Провадження №1-кп/447/121/26
Справа №447/3456/25
У Х В А Л А

підготовчого судового засідання

02.01.2026 місто Миколаїв

Миколаївський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.08.2025 за №0000378, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Гірське Миколаївського району Львівської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України,

з участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілого ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_6

в с т а н о в и в:

28 жовтня 2025 року на розгляд судді Миколаївського районного суду Львівської області ОСОБА_1 передано обвинувальний акт у кримінальному провадженні відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.08.2025 за №0000378, щодо ОСОБА_3 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України.

Ухвалою суду від 30.10.2025, обвинувальний акт призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні на 05.11.2025.

Надалі підготовче засідання неодноразово відкладалось, зокрема за клопотанням обвинуваченого у зв`язку із неявкою його захисника, за клопотанням прокурора для надання йому можливості ознайомитись із клопотанням сторони захисту щодо повернення обвинувального акту, та підготовки правової позиції щодо такого клопотання.

В підготовче судове засідання 02.01.2026 з`явилися прокурор, потерпілий, обвинувачений та його захисник.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_6 підтримали подане 19.11.2025 клопотання про повернення обвинувального акту прокурору з підстав викладених в клопотанні, просили його задовільнити.

Обґрунтовуючи подане клопотання про повернення обвинувального акту, захисник обвинуваченого посилається на те, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_3 за ч.1 ст.286-1 КК України було складено передчасно, а зібрані під час досудового розслідування процесуальні документи, які містяться в реєстрі матеріалів досудового розслідування, не є доказами вини останнього. Зазначає, що стороною обвинувачення не було проведено низку слідчих дій про які клопотала сторона захисту, та відповідно не було забезпечено повне та неупереджене розслідування.

Зазначає, що слідчим було оголошено ОСОБА_3 підозру за ч.1 ст. 286-1 КК України через тринадцять годин після події, хоча на той час ще не було висновку експерта про ступінь тяжкості тілесних ушкоджень потерпілого ні висновку транспортно-трасологічної експертизи про виїзд підозрюваного на смугу зустрічного руху.

Захисник посилається на те, що ним неодноразово подавались слідчому клопотання про ознайомлення з матеріалами досудового розслідування, зокрема з висновками експертиз, однак слідчим було йому відмовлено з посиланням на те, що така можливість буде надана після завершення досудового розслідування, а тому було позбавлено ОСОБА_3 права на захист, можливості збирати і подавати слідчому докази, брати участь у проведенні слідчих дій. Вважає, що такі дії слідчого носять упереджений та заздалегідь обвинувальний характер, та свідчать про істотне порушення норм КПК України. При цьому зазначає, що після ознайомлення із матеріалами кримінального провадження, сторона захисту остаточно переконалась у відсутності в матеріалах кримінального провадження прямих, достатніх та належних доказів, які окремо або у своїй сукупності підтверджували б факт скоєння ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України.

Також захисник посилається на те, що слідчим та процесуальним прокурором необґрунтовано проігноровані всі клопотання сторони захисту про проведення конкретних слідчих дій.

Зокрема слідчим було необґрунтовано відмовлено у задоволенні заявленого стороною захисту клопотання щодо проведення слідчих дій на предмет встановлення обставин ДТП, а саме про обставини наїзду на пішохода зафіксовані в протоколі огляду місця ДТП та схемі до нього. Захисник вважає, що аналіз протоколу огляду місця події свідчить, що потерпілий ОСОБА_5 після наїзду на нього автомобілем, був переміщений з проїзної частини траси на трав`янистий покрив. Так само були переміщені з проїзної частини на трав`янистий покрив зруйновані деталі бокового дзеркала автомобіля. Однак слідчий не встановив та не допитав в якості свідків осіб, які показали місце наїзду на пішохода ОСОБА_5 , не встановив та не допитав в якості свідків осіб, які показали слідчому місце виявлення потерпілого на трав`янистому покрові, не встановив осіб, які першими прибули на місце ДТП і які, можливо, перемістили пішохода ОСОБА_5 та осколки зруйнованого бокового дзеркала автомобіля, а також осколки зруйнованої лівої фари автомобіля з проїзної частини на трав`янистий покрив.

Також захисник посилається на те, що слідчим було відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про проведення слідчого експерименту із свідком ОСОБА_7 на предмет видимості проїзної частини АДРЕСА_2 , в якому він знаходився в момент проїзду автомобіля марки «VOLVO» під керуванням обвинуваченого ОСОБА_8 , на предмет правдивості його показань як свідка. Захисник зазначає, що стороною захисту шляхом виїзду на місце події, було встановлено, що свідок ОСОБА_9 , стоячи в глибині подвір?я на відстані 1,5 м від суцільної огорожі висотою 1,5-1,9 м, аж ніяк не міг бачити по якій смузі рухався автомобіль VOLVO під керуванням обвинуваченого ОСОБА_10 , особливо в темну пору доби. Також захисник вважає, що показання свідка ОСОБА_11 протирічать протоколу огляду місця ДТП і схемі до нього, та протирічать висновку транспортно-трасологічної експертизи.

Також захисник вважає, що ступінь тяжкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 експертом встановлений помилково, а слідчим та процесуальним прокурором безпідставно проігнороване клопотання сторони захисту про проведення повторної судово-медичної експертизи, щодо ступеня важкості тілесних ушкоджень, отриманих пішоходом ОСОБА_5 і щодо взаємного розташування пішохода ОСОБА_5 та автомобіля «VOLVO» в момент їх первинного контакту. Зазначає, що ступінь важкості за вказаною ознакою надається, якщо розлад здоров`я потерпілого був тривалим, тобто строком понад три тижні (більш як 21 день). Однак, історія хвороби пішохода ОСОБА_5 за № 7830 травматологічного відділення Стрийської «ЛІЛ» свідчить, що він поступив на лікування 03.08.2025 року в 22 год 40 хв., а 15.08.2025 року - виписаний на амбулаторне лікування. Тобто, пішохід ОСОБА_5 знаходився на лікуванні 17 днів. Відтак сторона захисту вважає, що ступінь важкості тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 експертом ОСОБА_13 встановлений помилково по ознаці довготривалого розладу здоров?я, та відповідний висновок експерта викликає обґрунтований сумнів в його достовірності та правильності.

Також захисник посилається на те, що стороною обвинувачення було відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту щодо проведення комплексної трасологічної та судово-медичної експертизи на предмет встановлення місця наїзду і взаємного розташування пішохода і автомобіля в момент їх первинного контакту. Проведення зазначеної експертизи має істотне значення для встановлення події кримінального правопорушення і винуватості ОСОБА_3 , для спростування або підтвердження показань пішохода ОСОБА_5 і водія ОСОБА_3 щодо їх версій обставин і механізму ДТП, і, в підсумку, для правильної кваліфікації скоєного правопорушення.

Захисник також посилається на те, що проведеним досудовим розслідуванням не дано правової оцінки діям пішохода ОСОБА_5 щодо порушення ним Правил дорожнього руху, який в темну пору доби вийшов на проїзну частину, не виділивши себе світлоповертальними елементами. Досудовим розслідуванням також не проведено обов`язкової токсикологічної експертизи на предмет сп?яніння пішохода ОСОБА_5 , як учасника дорожнього руху, хоча зразки біологічного середовища у лікарні у нього брались.

Зазначає, що згідно висновку експерта Львівського НДЕКЦ МВС України ОСОБА_14 №CE -19/114-25/19404-IT від 26.08.2025 року встановити транспортно-трасологічним методом місце наїзду на пішохода ОСОБА_5 не представляється можливим по причині відсутності достатнього комплексу слідової інформації, яка могла б встановити картину зближення автомобіля і пішохода. Висновок судової транспортно-трасологічної експертизи №4340-E від 26 вересня 2025 року, наданий експертом Львівського НДІСЕ ОСОБА_15 , захисник вважає необгрунтованим, необ?єктивним та упередженим, який абсолютно не корелюється зі слідовою інформацією, зафіксованою в протоколі огляду місця ДТП і схемі до нього. Вважає, що вказаний висновок не відповідає фактичним обставинам справи і грунтується виключно на припущеннях слідчого ОСОБА_16 і самого експерта ОСОБА_15 , а тому такий висновок не може бути належним та допустимим доказом вини ОСОБА_3 щодо його виїзду на смугу зустрічного руху,

Захисник вважає, що обвинувальний акт щодо ОСОБА_3 є передчасним і таким, що базується не на доказах, а на припущеннях сторони обвинувачення, а тому обвинувальний акт повинен бути повернений прокурору з мотивів неповноти та упередженості досудового розслідування, з мотивів істотного порушення норм кримінального-процесуального законодавства, з мотивів порушення прав обвинуваченого на захист, з мотивів рівності сторін.

Просить суд повернути обвинувальний акт прокурору у зв`язку із необхідністю проведення ініційованих стороною захисту на етапі досудового розслідування експертиз та слідчих дій, з метою всебічного, повного та неупередженого з`ясування обставин кримінального провадження, з метою встановлення винуватості або невинуватості обвинуваченого ОСОБА_3 .

В підготовчому засіданні прокурор заперечив про задоволення клопотання захисника обвинуваченого щодо повернення обвинувального акту, вважає таке безпідставним, оскільки обвинувальний акт відповідає вимогам процесуального закону щодо його форми та змісту та підсудній Миколаївському районному суду. Вважає, що клопотання сторони захисту щодо повернення обвинувального акту зводиться виключно до незгоди із зібраними стороною обвинувачення доказами, однак в силу положень ст.92 КПК України, обов`язок доказування покладається на прокурора, а сторона захисту в силу положень ст.22 КПК України, не позбавлена права надати суду докази на підтвердження своєї позиції.

Просив призначити обвинувальний акт до судового розгляду.

Потерпілий ОСОБА_5 не заперечив проти призначення обвинувального акту до судового розгляду.

З обвинувального акту вбачається, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України.

Копію обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування йому вручено 27.10.2025.

Кримінальне провадження підсудне Миколаївському районному суду Львівської області.

Під час досудового розслідування угоди у кримінальному провадженні не укладались.

Клопотань про закриття кримінального провадження з підстав передбачених пунктами 4-8, 10 ч.1 та ч.2 ст.284 КПК України, не надходило.

Крім цього, на переконання суду не підлягає до задоволення клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_6 , про повернення обвинувального акту, з огляду на таке.

Згідно ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства (ч.1 ст.8, ч.1 ст. 9 КПК України).

Відповідно до глави 27 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд зобов`язаний перевірити матеріали кримінального провадження, з`ясувати достатність фактичних і юридичних підстав для прийняття судових рішень, передбачених ч.3 ст. 314 КПК України, вирішити питання, пов`язані з підготовкою кримінального провадження до судового розгляду.

В свою чергу, положеннями ч.3 ст.314 КПК України визначено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідають вимогам цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України, обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування. Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього Кодексу.

Суд акцентує увагу на тому, що в силу положень чинного кримінального процесуального законодавства України обвинувальний акт підлягає поверненню прокурору тільки у разі, коли він не відповідає вимогам ст. 291 цього Кодексу, яка містить імперативні приписи та містить вичерпний перелік відомостей, які повинен містити обвинувальний акт.

Так, відповідно до положень ч.1 ст.291 КПК України, законодавець визначив, що обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим, дізнавачем.

Частина друга вказаної норми процесуального закону визначає, що обвинувальний акт має містити такі відомості: 1)найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження.

Згідно із частиною 3 ст. 291 КПК України, обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Відповідно до ч.4 ст.291 КПК України, до обвинувального акта додається: реєстр матеріалів досудового розслідування; цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу); розписка або інший документ, що підтверджує отримання цивільним відповідачем копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування не до підозрюваного; довідка про юридичну особу, щодо якої здійснюється провадження, у якій зазначаються: найменування юридичної особи, її юридична адреса, розрахунковий рахунок, ідентифікаційний код, дата і місце державної реєстрації. Надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

Отже, до суду повинен надійти обвинувальний акт, в якому мають міститися обов`язкові відомості, які зазначені у ч.2 ст.291 КПК України, та бути доданий перелік документів, який визначений у ч. 4 ст.291 вказаного Кодексу.

Із наведених положень кримінального процесуального закону слідує, що на стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції повернення обвинувального акта прокурору допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим цих вимог.

Як вбачається зі змісту обвинувального акта у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 04.08.2025 року за №0000378 щодо вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1КК України, він фактично відповідає вимогам ст.291 КПК України, та містить всі необхідні відомості, передбачені зазначеною нормою закону.

Захисник просить повернути обвинувальний акт прокурору, у зв`язку із необхідністю проведення ініційованих стороною захисту на етапі досудового розслідування експертиз та слідчих дій, з метою всебічного, повного та неупередженого з`ясування обставин кримінального провадження, встановлення винуватості або невинуватості обвинуваченого ОСОБА_3 . При цьому у поданому клопотанні захисник посилається на те, що зібрані стороною обвинувачення докази, які містяться в реєстрі матеріалів досудового розслідування, не підтверджують вину ОСОБА_3 , та надає оцінку окремих доказів зібраних стороною обвинувачення, а також оцінку окремих слідчих дій.

Слід зазначити, що процесуальний закон не передбачає такої підстави для повернення обвинувального акту прокурору, як з метою відновлення досудового розслідування та проведення додаткових слідчих дій.

Як вбачається із реєстру матеріалів досудового розслідування, сторона захисту отримала матеріали для ознайомлення 13.10.2025, тоді, як обвинувальний акт було складно 27.10.2025. Згідно долучених до клопотання про повернення обвинувального акту, ухвал слідчого судді, дії чи бездіяльність слідчого щодо розгляду клопотань сторони захисту про проведення тих чи інших слідчих дій, оскаржувались в судовому порядку, та слідчим суддею була надана їм відповідна оцінка.

Щодо оцінки фактичних обставин кримінального провадження, на які посилається захисник, зокрема щодо не встановлення, на його думку, обставин вчинення кримінального правопорушення, на переконання суду, не є підставами, у розумінні статті 291 КПК України, для повернення обвинувального акту прокурору. Ці обставини мають бути предметом перевірки під час розгляду справи по суті судом, оскільки для з`ясування фактичних обставин кримінального провадження, правильності правової кваліфікації та доведеності/недоведеності вини обвинуваченого в інкримінованих кримінальних правопорушеннях необхідно провести судовий розгляд.

При цьому, будь-яка оцінка судом пред`явленого обвинувачення щодо його фактичного змісту, з урахуванням стадії підготовчого судового засідання, є втручанням в оцінку доказів, що є процесуально неприпустимим.

В обвинувальному акті викладено фактичні обставини кримінального правопорушення, які сторона обвинувачення вважає встановленими, зазначено правову кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 1 ст. 286-1КК України, тобто стороною обвинувачення визначено норми кримінального закону, які підлягають застосуванню для означення кримінальної відповідальності обвинуваченого. Чи містить діяння, яке інкриміновані обвинуваченому, склад кримінального правопорушення, суд може вирішити тільки за наслідками судового розгляду при ухваленні вироку.

При цьому судом враховується висновок Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, який міститься у постанові від 03 липня 2019 року по справі № 273/1053/17 (провадження № 51-8914км18), відповідно до якого кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого тощо. Визначення обсягу обвинувачення при направленні обвинувального акту до суду належить виключно до повноважень прокурора.

Таким чином, формулювання обвинувачення та правова кваліфікація кримінального правопорушення є дискреційними повноваженнями прокурора.

Проаналізувавши обвинувальний акт на відповідність вимогам кримінального процесуального закону, суд не вбачає у викладенні формулювання обвинувачення таких недоліків, які б свідчили про його явну неправильність та, у зв`язку з цим, перешкоджали б призначенню справи до судового розгляду.

Окрім цього, прокурор, відповідно до статтей 338 та 340 КПК Украйни, не позбавлений процесуальної можливості, якщо під час судового розгляду будуть вставлені нові фактичні обставини, змінити обвинувачення або відмовитися від його підтримання.

Крім того, під час підготовчого засідання не досліджуються будь-які докази на підтвердження, або спростування викладених прокурором фактичних обставин, а тому суд позбавлений можливості на даному етапі перевіряти чи встановлювати їх достовірність.

Суд наголошує на тому, що питання, які стосуються змісту та достовірності викладених прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення не підлягають розгляду на підготовчому судовому засіданні і суд на цій стадії лише встановлює відповідність процесуальної форми обвинувального акта вимогам, визначеним кримінальним процесуальним законом, не досліджуючи при цьому суті обвинувачення, а тому не вправі пропонувати слідчому/прокурору зазначати в обвинувальному акті інші обставини чи події, або викладати їх в інший спосіб.

На переконання суду, поданий обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, оскільки він містить відомості, які передбачені п.1-9 ч.2 ст. 291 КПК України, підписаний прокурором, і до нього додано передбачені кримінальним процесуальним законом додатки, а доводи захисника жодним чином не перешкоджають призначенню кримінального провадження до судового розгляду та розгляду кримінального провадження по суті.

З огляду на зазначене у задоволенні клопотання про повернення обвинувального акта прокурору слід відмовити.

Прокурор заявив клопотання про надання доручення органу пробації щодо підготовки досудової доповіді відносно особи обвинуваченого.

Відповідно до положень ч.5 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд у випадках, передбачених цим Кодексом, за власною ініціативою або за клопотанням обвинуваченого, його захисника чи законного представника, чи за клопотанням прокурора і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини вирішує питання щодо складання досудової доповіді, про що постановляє ухвалу із зазначенням строку підготовки такої доповіді.

Відповідно до ч.1,2 ст. 314-1 КПК України, з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також прийняття судового рішення про міру покарання представник уповноваженого органу з питань пробації складає досудову доповідь за ухвалою суду. Досудова доповідь складається щодо особи, обвинуваченої у вчиненні нетяжкого або тяжкого злочину, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі.

Оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні нетяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.286-1 КК України, нижня межа санкції якого не перевищує п`яти років позбавлення волі, з метою забезпечення суду інформацією, що характеризує обвинуваченого, а також ухвалення судового рішення щодо виду покарання, необхідно доручити представнику органу пробації скласти досудову доповідь в порядку, визначеному законодавством.

Окрім того, прокурором подано клопотання про продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді домашнього арешту в нічний період доби, яке у відповідності до ч.3 ст.315 КПК України, слід вирішити в даному підготовчому засіданні.

Подане клопотання прокурор обґрунтовує тим, що на розгляді Миколаївського районного суду Львівської області перебуває обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України.

Згідно обвинувального акту, досудовим розслідуванням вказаного кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_3 , приблизно о 21:30 год. 03.08.2025, керуючи автомобілем марки VOLVO V50, р.н. НОМЕР_1 , та рухаючись ним автодорогою в межах населеного пункту с.Стільсько Стрийського району Львівської області по вул. Шевченка, в напрямку с.Дуброва Стрийського району Львівської області, грубо порушив вимоги Розділу 1 п. 1.2 «В Україні установлений правосторонній рух транспортних засобів», Розділу 1 п. 1.5 «дія або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків»; Розділу 2 п. 2.3 підпункт б) «бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»; підпункт д) «не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху»; п. 2.9 підпункт а) «водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції»; Розділу 34 вимогам дорожньої розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001, які виразилися в тому, що він керуючи транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння (згідно висновку експерта №2160/2025-ц 1,6 проміле) без завад технічного характеру, перетнув горизонтальну дорожню розмітку 34.1.1 ПДР, яка поділяє транспортні потоки та яку відповідно до Правил дорожнього руху перетинати забороняється, виїхав на зустрічну смугу руху де здійснив наїзд передньою лівою частиною автомобіля на пішохода ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який рухався в попутному напрямку зустрічною смугою руху.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась у зв`язку з порушенням водієм автомобіля марки VOLVO V50, р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_3 , правил дорожнього руху, пішохід ОСОБА_5 , отримав тілесні ушкодження у вигляді косого перелому поперекових відростків 1-го та 2-го «люмбальних» (поясничних) хребців зліва, які утворились від дії твердого предмета - виступаючих частин автомобіля, можливо і лівого бокового дзеркала та згідно висновку експерта №72 від 12.09.2025 відносяться до ушкодження середнього ступеня важкості, по ознаці довготривалого розладу здоров`я.

05.08.2025 слідчим суддею Миколаївського районного суду Львівської області на той час підозрюваному ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби, строк дії якого продовжувався, та зокрема згідно ухвали Миколаївського районного суду Львівської області від 03.11.2025 продовжено до 02.01.2026 включно.

Вважає, що на даний час наявні підстави для подальшого застосування до обвинуваченого вказаного запобіжного заходу, оскільки ризики передбачені пунктами 1, 3 ч.1ст.177 КПК України, які існували на момент обрання запобіжного заходу, продовжують існувати та не зменшились.

Обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник адвокат ОСОБА_6 заперечили проти задоволення клопотання прокурора щодо продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту, оскільки обґрунтованість підозри та висунутого звинувачення не підтверджуються належними та допустимим доказами. В той же час, захисник просив, у випадку, якщо суд дійде висновку про наявність підстав для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді нічного домашнього арешту, визначити такий час із 00 год. 00хв. до 06 год. 00хв., оскільки обвинувачений працює.

Потерпілий ОСОБА_5 , вирішення клопотання прокурора залишив на розсуд суду.

Відповідно до ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно із ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст.181 КПК України законодавцем визначено, що домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби , та може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Відповідно до вимог ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вирішуючи питання про продовження обвинуваченому строку запобіжного заходу у виді домашнього арешту, суд керується загальними приписами, якими врегульовано застосування запобіжних заходів, з урахуванням відомостей щодо продовження існування ризиків, які стали підставою для обрання обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час.

При цьому, суд зазначає, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Суд, оцінюючи вірогідність такої поведінки обвинуваченого, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Тобто ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, передбачених статтею 177 Кримінального процесуального кодексу України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

Водночас Кримінальний процесуальний кодекс України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому. При чому ризик кримінального провадження як критерій застосування запобіжного заходу має прогностичний характер, спрямований на усунення негативного впливу на кримінальне провадження в майбутньому.

Зазначений стандарт доказування (переконання) суд використовує для перевірки наявності ризиків, передбачених частиною 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, у цьому кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_7 .

Як вбачається із ухвали слідчого судді Миколаївського районного суду Львівської області, в ході досудового розслідування ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час. При цьому слідчим суддею встановлено наявність ризиків передбачених п.1 та п.3 ч.1 ст. 177 КПК України.

28.10.2025 обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України скеровано до Миколаївського районного суду Львівської області.

На даний час, обвинувальний акт стосовно ОСОБА_3 за ч.1 ст.286-1 КК України перебуває на розгляді в суді, судове слідство ще не розпочато, жодні докази не досліджувались, свідки не допитувались.

При розгляді клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний період доби, прокурором доведено, що встановлені при обранні запобіжного заходу ризики передбачені у п.1 та п.3 ч.1 ст.177 КПК України не зменшилися та продовжують існувати.

Ризик переховування від органу досудового розслідування/суду обумовлюється серед іншого можливістю притягненням до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і, зокрема, суворістю передбаченого покарання. Кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_3 передбачає покарання виключно у виді позбавленням волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років. Тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку підвищують ризик переховування від органів досудового розслідування та/або суду на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Ризик незаконного впливу на свідка та потерпілого у даному кримінальному провадженні підтверджується тим, що судовий розгляд ще не розпочато, потерпілий та свідки судом ще не допитувались, тому ОСОБА_3 має реальну можливість спілкуватись із свідком та потерпілим і впливати на них у кримінальному провадженні шляхом застосування певного психологічного тиску і спонукання їх до надання неправдивих показів задля виправдання своїх дій чи підтвердження власної версії події, перешкоджаючи таким чином встановленню об`єктивної істини в кримінальному провадженні.

Надавши оцінку поясненням учасників судового розгляду, взявши до уваги обставини, що враховуються при продовженні запобіжного заходу, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винним у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність соціальних зв`язків обвинуваченого, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора про продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту у нічний період доби, підлягає задоволенню.

Застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж домашній арешт в нічний період доби, є недоцільним, оскільки таке не відповідатиме цілям та меті застосування запобіжних заходів, зокрема не сприятиме виконанню обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню встановлених судом ризиків.

Щодо позиції сторони захисту про зміну часових меж дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту то суд зазначає наступне.

Як зазначено в обвинувальному акті, обвинувачений ОСОБА_3 працює на посаді комірника відділу «Центр видачі замовлень» ТзОВ «Епіцентр К» м.Львів. В той же час, матеріали справи не містять та стороною захисту не надано жодних доказів, що перебування обвинуваченого ОСОБА_3 під домашнім арештом в нічний період доби, а саме з 22:00 год. до 06:00 год., будь яким чином перешкоджало йому виконувати свої трудові обов`язки. Не надано доказів щодо тривалості робочого дня, конкретної адреси місця праці. Відтак суд не вбачає підстав для зміни часових меж дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний період доби.

Також запобіганню встановленим ризикам слугуватиме покладення на підозрюваного обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.109, 110, 176, 177, 181, 184, 194, 291, 314, 314-1, 316, 350, 369-372, 392, 395 КПК України, суд,

постановив:

в задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_6 про повернення обвинувального акта прокурору- відмовити.

Кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_3 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, призначити до судового розгляду суддею одноособово на 12.01.2026 о 15 год. 00хв.

Судове засідання, відбудеться в приміщенні Миколаївського районного суду Львівської області (вул. Мазепи, буд. 29, м. Миколаїв, Стрийський район, Львівська область).

У судове засідання викликати учасників кримінального провадження.

Доручити персоналу Стрийського районного відділу №1 філії Державної установи «Центр пробації» у Львівській області скласти та подати суду в строк до 12.01.2026 року досудову доповідь щодо обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Гірське Миколаївського району Львівської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1КК України.

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 у запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту - задовольнити.

Продовжити дію застосованого до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, що полягає у забороні залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у період часу з 22:00 год. до 06:00 год.

Покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора та суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- утримуватися від спілкування з потерпілим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , свідком ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Строк дії ухвали в частині запобіжного заходу та покладених обов`язків становить два місяці, а саме по 02.03.2026.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч.5 ст.181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за його поведінкою, мають право з`являтися в житло, під арештом в якому він перебуває, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на нього зобов`язань.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору.

Ухвала підлягає виконанню Відділенням поліції №2 Стрийського РУП ГУНП України в Львівській області.

Контроль за виконанням ухвали покласти на прокурора Миколаївського відділу Стрийської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_17 .

Ухвала в частині обрання запобіжного заходу може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_18