У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.10.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

Головуючого - судді ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

учасників судового процесу: прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали контрольного провадження у кримінальному провадженні №11-кп/4806/456/25 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 серпня 2025 року,

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 серпня 2025 року клопотання прокурора задоволено.

Продовжено дію запобіжного заходу обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вигляді тримання під вартою на шістдесят діб, а саме з 12 серпня 2025 року до 10 жовтня 2025 року включно.

ОСОБА_7 та ОСОБА_6 визначено заставу, достатню для забезпечення виконання ними обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у розмірі 100 (ста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 302 800 (триста дві тисячі вісімсот) гривень 00 копійок (100х3028).

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визначено заставу, достатню для забезпечення виконання ним обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, у розмірі 90 (дев`яносто) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 272 520 (двісті сімдесят дві тисячі п`ятсот двадцять) гривень 00 копійок (90х3028).

Роз`яснено, що обвинувачені ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 або заставодавець мають право в будь який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У разі внесення застави на обвинувачених ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , у відповідності до ч. 5 ст. 194 КПК України покладено наступні обов`язки: прибувати до прокурора, суду на їх першу вимогу; не відлучатися із населеного пункту, а саме: м. Ужгород Закарпатська область, без дозволу прокурора або суду; не спілкуватися із потерпілим, у цьому кримінальному провадженні; здати на зберігання свій паспорт (паспорти, якщо їх декілька) для виїзду за кордон, інші документи, що надають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Строк дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначено до 10 жовтня 2025 року включно.

Роз`яснено обвинуваченим, що в разі невиконання вище перерахованих обов`язків до них може бути застосовано більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення.

У задоволенні клопотання обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу відмовлено.

З матеріалів контрольного провадження вбачається, що у провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області знаходиться обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0001462, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань 29 жовтня 2022 року про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 187 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 28 листопада 2024 року призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04 лютого 2025 року кримінальне провадження призначене до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні прокурором подано до суду клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, в якому він просив продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Клопотання мотивовано тим, 21 грудня 2022 року ОСОБА_6 , було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 листопада 2024 року продовжено строк дії запобіжних заходів щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та інших у вигляді тримання під вартою, а саме до 27 січня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 16 січня 2025 року продовжено строк дії запобіжних заходів щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та інших у вигляді тримання під вартою, а саме до 15 березня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 березня 2025 року продовжено строк дії запобіжних заходів щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та інших у вигляді тримання під вартою, а саме до 09 травня 2025 року включно, без визначення розміру застави та відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 у вигляді тримання під вартою, а саме до 09 травня 2025 року включно з визначення застави у розмірі 100 (ста) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 302 800 гривень 00 копійок.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 червня 2025 року продовжено строк дії запобіжних заходів щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вигляді тримання під вартою, а саме до 16 серпня 2025 року включно, з визначення застави у розмірі 120 (ста десяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 363 360 (триста шістдесят три тисячі триста шістдесят ) гривень 00 копійок (120х3028).

Враховуючи, що дія запобіжного заходу на даний час спливає, а ризики які були підставою для його застосування на стадії досудового розслідування продовжують існувати, наявна необхідність у обранні даного запобіжного заходу на час судового розгляду вказаного кримінального провадження.

Задовольняючи клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та відмовляючи у задоволенні клопотання обвинуваченого про зміну запобіжного заходу, суд першої інстанції врахував тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому ОСОБА_6 , у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, вік та стан здоров`я обвинуваченого, а також судом не встановлено обставин, які би свідчили про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 просить суд скасувати оскаржувану ухвалу суду у зв`язку з порушенням змагальності сторін в поданні клопотань та заперечень. Зазначає, що суд взагалі не зазначив чим обґрунтував свої висновки щодо задоволення клопотання прокурора, який послався на якісь голослівні та упереджені підстави, не обґрунтувавши їх належними доказами, не довів під час судового засідання ризиків зазначених в ст. 177 КПК України. Зазначає, що суд в односторонньому порядку уже 5 разів безпідставно продовжує йому запобіжний захід.

Просить суд, оскаржувану ухвалу суду скасувати, як незаконну та несправедливу та застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний час доби.

Висновок суду першої інстанції з приводу наявності підстав для задоволення клопотання прокурора в частині продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ніким з учасників судового провадження не оскаржується, а тому законність ухвали в цій частині, в силу положень ч. 1 ст. 404 КПК України, апеляційним судом не перевіряється.

Апеляційна скарга розглядається за відсутності обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника-адвоката ОСОБА_9 , неявка яких з урахуванням положень ст. 405 КПК України, не перешкоджає її розгляду. При цьому враховується те, що в апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення становища обвинуваченого.

Заслухавши суддю-доповідача про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали контрольного провадження, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 331 КПК України до спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.

Висновок суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів вважає належним чином умотивованим, викладені в судовому рішенні судження такими, що ґрунтуються на вимогах закону та узгоджуються з наявними в матеріалах контрольного провадження доказами та обставинами кримінального провадження.

Так, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , обґрунтовано взяв до уваги тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, у разі визнання його винуватим (ч. 4 ст. 187 КК України позбавлення волі на строк до 15 років), дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, які би перешкоджали триманню обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків передбачених ст. 177 КПК України, суд першої інстанції встановив, що доводи прокурора є обґрунтованими, та фактично погодився з існуванням заявлених у клопотанні ризиків. З таким висновком погоджується і колегія суддів та вважає, що наявність цих ризиків підтверджено матеріалами клопотання.

Доводи обвинуваченого ОСОБА_6 про недоведеність існування вищевказаних ризиків є непереконливими, адже при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а не факту конкретного їх вчинення.

Наведені вище обставини, на переконання апеляційного суду, свідчать і про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про те, що інші, більш м`які, запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, будуть недостатніми для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 під час судового провадження та запобігання вищевказаних ризиків, які продовжують існувати, при цьому ні обвинуваченим, ні стороною захисту, в свою чергу, не спростована наявність таких. Так, апеляційний суд звертає увагу на те, що ними не надано жодних доказів, зокрема й даних про особу обвинуваченого, які би давали обґрунтовані підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_6 перебуваючи на волі, не ухилятиметься від суду, не впливатиме на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, не буде перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, не вчинятиме інших кримінальних правопорушень (раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 342 КК України), і що до нього може бути застосовано більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Колегія суддів констатує, що тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, що хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте, в сукупності з іншими обставинами суттєво збільшує ризик втечі, а тому враховується при оцінюванні ризиків. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26.07.2001 Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

У рішенні Європейського суду «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання у сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують, та міжнародними контактами.

Тож, перевіривши доводи апеляційної скарги та обставини, на які посилається обвинувачений ОСОБА_6 , апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що такі не впливають та не спростовують наявність ризиків, описаних в оскаржуваній ухвалі, не свідчать про те, що такі перестали існувати, що в свою чергу не дає підстав для відмови в задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку тримання під вартою.

Тому, доводи апеляційної скарги, колегія суддів відхиляє як такі, що не впливають на висновок суду першої інстанції про необхідність продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою і не дають підстав для застосування щодо нього більш м`якого запобіжного заходу. При цьому, апеляційний суд враховує і те, що в матеріалах контрольного провадження відсутні відомості про те, що існують обставини, які унеможливлюють застосовування відносно ОСОБА_6 саме такого запобіжного заходу.

Разом з тим, обвинуваченим під час апеляційного розгляду не надано документально підтверджених та переконливих доказів, що унеможливлюють перебування ОСОБА_6 під вартою. На даний час продовжують існувати обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно останнього у цьому кримінальному провадженні, наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів бере до уваги і те, що навіть якщо обвинувачений і не має на меті ухилятися від суду, впливати на потерпілих чи свідків, вчиняти інші кримінальні правопорушення, а також порушувати процесуальні обов`язки іншим чином, однак, обставини, за яких вчинено кримінальне правопорушення, його тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що ОСОБА_6 раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності, дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Тому, на переконання апеляційного суду, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про задоволення клопотання прокурора та продовжив строк тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою із урахуванням положень ч. 1 ст. 197 КПК України до 10.10.2025 включно, відмовивши в задоволенні його клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

Такий висновок суду не суперечить як національному законодавству, так і практиці Європейського Суду з прав людини, згідно з якою, допустимими підставами для взяття й тримання особи під вартою є наявність з боку цієї особи таких загроз як: перешкоджання кримінальному провадженню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину, за умови доведеності таких ризиків (рішення у справах «Смірнов проти Росії» від 24.07.2003; «Вемгофф проти Німеччини» від 27.06.1968; «Штегмюллер проти Австрії» від 10.11.1969; «Мацнеттер проти Австрії» від 10.11.1969; «Летельєр проти Франції» від 26.06.1991.

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово вказував на те, що позбавлення свободи може бути виправданим тоді, коли інші, менш суворі запобіжні заходи, по-перше, були розглянуті, а по-друге, за результатами розгляду визнані такими, що не зможуть забезпечити мети, досягнення якої вимагається (рішення у справі «Амбрушкевич проти Польщі»).

Апеляційний суд вважає, що продовження обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним з метою забезпечення дієвості кримінального провадження та належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про можливість застосування обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в певний час доби не можуть бути прийняті до уваги та спростовуються вищенаведеним.

Таким чином, зважаючи на встановлені судом першої інстанції та апеляційним судом обставини, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують наявність ступеня ймовірності того, що обвинувачений ОСОБА_6 може вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду та створять загрозу суспільству та, як наслідок, не спростовують висновки місцевого суду про неможливість запобігти ризикам, передбаченим п. 1, 3-5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у разі незастосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали суду, колегія суддів не встановила, застосований судом запобіжний захід стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 та його продовження, всупереч доводів апеляційної скарги, відповідає вимогам ст. 177, 178, 183, 194, 199, 331 КПК України, прийняте рішення є обґрунтованим і достатньо вмотивованим.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для зміни чи скасування ухвали суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга, доводи якої не впливають на висновки суду першої інстанції, задоволенню не підлягає, а ухвала суду першої інстанції, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419, 422-1 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 12 серпня 2025 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 10 жовтня 2025 року включно, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді