_13 », орієнтовною вартістю не менше 200 тис. доларів США, який оформлений на його дружину ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Також, під час проведення НСРД та виконання доручення установлено, що ОСОБА_8 , у мобільному телефоні якої міститься інформація щодо незаконної діяльності та збагачення ОСОБА_9 , окрім бази відпочинку «Рівер-клаб», проживає за адресою: АДРЕСА_14 .

Під час проведення НСРД, а також аналітичних та оперативних заходів установлено, що ОСОБА_9 , згідно твердження прокурора приховуються від держави наступні об`єкти нерухомого та рухомого майна:

-будинок за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 201,8 кв.м. (РНОНМ 020), власником якого є ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 );

-нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 43,7 кв.м. (РНОНМ 020), власником якого є ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 );

-нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_3 , загальною площею 65,2 кв.м. (РНОНМ 101), власником якого є ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 );

-нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_4 , загальною площею 81,1 кв.м. (РНОНМ 101), власником якого є ОСОБА_5 (РНОКПП НОМЕР_2 );

-нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_5 , загальною площею 334,5 кв.м., розмір частки 1/3 (РНОНМ 101), власником якої є ОСОБА_6 (РНКОПП НОМЕР_3 );

-домоволодіння за адресою: АДРЕСА_6 , загальною площею 77,1 кв.м., розмір частки 36/100 (РНОНМ 101), власником якого є ОСОБА_7 (РНКОПП НОМЕР_4 );

-земельна ділянка під домоволодінням за адресою: АДРЕСА_6 , загальною площею 0,0275 га, розмір частки 1/2, кадастровий номер :03:263:0009 (РНОНМ 101), власником якого є ОСОБА_7 (РНКОПП НОМЕР_4 );

-автомобіль Mersedes-Benz GLE 53 AMG, д.н.з. НОМЕР_5 , VIN: НОМЕР_6 , зареєстрований 08.04.2025 за ОСОБА_8 (РНКОПП НОМЕР_7 ).

Постановою старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_10 від 08.10.2025 зазначені об`єкти нерухомого та рухомого майна визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

На даний час прокурор вказує, що з метою досягнення дієвості кримінального провадження, а також з метою збереження речових доказів та забезпечення спеціальної конфіскації виникла необхідність у вжитті заходу забезпечення цього провадження, такого як арешт майна із забороною відчуження та розпорядження на вказані об`єкти нерухомого та рухомого майна.

Окремо, посилаючись на наявність підстав та обставин за яких у кримінальному провадженні необхідно вжити інші заборони, прокурор клопоче заборонити органам державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, державним реєстраторам, виконавчим органам, нотаріусам усіх нотаріальних округів, як спеціальним суб`єктам, наділеним функціями державного реєстратора, а також іншим особам, уповноваженим на виконання функцій державних реєстраторів, вчиняти будь-які реєстраційні та нотаріальні дії щодо зазначеного майна окрім тих, що пов`язані з передачею його до Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів для здійснення заходів з управління ним.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

В контексті зазначеної у клопотанні прокурора мети арешту майна, як збереження речових доказів, слідчий суддя зазначає наступне.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Відповідно до ст. 100 КПК України, на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, слідчий суддя, суд накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України.

Згідно ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому КПК України порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі на кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках, чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 ст. 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчим суддею встановлено, що відповідність майна, на арешті якого наполягає прокурор, критеріям речового доказу у кримінальному провадженні № 0000109, належним чином не підтверджена допустимими в розумінні ст. 86 КПК України доказами, виходячи із наступного.

Визнаючи речовим доказом у кримінальному провадженні вказані об`єкти рухомого та нерухомого майна, слідчий виходив із положень ч. 1 ст. 98 КПК України та у своїй постанові від 08.10.2025 після перерахування обставин розслідуваного кримінального правопорушення, рухомого та нерухомого майна резюмував, що «оглянуті речі є матеріальні об`єкти, які містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження, тому числі і є предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення».

Як убачається, у своїй постанові слідчий обмежився зазначенням указаних мотивів, проте об`єктивних причин такого твердження не навів.

Слідчий суддя зауважує, що висновок органу досудового розслідування щодо відповідності майна тим чи іншим ознакам, передбаченим ст. 98 КПК України може бути зроблений лише на підставі постанови, яка має відповідати вимогам ч. 5 ст. 110 КПК України, зокрема містити мотиви прийнятого рішення.

Мотивів щодо відповідності майна критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України в цьому контексті не зазначено й у клопотанні прокурором.

Тому, на думку слідчого судді, за відсутності даних про наявність сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що вказані об`єкти рухомого та нерухомого майна, на арешті яких наполягає прокурор є доказом розслідуваних злочинів, сам факт їх визнання речовими доказами (п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України), не може бути правовою підставою для їх арешту саме з метою забезпечення збереження речового доказу.

Крім цього, в контексті наведеної прокурором мети арешту майна, як забезпечення можливої спеціальної конфіскації, в розумінні ч. 4 ст. 170 КПК України, слідчому судді не представлено даних, що указані об`єкти рухомого та нерухомого майна, на арешті яких наполягає прокурор, були набуті третіми особами безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і що власники знали або повинні були знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених п.п. 1-4 ч. 1 ст. 96-2 КК України, з огляду на наступне.

Водночас, у відповідності до ч. 4 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 2 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 96-2 Кримінального кодексу України, спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: (1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; (2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; (3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; (4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

У даному кримінальному провадженні повідомлено про підозру ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 368-5 КК України. Наявності інших підозрюваних у даному кримінальному провадженні осіб із самого клопотання, а також долучених до нього документів не убачається.

Як убачається із відомостей, які внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, у даному кримінальному провадженні здійснюється досудове розслідування також за ч. 2 ст. 364, ч. 4 ст. 191, ч. 2 ст. 240, ч. 4 ст. 190, ст. 368-5 КК України.

Натомість, у даному кримінальному провадженні триває досудове розслідування, відповідно правова кваліфікація зазначених кримінальних правопорушень є попередньою.

Тому доводи прокурора про необхідність вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна з метою забезпечення спеціальної конфіскації майна є передчасними.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові Касаційного кримінального суду у постанові від 07.05.2025 у справі № 335/12523/23 (провадження № 51-3838км24).

Таким чином, твердження прокурора у клопотанні про можливість подальшого підтвердження фактів набуття указаних об`єктів рухомого та нерухомого майна, внаслідок вчинення кримінального правопорушення є неспроможними та не надають на даний час підстав для обтяження майна третіх осіб арештом у кримінальному провадженні.

Ураховуючи наведені мотиви та аргументацію клопотання прокурора, слідчий суддя вважає, що його клопотання до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 98, 170-173, 175, 309, 372, 392, 532 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання прокурора - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_18