Справа № 944/6138/25
Провадження №1-кс/944/865/25
12.11.2025 рокум.Яворів
Слідчий суддя Яворівського районного суду Львівської області ОСОБА_1 , вивчивши матеріали скарги ОСОБА_2 на дії службових осіб військової частини НОМЕР_1 в порядку ст.206 КПК України,
12.11.2025 року через систему «Електронний суд» до Яворівського районного суду Львівської області надійшла скарга ОСОБА_2 , в якій просить зобов`язати начальника Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) негайно доставити ОСОБА_3 до зали Яворівського районного суду для з`ясування підстав його утримання, та надати судове рішення, яке набрало законної сили і на підставі якого ОСОБА_3 був позбавлений свободи; негайно звільнити ОСОБА_3 з-під варти в залі суду у зв`язку з відсутністю законного судового рішення та забезпечити судово-медичне обстеження відповідно до ч. 6 ст. 206 КПК України.
В обґрунтування скарги зазначає, що вона є дочкою ОСОБА_3 , чиї законні права і свободи (право на свободу і особисту недоторканість) порушені, що стосується її інтересів як близького родича. Зазначає, що її батько ОСОБА_3 наразі незаконно позбавлений волі та під примусом утримується в статусі незаконно утримуваної особи/заручника у Військовій частині НОМЕР_1 у АДРЕСА_1 , що знаходиться в межах територіальної юрисдикції суду. Її батько не є військовослужбовцем, не підписував жодних контрактів і утримується виключно проти його волі, що підтверджує його статус незаконно утримуваної особи/заручника. Його позбавлення волі відбулося за обставин, що мають ознаки тяжких кримінальних злочинів. 20.10.2025 р. її батько був викрадений у м. Долина групою осіб, до якої входили особи у поліцейській формі зокрема, ОСОБА_4 з цивільними особами, працівниками РТЦК та СП, примусово доставлений до ВЧ НОМЕР_1 , де утримується до тепер. 31.10.2025 р. представником батька на адресу начальника ВЧ НОМЕР_1 та вищого командування було направлено повідомлення-вимогу, де було повідомлено про персональну відповідальність за утримання заручника та детально роз`яснено про неконституційність "мобілізації" та незаконність їхніх дій та ТЦК. Після отримання цих вимог командування частини вдалося до репресій щодо батька: його позбавили будь-якого зв`язку з рідними, не надавши телефон навіть у встановлений день (неділя, 09.11.2025 р.), що є доказом реакції на надіслані ним документи та свідомого умислу керівництва ВЧ НОМЕР_1 на продовження незаконного утримання, спрямовані на ізоляцію заручника та приховування злочину. Більше того, існують обґрунтовані підстави вважати (базуючись на аналогічних випадках), що до їжі та води незаконно утримуваних осіб можуть додавати невідомі психотропні речовини з метою придушення волі, полегшення примусу до підписання контрактів (рабства) та доведення до стану безпорадності. Такі дії є формою катування (ст. 127 ККУ) та становлять пряму і невідкладну загрозу життю та здоров`ю батька. Таким чином, її батько є цивільним, якого викрали, піддали катуванню та незаконно, під примусом утримують на «військовому об`єкті» ВЧ НОМЕР_2 , без оформлених документів про затримання, захоплення у полон чи ув`язнення, жодної ухвали слідчого судді про затримання чи тримання батька під вартою не існує, а тому його утримання є незаконним.
Дослідивши вказану скаргу та матеріали додані до неї, слідчий суддя дійшов наступного висновку.
Відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.
Згідно з п.10 ч.1 ст.3 КПК України, кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.
Так, відповідно до ч.1 ст.24 КПК України, кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.
Згідно з ч.3 ст.26 КПК України, слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.206 КПК України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.
З аналізу ст.206 КПК України слідує, що слідчого суддю наділено повноваженнями забезпечити додержання прав особи, за умови тримання такої особи під вартою з порушенням її прав.
Тобто за наявності у слідчого судді даних про незаконне затримання, тримання під вартою, з порушенням прав особи, яка утримується слідчий суддя зобов`язаний діяти за приписом ст.206 КПК України.
Так, згідно з частиною 6 ст.206 КПК України, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та: 1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи; 2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; 3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.
Відповідно до ч.7 ст.206 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний діяти в порядку, передбаченому частиною шостою цієї статті, незалежно від наявності заяви особи, якщо її зовнішній вигляд, стан чи інші відомі слідчому судді обставини дають підстави для обґрунтованої підозри порушення вимог законодавства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі.
Стаття 2 КПК України передбачає, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.
Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.
Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні урегульований Кримінальним процесуальним кодексом України. Зокрема, подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора під час досудового розслідування має відбуватись з дотриманням певних умов.
Водночас слід зауважити, що відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 на території України введено воєнний стан задля протидії військовослужбовцям російської федерації та на теперішній час продовжено строк проведення загальної мобілізації.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч.2 ст.102, п.1, 17, 20 ч.1 ст.106 Конституції України, Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022, оголошено про проведення загальної мобілізації.
Відповідно до ст.64, 65 Конституції України, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
В умовах воєнного або надзвичайного стану можуть встановлюватися окремі обмеження прав і свобод із зазначенням строку дії цих обмежень. Не можуть бути обмежені права і свободи, передбачені статтями 24, 25, 27, 28, 29, 40, 47, 51, 52, 55, 56, 57, 58, 59, 60, 61, 62, 63 цієї Конституції. Захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
У відповідності до ч.3 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).
Як убачається із змісту скарги, у даному випадку має місце незгода скаржника із діями службових осіб РТЦК та СП, а також військової частини НОМЕР_1 пов`язаними з мобілізацією.
Згідно з норм кримінального процесуального законодавства службові (посадові) особи РТЦК та СП чи військової частини не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання в рамках кримінальної юрисдикції. Відтак, ОСОБА_3 не є затриманою особою в розумінні кримінально-процесуального законодавства, а тому повноваження слідчого судді на вказані правовідносини не поширюються.
Таким чином, слідчий суддя, як і інші службові особи органів державної влади має діяти виключно в межах наданої компетенції.
Враховуючи наведені обставини, слідчий суддя вважає, що підстави для застосування положень ст.206 КПК України, а відтак відсутні підстави для відкриття провадження за скаргою ОСОБА_2 поданою в порядку 206 КПК України.
При цьому, слідчий суддя звертає увагу скаржника на те, що у разі порушення прав чи інтересів ОСОБА_3 службовими (посадовими) особами РТЦК та СП чи військової частини при здійсненні ними свої повноважень, пов`язаними із мобілізацією, для судового захисту він вправі звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.
Керуючись ст.2, 7, 9, 24, 26, 206, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,
У відкритті провадження за скаргою ОСОБА_2 на дії службових осіб військової частини НОМЕР_1 в порядку ст.206 КПК України - відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_5