ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження: 11-кп/819/446/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

11 вересня 2025 року м. Херсон

Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 17 липня 2025 року в кримінальному провадженні №0000192 від 24 листопада 2022 року стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Камишлівка Неверкінського району Пензенської області російської федерації, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111, ч.7 ст.111 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17 липня 2025 року задоволено клопотання прокурора та стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, терміном до 14 вересня 2025 року, включно, без визначення застави.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погоджуючись із таким судовим рішенням, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 17 липня 2025 року та застосувати стосовно нього запобіжний захід у виді домашнього арешту із покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений зазначив, що під час розгляду клопотання про продовження строку тримання під вартою, судом було порушено його право на захист, оскільки він клопотав про забезпечення присутності захисника під час судових засідань поруч з ним, у приміщенні попереднього ув`язнення.

Зазначає, що його захисник приймав участь у судовому засіданні дистанційно в режимі відеоконференції. При цьому перед судовим засіданням між ними не була узгоджена правова позиція, зокрема щодо клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу. Також наявні випадки, коли позиція захисника є протилежною до його позиції.

На думку обвинуваченого призначений йому захисник не надає належної правової допомоги у зв`язку із чим він заявляв йому відвід, який суд залишив без задоволення.

Позиції учасників апеляційного розгляду.

У судовому засіданні захисник підтримав апеляційну скаргу обвинуваченого, просив її задовольнити та відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_8 належним чином повідомлений про місце, дату та час апеляційного розгляду. Клопотань про розгляд апеляційної скарги за участю сторін на адресу суду не надходило. З огляду на наведене, враховуючи приписи ч.4 ст.422-1 КПК України, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності обвинуваченого.

Прокурор просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, позиції сторін, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Згідно з ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно з ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу, відповідно до якої під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442-1 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

Відповідно до положень ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Виходячи зі змісту вказаних статей, суд, продовжуючи строк дії запобіжного заходу на стадії судового провадження, має перевірити чи не зменшилися на цій стадії кримінального провадження встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.

Окрім цього, суд має врахувати у сукупності також інші відомості, зокрема про тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому, а також соціальні зв`язки, відомості, що характеризують особу обвинуваченого.

Лише за результатами аналізу всіх перелічених факторів суд може прийти до висновку щодо необхідності продовження стосовно обвинуваченого раніше обраного запобіжного заходу чи щодо недоцільності цього.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного судового рішення, суд першої інстанції належним чином дотримався вказаних вимог законодавства.

Вбачається, що на розгляді Херсонського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження №0000192 від 24 листопада 2022 року за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111ч.7, ст.111-1 Кримінального кодексу України.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 19.09.2024 відносно підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів.

Дія вказаного запобіжного заходу неодноразово продовжувалася, востаннє - ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24.06.2025 року.

09 липня 2025 року в ході судового провадження у даному кримінального провадженні прокурор звернувся до суду із клопотанням в якому просив продовжити обвинуваченому ОСОБА_8 строк тримання під вартою на 60 днів, без визначення розміру застави.

Своє клопотання прокурор обґрунтовував тим, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, передбачених ч.7 ст.111-1 КК України добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території та ч.2 ст.111 КК України державна зрада, тобто, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту, вчиненому в умовах воєнного стану. Крім того прокурор послався на те, що продовжують існувати ризики того, що обвинувачена може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків або вчинити інше кримінальне правопорушення (п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України).

На думку сторони обвинувачення запобігти вказаним ризикам можливо лише шляхом застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, адже інші більш м`які запобіжні заходи не здатні запобігти наведеним ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 17 липня 2025 року вказане клопотання прокурора задоволено та обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк тримання під вартою, терміном до 14 вересня 2025 року.

Таке рішення суд першої інстанції мотивував тим, що продовжують існувати ризики, які стали підставою для застосування запобіжного заходу та дійшов висновку про наявність правових підстав для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки лише шляхом застосування даного запобіжного заходу можливо запобігти наведеним ризикам. Крім того, суд послався на приписи ч.6 ст.176 КПК України, які визначають особливості застосування запобіжних заходів до осіб, які підозрюються/обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2 КК України.

Перевіривши зазначене судове рішення у відповідності із доводами апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що місцевим судом дотримано вимоги процесуального законодавства та обґрунтовано продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Застосування (продовження) запобіжних заходів стає можливим при наявності ризиків. Ризик - це невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства та суду подій, визначених у ч.1 ст.177 КПК України.

Рішення про продовження одного із видів запобіжних заходів, який обмежує права і свободи обвинуваченого, має відповідати характеру певного суспільного інтересу (визначеним у КПК конкретним підставам і меті), що незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості.

Так, зі змісту ухвали вбачається, що аналізуючи питання щодо доцільності продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, суд першої інстанції надав оцінку, як відомостям про тяжкість та характер інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень в контексті застосування запобіжного заходу, так і питанню існування ризиків, передбачених ст.177 КПК України у поєднанні із відомостями про особу обвинуваченого.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 такі висновки суду не спростовують.

Відповідно до матеріалів провадження ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів проти основ національної безпеки України, пов`язаних із взаємодією з державою-агресором, що має надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки в умовах воєнного стану колабораційна діяльність, а саме добровільне зайняття громадянином України посади в незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території а також державній зраді, тобто, умисно вчиненого громадянином України на шкоду суверенітетові територіальній цілісності та недоторканості, обороноздатності, державній, економічній та інформаційній безпеці України, шляхом переходу на бік ворога в період збройного конфлікту, вчиненому в умовах воєнного стану. За вчинення вказаних злочинів передбачене покарання за ч.7 ст.111-1 КК України - позбавлення волі на строк від дванадцяти до п`ятнадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна або без такої; за ч.2 ст.111 КК України - позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна.

На переконання суду апеляційної інстанції, встановивши наведені обставини, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про подальше існування ризику переховування обвинуваченого від суду, адже з огляду на особливу тяжкість інкримінованих ОСОБА_9 злочинів, суворість можливого покарання, перебуваючи на волі, обвинувачений може вдатися до переховування від суду. При цьому в матеріалах провадження відсутні будь-які відомості про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків.

Крім того, зі змісту матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений знайомий та обізнаний з анкетними даними свідків у кримінальному провадженні, а тому наявний ризик незаконного впливу обвинуваченої на свідків у кримінальному провадженні.

Таким чином ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від таких осіб та дослідження їх судом.

Зважаючи на те, що допит свідків у даному кримінальному провадженні не завершено, існує ризик незаконного впливу обвинуваченого на свідків.

Крім того, оскільки інкримінований обвинуваченому злочини спрямований проти національної безпеки України, тому перебуваючи на волі, в умовах триваючої збройної агресії російської федерації проти України, існує ризик вчинення обвинуваченим іншого кримінального правопорушення.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого вказані висновки не спростовують. Слід зазначити, що при вирішенні питання про продовження запобіжного заходу дається оцінка сукупності обставин, які можуть свідчити про існування чи відсутність саме ризиків (можливості) вчинення дій, а не факту конкретного їх вчинення. В даному випадку, наявні у кримінальному провадженні відомості в повній мірі свідчать про подальше існування заявлених стороною обвинувачення ризиків.

Таким чином існування наведених ризиків виправдовує необхідність подальшого застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, з метою забезпечення виконання процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджати правосуддю та встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому суд першої інстанції не встановив підстав для зміни обраного запобіжного заходу на більш м`який, оскільки відсутні будь-які дані про зменшення чи відсутність встановлених ризиків.

З огляду на викладене суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку про наявність правових підстав для продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Прийняте судом рішення відповідає вимогам кримінального процесуального закону.

Встановлені на стадії застосування запобіжного заходу ризики зі сплином часу зменшуються, разом із тим вони ще є достатньо суттєвими на даній стадії кримінального провадження, у зв`язку з чим більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою з великою вірогідністю, не зможе запобігти існуючим ризикам, що в свою чергу не буде слугувати виконанню завдань кримінального судочинства, передбачених ст. 2 КПК України.

Посилання обвинуваченого на те, що ним не було узгоджено позицію із захисником, зокрема щодо клопотання прокурора та наявність підстав для заміни захисника апеляційний суд вважає непереконливими.

Зі змісту оскаржуваної ухвали та журналу судового засідання вбачається, що позиції обвинуваченого ОСОБА_10 та його захисника ОСОБА_7 щодо клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу вцілому є ідентичними та не містять суттєвих суперечностей. І обвинувачений, і захисник заперечили проти клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу. Що стосується доводів обвинуваченого про неузгодженість позиції захисника та його позиції щодо лінії захисту в кримінальному провадженні вцілому то оцінка даного питання не належить до компетенції суду апеляційної інстанції під час перегляду ухвали про продовження дії запобіжного заходу.

Посилання обвинуваченого на наявність підстав для заміни захисника на думку апеляційного суду є непереконливими.

Із вказаного приводу слід зазначити, що дійсно частиною 3 ст. 42 КПК України передбачено, що підозрюваний, обвинувачений має право, на:

?відмову від захисника в будь-який момент кримінального провадження;

?отримання правничої допомоги захисника за рахунок держави у випадках, передбачених КПК або Законом про безоплатну правничу допомогу, в тому числі у зв?язку з відсутністю коштів для оплати такої допомоги.

За приписами ст. 54 КПК України підозрюваний, обвинувачений має право відмовитися від захисника або замінити його. Водночас, відмова від захисника не приймається у випадку, якщо його участь є обов?язковою. У такому випадку, якщо підозрюваний, обвинувачений відмовляється від захисника і не залучає іншого захисника, захисник повинен бути залучений для здійснення захисту за призначенням.

Отже, на всіх стадіях кримінального провадження закон забезпечує особу, яка підозрюється, обвинувачується або засуджена у вчиненні кримінального правопорушення, можливістю мати захисника як обраного нею, так і призначеного їй. Забезпечена така особа й можливістю відмовитися від захисника або замінити його відповідно до вимог процесуального закону.

При цьому право особи на заміну захисника є похідним від права вільного вибору захисника своїх прав, яке особа реалізує самостійно, укладаючи договір з обраним нею захисником. Це право не поширюється на зміст права на безоплатну вторинну правничу допомогу, де особа не обирає собі захисника, а отримує захист, гарантований державою та за державні кошти.

Безоплатна вторинна правова допомога - це вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу до правосуддя (ст. 13 Закону про БПД). І під час реалізації цієї гарантії особа позбавлена можливості вільно обирати собі захисника. Останній призначається за постановою слідчого (прокурора) або ухвалою судді чи суду. Тому особа, що отримує безоплатну вторинну правничу допомогу, не може на власний розсуд вимагати від суду заміни захисника за призначенням з особистих мотивів за відсутності обґрунтованих підстав для цього.

Таким чином заміна безоплатно призначеного захисника можлива лише коли він явно не виконує своїх обов?язків, що підтверджується відповідними доказами.

В даному випадку вбачається, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні особливо тяжких злочинів, а тому відповідно до приписів ст.52 КПК України участь захисника у даному кримінальному провадженні є обов`язковою.

В той же час, доводи зазначені обвинуваченим в апеляційній скарзі про заміну захисника ґрунтувалася лише на особистих мотивах обвинуваченого, не пов?язаних з неналежним забезпеченням його захисту.

Таким чином в даному випадку, під час вирішення судом першої інстанції питання щодо продовження дії запобіжного заходу, апеляційний суд не вбачає підстав вважати порушеним право обвинуваченого на захист.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого та відсутності жодних підстав для зміни чи скасування рішення за доводами апеляційної скарги.

Зважаючи на викладене, підстав для скасування судового рішення та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не знаходить.

Керуючись ч.2 ст.376, ст. ст.404,405,407,419,422-1 КПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 17 липня 2025 року стосовно ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4