Справа № 303/808/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/692/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в режимі відеоконференції кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 ,-

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.125 та ч. 1 ст.121 КК України,

з участю:

прокурора ОСОБА_7

обвинуваченого - ОСОБА_6

захисника - адвоката ОСОБА_8

представника н-л. потерпілого - адвоката ОСОБА_9

за апеляційними скаргами прокурора Мукачівської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_10 та адвоката ОСОБА_8 захисника обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 травня 2025 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст. 121, ч.2 ст. 125 КК України, -

встановила:

цим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених: ч.1 ст.121, ч.2 ст. 125 КК України, призначено покарання: за ч.1 ст.121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років; за ч.2 ст 125 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнено засудженого ОСОБА_6 від відбування призначеного цим вироком покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 (трьох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.1, п.2 ч.1 ст. 76 КК України - періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; - повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

Цивільний позов у кримінальному провадженні заявлений неповнолітнім потерпілим ОСОБА_11 та предатавником позивача адвокатом ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням на суму 100000,00 (сто тисяч) гривень морального відшкодування задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Білорусь, зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 в користь ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого в АДРЕСА_3 , фактично проживаючого в АДРЕСА_4 на відшкодування шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням суму 100000,00 (сто тисяч) гривень морального відшкодування.

Цивільний позов у кримінальному провадженні заявлений потерпілою ОСОБА_12 до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням на суму 50000,00 (п`ятдесято тисяч) гривень морального відшкодування задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Білорусь, зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого в АДРЕСА_2 в користь ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованої та проживаючої в АДРЕСА_1 на відшкодування шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням суму 50000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень морального відшкодування.

Вирішено питання з речовими доказами.

Запобіжний захід застосований до ОСОБА_6 у вигляді домашнього арешту без застосування засобу електронного контролю, залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Згідно вироку суду, обвинувачений, ОСОБА_6 , 10 грудня 2024 року, близько 21.58 годин, перебуваючи на прилеглій неогородженій території місцевої пекарні, що розташована в АДРЕСА_5 , на грунті раптово виниклих неприязних відносин, вчинив сварку з неповнолітнім ОСОБА_11 , 2008 року народження, в ході якої, останній обхватив ОСОБА_6 руками ззаду та поватив на асфальтне покриття, спиною на себе. ОСОБА_6 перебуваючи у лежачому положенні спиною зверху на потерпілому ОСОБА_11 та маючи прямий умисел на несення тілесних ушкоджень, бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, навмисно, наніс неповнолітньому ОСОБА_11 два удари ножем в область задньої третини правого стегна, в результаті чого, спричинив потерпілому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани верхньої третини правого стегна, з приводу чого 11.12.2024 було проведено операцію: розширене ПХО ран, виділення та перев`язка вертлюгової гілки медіальної згинальної артерії правого стегна, дренування шкіри. Вищевказані тілесні ушкодження згідно висновку судово-медичного експерта № 329/2004 від 21.01.2025 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні в момент їх заподіяння та вкладаються у дату події, яка відбулася 10.12.2024 року.

За таких обставин, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч. 1 ст. 121 КК України - умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Крім цього, в той же час 10 грудня 2024 року близько 21:58 години, ОСОБА_6 , перебуваючи на прилеглій неогородженій території місцевої пекарні по АДРЕСА_2 , в ході бійки з ОСОБА_11 , під час того як ОСОБА_12 намагалась припинити бійку, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх караність та настання суспільно-небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, тримаючи в руці ніж, умисно задав ним два удари по ногах ОСОБА_12 , чим спричинив їй тілесні ушкодження у вигляді ушитих різаних ран в ділянці лівого гомілково-ступеневого суглобу та тильної поверхні правої стопи, що підтверджуються висновком судово-медичної експертизи № 328/20024 від 16.01.2025 року та відносяться до групи легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. По давності виникнення тілесні ушкодження можуть вкладатися в дату події, що мала місце 10.12.2024 року.

За таких обставин, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення (проступок), передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

В сукупності ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121 та ч.2 ст.125 КК України.

На вирок суду прокурор Мукачівської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, просить оскаржуваний вирок скасувати, постановити новий вирок, яким ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця Республіки Білорусь, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , мешканця АДРЕСА_2 , не працюючого, одруженого, раніше не судимого, визнати винним у вчинені кримінальних правопорушень (злочинів) ч.1 ст. 121 та ч.2 ст. 125 КК України, призначивши покарання за ч.1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років; за ч.2 ст. 125 КК України у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинання менші суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що цей вирок суду є незаконним через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення покарання, яке не відповідає його тяжкості, а тому підлягає скасуванню.

Вказане кримінальне правопорушення є тяжким злочином, окрім того відсутня жодна обставина, яка пом`якшувала б призначене покарання. Однак наявна обставина, яка обтяжує покарання передбачена ст. 67 КК України вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння. У цьому випадку звільнення обвинуваченого від відбування покарання із застосуванням ст.75 КК України, через бездоганну соціальну поведінку у минулому не досягне вищезазначеної мети.

Зважаючи на вказані порушення, допущені судом при винесені вироку, сторона обвинувачення приходить до переконання, що суд при винесенні вироку безпідставно застосував норми ст.75 КК України, відтак допустив неправильне застосування закону про кримінальну відповідальність.

Тобто суд, неправильно тлумачив закон, що суперечить його змісту, і як наслідок, неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що призвело до призначення покарання, яке не відповідає тяжкості вчиненого злочину.

Крім цього, Суд при призначенні покарання обвинуваченому не в повній мірі врахував ступінь тяжкості вчиненого ним злочину та особу винного.

Також судом зазначено, що обвинувачений має на утриманні двох неповнолітніх дітей, однак жодного доказу на підтвердження цієї обставини суду надано не було.

На вирок суду адвокат ОСОБА_8 захисник обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, просить оскаржуваний вирок скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_6 невинуватим за пред`явленим обвинуваченням за ч.1 ст.121, ч.2 ст. 125 КК України.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що як стверджував обвинувачений, він не мав і не використовував ножа, яким могли бути нанесені потерпілим ушкодження. Також запевняв, що його дії зі захисту свого життя та здоров`я від нападу значно більшої кількості осіб, які йому не відомі, прибули на місце його знаходження з метою розбірок, у нічний час доби, вкладаються у міри необхідної особи, якої він не перевищував. Обвинувачений не провокував та не починав бійку. Нікому будь-якої шкоди не вчиняв.

Вказує, що зважаючи на фактичні обставини справи, підтверджені свідченнями свідків, засуджений ОСОБА_6 діяв виключно в межах необхідної оборони, що виключає наявність у нього складу будь-якого злочину.

На апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 захисника обвинуваченого ОСОБА_6 представник неповнолітнього потерпілого - адвокат ОСОБА_9 подала заперечення.

Заслухавши доповідь судді, виступ прокурора, який підтримав апеляційну скаргу подану стороною обвинувачення, апеляційну скаргу захисника заперечив, думку захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу подану захисником та просили вирок скасувати, апеляційну скаргу прокурора просили залишити без задоволення, думку представника потерпілого, яка апеляційну скаргу захисника заперечила, щодо апеляційної скарги поклалась на розсуд суду, обговоривши наведені в апеляційних скаргах доводи й дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що подані прокурором та захисником апеляційні скарги слід залишити без задоволення з таких підстав.

Згідно ч.1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч.1 ст. 121 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Обвинувачений ОСОБА_6 як в суді першої інстанції, так і в судовому засіданні апеляційного суду вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень не визнав, заперечував наявність у нього ножа та стверджував, що захищався від нападу потерпілого і його братів.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_6 вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 121, ч.2 ст. 125 КК України, така підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні суду першої інстанції доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку, зокрема: показаннями неповнолітнього потерпілого ОСОБА_11 , потерпілої ОСОБА_12 , свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 .

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_6 доведена письмовими доказами, зміст яких детально викладено у вироку суду, а саме: протоколом слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_11 , протоколом огляду місця події, протоколом перегляду відеозапису, висновками судово-медичних експертиз про те, що тілесні ушкодження обом потерпілим спричинені колюче-ріжучим предметом, яким міг бути ніж. Дослідженими доказами встановлено, що 10.12.2024 близько 22 години біля магазину та автобусної зупинки в с. Лалово ОСОБА_6 , перебуваючи у стані сп`яніння внаслідок вживання наркотичних засобів та алкоголю, у відповідь на зауваження притримати свого собаку, який кидався на сестру потерпілого, вирішив провчити потерпілого та не припинив своїх агресивних дій після приїзду на місце події ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , яких викликала ОСОБА_18 , розуміючи, що її меншим братам загрожує розправа з боку обвинуваченого. Коли потерпілий ОСОБА_11 , помітивши у руці обвинуваченого ніж, обхопив його ззаду за плечі, потягнув на себе та упав на землю, а поверх нього упав ОСОБА_6 , останній наніс потерпілому два удари ножем. Не зупиняючись на цьому, ОСОБА_6 наніс ножові поранення потерпілій ОСОБА_12 , а також і своїй співмешканці ОСОБА_19 , які намагалися відтягнути обвинуваченого він неповнолітнього потерпілого.

В ході судового розгляду встановлено, що незадовго до події ОСОБА_19 подарувала ОСОБА_6 розкладний ніж, який він мав звичку носити із собою. На дослідженому у судовому засіданні відеозаписі зафіксований момент передачі ножа ОСОБА_6 свідку ОСОБА_17 після вчинення злочину та до приїзду на місце події слідчо-оперативної групи. Таким чином, факт умисного спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтверджений дослідженими судом доказами.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції належним чином оцінив, згідно зі ст. 94 КПК України, перевірив усі докази по справі, взявши до уваги їх як правдиві та такі, що відповідають дійсним обставинам справи, є послідовними і такими, що узгоджуються між собою та з іншими доказами та надав їм належну оцінку.

При цьому, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який критично оцінив показання обвинуваченого ОСОБА_6 про напад на нього та дії у стані необхідної оборони, та вмотивовано відкинув їх як такі, що не відповідають обставинам кримінального провадження, характеру дій обвинуваченого, який, за відсутності будь-якої загрози для нього, діючи зухвало, агресивно та не обмежився нанесенням ударів ножем потерпілому ОСОБА_11 , а спричинив поранення потерпілій ОСОБА_12 , свідку ОСОБА_19 , а також і собі.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що ОСОБА_6 не мав при собі ножа, не заподіював потерпілим тілесних ушкоджень, а діяв виключно в межах необхідної оборони, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами кримінального провадження і висновками суду першої інстанції.

Як убачається з вироку, суд першої інстанції на підставі всебічного та повного дослідження доказів установив, що саме ОСОБА_6 , перебуваючи у стані алкогольного та наркотичного сп`яніння, застосував колюче-ріжучий предмет ніж, яким заподіяв неповнолітньому потерпілому ОСОБА_11 два удари в область правого стегна, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння, а також наніс ножові поранення потерпілій ОСОБА_12 , яка намагалася припинити бійку, чим спричинив їй легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я.

Твердження сторони захисту про відсутність у обвинуваченого ножа обґрунтовано відхилені судом першої інстанції як такі, що не відповідають сукупності досліджених доказів. Наявність ножа у ОСОБА_6 підтверджується узгодженими між собою показаннями потерпілих та свідків, характером і локалізацією тілесних ушкоджень, встановлених судово-медичними експертизами, а також фактом отримання самим обвинуваченим порізу пальця правої руки, що, за висновком суду, є наслідком застосування ним ножа під час події.

Посилання захисника на стан необхідної оборони не ґрунтуються на встановлених судом обставинах. Вироком суду встановлено, що ОСОБА_6 не перебував у ситуації реального та безпосереднього суспільно небезпечного посягання, яке б виправдовувало застосування ножа як засобу захисту. Навпаки, з матеріалів справи вбачається, що конфлікт виник на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, а ініціатором подальшої ескалації конфлікту та застосування насильства був саме обвинувачений.

Критично оцінюючи показання ОСОБА_6 про те, що він не пам`ятає обставин події через стан сп`яніння, суд першої інстанції обґрунтовано визнав такі пояснення способом захисту, спрямованим на уникнення кримінальної відповідальності, оскільки вони не узгоджуються з іншими доказами у справі, які є послідовними, взаємопов`язаними та підтверджують умисний характер його дій.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про відсутність у діях ОСОБА_6 стану необхідної оборони, а також про доведеність його вини у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.121 та ч.2 ст.125 КК України, є правильним, ґрунтується на належних і допустимих доказах та не спростовується доводами апеляційної скарги захисника.

Доводи прокурора щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого ОСОБА_6 колегія суддів вважає необґрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 65 КК України суд повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, за яких вчинений злочин, в тому числі і ті обставини, які пом`якшують покарання. Дотримання цих вимог з приводу загальних засад призначення покарання необхідне, оскільки саме за допомогою них реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

За правилами ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Призначаючи покарання, суд у відповідності до вимог статей 50, 65 КК України врахував, що ОСОБА_6 раніше не судимий, має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується позитивно, має на утриманні та вихованні двоє неповнолітніх дітей, непрацючий, на обліку психіатра, фтизіатра та нарколога не перебуває, на обліку в центрі зайнятості, як безробітний не значиться. Обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого відсутні. Обставини, яка обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ч. 1 ст.67 КК України, - є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Сам по собі тяжкий характер злочину та наявність обтяжуючої обставини, на що покликається прокурор, не виключають можливості застосування ст. 75 КК України, оскільки закон не містить заборони на звільнення від відбування покарання з випробуванням у таких випадках за умови, якщо суд дійде обґрунтованого висновку про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства.

Покарання, призначене місцевим судом ОСОБА_6 відповідає вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, судом першої інстанції допущено не було.

Апеляційні скарги не містять правових підстав для скасування чи зміни вироку, й колегія суддів визнає їх необґрунтованими.

Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.

На підставі наведеного керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

вирок Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 21 травня 2025 року щодо ОСОБА_6 за ч.1 ст. 121, ч.2 ст. 125 КК України залишити без змін, апеляційні скарги прокурора Мукачівської окружної прокуратури Закарпатської області ОСОБА_10 та адвоката ОСОБА_8 захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4