ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 601/906/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/282/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.2 ст.286 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

законного представника потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9

представника ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00000571 від 22.12.2024 року, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_10 на вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 червня 2025 року -

Встановила:

Цим вироком

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кременець, Кременецького району, Тернопільської області, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, з середньою освітою, пенсіонера, раніше не судимого, не депутата, востаннє:

визнано винним та засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у вигляді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортним засобом строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням ОСОБА_8 , встановивши йому 1 (один) рік іспитового строку та покладено на нього обов`язки, передбачені п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Цим же вироком вирішено питання процесуальних витрат та речових доказів.

Відповідно до вироку Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 червня 2025 року 22 грудня 2024 року біля 10 год. 50 хв., водій ОСОБА_8 , керуючи автомобілем «ДОДЖ-КАЛІБЕР» («DODGE-CALIBER»), реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , виданого центром ТСЦ 6143, громадянці ОСОБА_11 , жительці с. Великі Млинівці, Кременецького району, Тернопільської області, а водій ОСОБА_8 , керував ним на підставі наявного в нього свідоцтва про його реєстрацію, без пасажирів, без вантажу, рухався автомобільною дорогою, в межах вул. Дубенська, м. Кременець, Кременецького району, Тернопільської області, в напрямку від вул. Симона Петлюри, м. Кременець, Кременецького району, Тернопільської області до вул. Шевченка, м. Кременець, Кременецького району, Тернопільської області.

Під час руху вказаною автодорогою, наближаючись до будівель, що за адресою: м. Кременець, вул. Дубенська, 54, Кременецького району, Тернопільської області, водій ОСОБА_8 , не був достатньо уважним, належно не стежив за дорожньою обстановкою, умовами та відповідно не реагував на їх зміну, чим порушив вимоги пунктів: 1.5 ч. 1, 1.10, (в частині визначення понять: «дорожні умови», «дорожня обстановка», і виконання їх вимог), 2.3 (б, д) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року із змінами та доповненнями (надалі ПДР), а також вимоги, які наведені у пунктах 1, 2 абзацу 5 статті 14 Закону України «Про дорожній рух» (№3353-ХІІ від 30 червня 1993 року), із змінами та доповненнями (надалі ЗУ «Про дорожній рух»), які зобов`язували його своїми діями не створювати загрозу безпеці дорожнього руху, небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю чи здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Як наслідок, рухаючись у вказаному напрямку із середньою швидкістю 95 км/год, по автомобільній дорозі в межах вул. Дубенська, м. Кременець, Кременецького району, Тернопільської області, водій ОСОБА_8 , в порушення вимог п.п. 1.10 (в частині визначення поняття «безпечна швидкість», і виконання його вимог), 10.1, 12.1, 12.4 Правил дорожнього руху, не обрав такі прийоми керування транспортним засобом та дозволену для себе швидкість руху в межах населеного пункту, а саме не більше 50 км/год., щоб мати змогу постійно контролювати рух автомобіля «ДОДЖ-КАЛІБЕР» («DODGE-CALIBER») та безпечно керувати ним у конкретних дорожніх умовах, обстановці, в результаті чого розпочав виконувати маневр обгону попутного автомобіля «ВАЗ-2106», білого кольору та подальше повернення вказаного транспортного засобу на свою смугу руху (смугу руху в напрямку до вул. Шевченка, м. Кременець), при цьому не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

Після повернення автомобіля «ДОДЖ-КАЛІБЕР» («DODGE-CALIBER») на свою смугу руху, водій ОСОБА_8 поставив себе в такі умови, що не зміг забезпечити безпеку дорожнього руху та допустив розвертання транспортного засобу у напрямку елемента автомобільної дороги, який не призначений для руху транспортних засобів - лівий тротуар та подальший наїзд на громадянку ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка йшла в зустрічному напрямку по траєкторії яка проходила в межах лівого тротуару автодороги.

Внаслідок наїзду громадянка ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження за ознаками небезпеки для життя в момент заподіяння належать до тяжких - п.п. 2.1.1 а/, 2.1.2, 2.1.3 а/ б/ в/ «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (МОЗ України, Київ, 1995).

Не погоджуючись із вироком суду першої інстанції, представник ОСОБА_10 , який діє в інтересах законного представника неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу.

В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що вироком першої інстанції в абзаці восьмому мотивувальної чистини вироку суд зазначив, що " ОСОБА_8 на лікування потерпілій заплатив 482 000 грн. та не відмовляється здійснювати оплату на майбутнє". Даний факт перерахунку сторона потерпілої не оспорює, проте вказує, що суд першої інстанції неправильно та самовільно визначив призначення даного платежу. Тому на підставі вжитих формулювань у вироці суду першої інстанції унеможливлюють отримання страхового відшкодування стороні потерпілій, з огляду на п.4 ч.2 ст. 104 ЗУ "Про страхування".

Просять змінити дане формулювання суду першої інстанції на: "обвинувачений перерахував потерпілій кошти на загальну суду 482 000 грн., з яких 60 000 грн. було сплачено в якості відшкодування матеріальної шкоди, яка не підлягає відшкодування страховою компанією, а також 422 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, яка не підлягає відшкодуванню страховою компанією".

Заслухавши обвинуваченого та його захисника, представника, виступ прокурора, дослідивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно ч. 1 ст. 408 КК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі: пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення і застосування статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність про менш тяжке кримінальне правопорушення; зменшення сум, які підлягають стягненню, або збільшення цих сум, якщо таке збільшення не впливає на обсяг обвинувачення і правову кваліфікацію кримінального правопорушення; в інших випадках, якщо зміна вироку не погіршує становища обвинуваченого.

Як слідує зі змісту апеляційної скарги, представник оспорює висновки суду в частині визначення судом призначення платежу по відшкодуванню шкоди обвинуваченим та просить змінити дане формулювання суду першої інстанції на: "обвинувачений перерахував потерпілій кошти на загальну суду 482 000 грн., з яких 60 000 грн. було сплачено в якості відшкодування матеріальної шкоди, яка не підлягає відшкодування страховою компанією, а також 422 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, яка не підлягає відшкодуванню страховою компанією" не вказуючи в апеляційній скарзі в чому саме полягають допущені, на його думку, істотні порушення норм права, які відповідно до положень ст. 408 КК України, є підставами для скасування чи зміни судового рішення, тобто не наведено правове обґрунтування заявлених вимог.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного вироку, у восьмому абзаці його мотивувальної частини місцевий суд стисло виклав пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 , які він давав суду першої інстанції у тому числі :"на лікування потерпілої заплатив 482000 грн. та не відмовляється здійснювати оплату на майбутнє".

Водночас, як вбачається зі звукозапису судового засідання суду першої інстанції, обвинувачений ОСОБА_8 , даючи пояснення суду вказав, що ним було відшкодовано потерпілій шкоду у сумі 482000 грн. і буде дальше допомагати.

Отже, в даному випадку місцевий суд, викладаючи у вироку пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 , помилково зазначив про те, що останній відшкодував потерпілій кошти на лікування, а отже таку вказівку про це належить з вироку виключити.

Разом з тим, місцевий суд у вироку власних висновків з приводу призначення коштів на відшкодування шкоди потерпілій не робив, оскільки дане питання судом не досліджувалося та не вирішувалося у зв`язку із відсутністю у матеріалах кримінального провадження будь-яких заявлених позовних вимог про відшкодування заподіяної шкоди.

У зв`язку із цим, колегія суддів вважає вимоги апеляційної скарги захисника в цій частині такими, що не кореспондуються з вимогами ст. 407 КПК України щодо повноважень суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний суд встановив, що в даному випадку в апеляційній скарзі не наведено жодних доводів щодо того, в чому полягає порушення закону, яке б перешкодило або могло перешкодити суду повно та всебічно з`ясувати обставини кримінального провадження та ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення, а тому, керуючись вказаними вище процесуальними нормами закону, колегія суддів не вбачає підстав з наведених в апеляції мотивів для зміни вироку з цих підстав, і, вважає необхідним в задоволенні апеляційної скарги представника відмовити, а вирок залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Кременецького районного суду Тернопільської області від 12 червня 2025 року щодо ОСОБА_8 за ч.2 ст.286 КК України - змінити.

Виключити з восьмого абзацу мотивувальної частини вироку, у якому викладено покази обвинуваченого ОСОБА_8 , слово "лікування".

В решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді