Справа № 461/728/22
Провадження № 1-кс/461/7097/25
УХВАЛА

25.11.2025 року місто Львів

Слідчий суддя Галицького районного суду м. Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові клопотання ОСОБА_4 , в інтересах якої діє адвокат ОСОБА_5 про скасування арешту майна,

встановив:

адвокат ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся до слідчого судді Галицького районного суду міста Львова із клопотанням про скасування арешту майна. Згідно прохальної частини клопотання адвокат просить скасувати арешт із позбавленням права відчуження та розпорядження нерухомим майном (здійснення реєстраційних дій щодо такого майна, будівництва на такому майні будь-яких житлових або нежитлових споруд, постійних або тимчасових, а також зміни його первинного становища), а саме арешт накладений на земельну ділянку з кадастровим номером :02:012:0040, площею 0.0101 га, яка зареєстрована за гр. ОСОБА_4 , накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду міста Львова у справі № 461/728/22 від 19.01.2023 року, у кримінальному провадженні № 0000031.

Обґрунтовуючи заявлене клопотання заявник зазначає, що орган досудового розслідування помилково прийшов до висновку про те, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:012:0040, яка належить на праві власності ОСОБА_4 накладається на земельну ділянку Міноборони з кадастровим номером :06:000:1205, хоча такі земельні ділянки лише межують між собою, що було встановлено рішенням суду у цивільній справі № 453/162/24.

Вказує, що земельна ділянка з кадастровим номером :06:000:1205, яка належить на праві власності гр. ОСОБА_4 відсутня у таблиці із переліком тих власників та землекористувачів, які за результатами проведення інвентаризації є сторонніми. У матеріалах технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації, які представлені як докази у кримінальному провадженні, відсутня будь-яка інформація про земельну ділянку із кадастровим номером :02:012:0040. В подальшому, також було встановлено, що спірні земельні ділянки просто межують між собою. Дані обставини були предметом спору у рамках цивільного судочинства, що підтверджується рішенням Сколівського районного суду Львівської області у справі № 453/162/24 від 19.12.2024, постановою Львівського апеляційного суду у справі 453/162/24 від 04.06.2025, ухвалою Касаційного цивільного суду у справі 453/162/24 від 29.10.2025.

У рішенні Сколівського районного суду Львівської області по справі № 453/162/24 судом встановлено наступне:

«Відтак, суд звертає увагу, що твердження позивача про те, що "спірна ділянка безпосередньо межує з земельними ділянками з кадастровими номерами :06:000:0001 та :02:012:0041, які відображено у поконтурній відомості (аркуш 151-153 матеріалів інвентаризації) за порядковими номерами 18 та 19 а також у Переліку земельних ділянок, наданих у власність (користування), з присвоєнням кадастрових номерів (аркуш 155 157 матеріалів інвентаризації) за порядковими номерами 18 та 19», є лише припущенням, які не підтверджені належними та допустимими доказами, наявними у матеріалах справи, оскільки поконтурна відомість не містить інформації щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:012:0040. Також, у переліку земельних ділянок, наданих у власність (користування) з присвоєнням кадастрових номерів, відсутня інформація щодо спірної земельної ділянки з кадастровим номером :02:012:0040. Відтак, посилання прокурора на ту обставину, що земельна ділянка відповідача накладається на земельну ділянку Міністерства оборони України лише тому, що межує з іншими земельними ділянками, які накладаються на землі Міністерства оборони, є неналежним доказом, оскільки прокурор зробив відповідне припущення виходячи з доказу, який доводить інші обставини, що не мають значення для правильного вирішення даної справи по суті.

Окрім цього, у матеріалах справи наявні Пропозиції щодо узгодження даних, отриманих у результаті проведення інвентаризації земель, з інформацією, що міститься у документах, що посвідчують право на земельну ділянку, та у Державному земельному кадастрі". Однак, вказаний документ не включає відомості щодо земельної ділянки гр. ОСОБА_4 з кадастровим номером :02:012:0040.

Разом з тим, інженер-землевпорядник ОСОБА_6 не встановила того факту, що земельна ділянка відповідачки накладається на земельні ділянки позивача, а навпаки така не включила земельну ділянку Відповідачки до переліку тих земельних ділянок, що потребують узгодження меж. Таким чином суд приходить до переконання, що стороною позивача не доведено належними та обґрунтованими доказами той факт, що земельна ділянка загальною площею 0.0101 га з кадастровим номером :02:012:0040 вибула з державної власності поза волею титульного володільця усупереч нормативно регламентованій процедурі".

Постановою Львівського апеляційного суду від 04.06.2025 р. рішення Сколівського районного суду Львівської області у справі № 453/162/24 залишено без змін, а апеляційну скаргу без задоволення та встановлено наступне: "Заявлені позовні вимоги позивач обґрунтовує матеріалами технічної інвентаризації під назвою «Технічна документація із землеустрою щодо інвентаризації земель», за результатами якої було сформовано документ під назвою «Пропозиції, щодо узгодження даних...», який є частиною інвентаризації.

В той же час, вказаний документ не містить жодного посилання та жодної згадки стосовно того, що спірна земельна ділянка, яка на праві власності належить відповідачці ОСОБА_4 , розміщена у межах земельної ділянки Міністерства оборони України з кадастровим номером :06:000:1205 площею 322,2899 га.

Витяг з державного земельного кадастру (ДЗК) від 18.12.2024 року на земельну ділянку відповідачки ОСОБА_4 також не містить жодної інформації про межування цієї земельної ділянки із земельною ділянкою з кадастровим номером :06:000:1205 або ж особами, що вказані у технічній інвентаризації.

Поконтурна відомість не містить земельної ділянки з кадастровим номером та не містить згадки про ОСОБА_4 , а тому доводи апеляційної скарги стосовно того, що "вказана земельна ділянка безпосередньо межує з земельними ділянками з кадастровими номерами :06:000:0001 та :02:012:0041, які відображено у поконтурній відомості (аркуш 151-153 матеріалів інвентаризації) за порядковими номерами 18 та 19'', не відповідають фактичним обставинам справи.

В доводах апеляційної скарги містяться посилання на те, що «спірна земельна ділянка безпосередньо межує з земельними ділянками з кадастровими номерами :06:000:0001 та :02:012:0041», а також на те, що «факт розташування спірної земельної ділянки поряд із ділянками з кадастровими номерами :06:000:0001 та :02:012:0041, які вказано у матеріалах інвентаризації, підтверджується відкритими даними публічної кадастрової карти».

В той же час, «межування» однієї земельної ділянки з іншою або ж розташування однієї земельної ділянки «поряд» з іншою виключає наявність «факту накладення меж» цих земельних ділянок».

Вказує, що досудове розслідування у рамках кримінального провадження № 0000031 триває чотири роки, з 22.10.2021 року та за цей час орган досудового розслідування не здійснив необхідний обсяг процесуальних дій щодо встановлення події кримінального правопорушення, жодній особі не було вручено повідомлення про підозру, а майно - земельна ділянка з кадастровим номером :02:012:0040, що належить на праві приватної власності ОСОБА_4 уже 2 роки і 9 місяців перебуває під арештом без обґрунтованих на те підстав.

Заявник в ході розгляду справи доводи наведені у клопотанні підтримав, а судове засідання призначене на 25.11.2025 просив проводити без участі заявника та володільця майна.

Слідча ОСОБА_7 подала до суду заперечення, згідно яких заперечує проти задоволення клопотання. Зокрема вказує, що у ході досудового розслідування встановлено, що ділянки з кадастровим номером :02:012:0040, разом із земельними ділянками: :000:001, :02:012:0041, :03:000:0007, :000:0001, :02:012:0041, :03:000:0007, :03:000:0002, :03:000:0006, :02:000:0002, :02:012:0046, які розташовані в межах земельної ділянки з кадастровим номером :06:000:1205 на території навчально-спортивної бази зимових видів спорту «Тисовець» МОУ військового містечка АДРЕСА_1 , знаходиться забудова двох-поверхового цегляного будинку, який розташований по всій площі зазначених вище кадастрових номерів, які визнано речовим доказом. Вказані обставини зафіксовані в протоколі огляду місця події від 21.05.2025, долученому до матеріалів кримінального провадження, що прямо свідчить про фактичний зв`язок з вчиненим кримінальним правопорушенням.

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив проти задоволення клопотання з мотивів наведених слідчим. Додатково прокурор зазначив, що на даний орган досудового розслідування активізував процесуальні дії та у найближчі два місяці заплановано вручення повідомлення про підозру.

Відповідно до положень статті 174 КПК України, клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

Згідно статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Таким чином, положення процесуального законодавства не містять норм стосовно наявності перешкод для розгляду клопотання про скасування арешту, у разі неявки учасників провадження в судове засідання.

Згідно положень статті 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень.

Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд.

Виходячи з наведеного, підстав для відкладення розгляду клопотання або обставин які зумовлюють неможливість проведення його розгляду, у тому числі внаслідок неявки учасників процесу, не встановлено.

Дослідивши матеріали клопотання, заслухавши доводи учасників провадження, приходжу до наступних висновків, виходячи наведених нижче доводів та мотивів.

Відповідно до приписів статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Частиною другою вказаної статті передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 1 ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано (ч. 2 ст. 174 КПК України).

В ході розгляду клопотання встановлено наступне.

Слідчим управлінням ГУНП у Львівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000031 від 22.10.2021 за ознаками кримінальних ь передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 1 ст. 367 КК України.

В межах даного кримінального провадження 16.01.2023 земельна ділянка з приводу якої подане клопотання визнана речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді від 19.01.2023 року накладено арешт, із позбавленням права на відчуження та розпорядження та користування нерухомим майном (здійснення реєстраційних дій щодо такого майна, будівництва на такому майні будь-яких житлових або нежитлових споруд, постійних або тимчасових, а також зміни його первинного становища), яке зареєстроване на праві приватної власності за ОСОБА_4 , а саме на земельну ділянку з кадастровим номером: :02:012:0040 площею 0.0101 га.

Правовою підставою для накладення арешту на зазначене майно було збереження речових доказів.

Відповідно до положень ст. 100 КПК України, речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий. Сторона кримінального провадження, якій наданий речовий доказ або документ, зобов`язана зберігати їх у стані, придатному для використання у кримінальному провадженні. Речові докази, які отримані або вилучені слідчим, прокурором, оглядаються, фотографуються та докладно описуються в протоколі огляду. Зберігання речових доказів стороною обвинувачення здійснюється в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Речові докази, що не містять слідів кримінального правопорушення, у вигляді предметів, великих партій товарів, зберігання яких через громіздкість або з інших причин неможливо без зайвих труднощів або витрати по забезпеченню спеціальних умов зберігання яких співмірні з їх вартістю, а також речові докази у вигляді товарів або продукції, що піддаються швидкому псуванню:

1) повертаються власнику (законному володільцю) або передаються йому на відповідальне зберігання, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;

2) передаються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду для реалізації, якщо це можливо без шкоди для кримінального провадження;

3) знищуються за письмовою згодою власника, а в разі її відсутності - за рішенням слідчого судді, суду, якщо такі товари або продукція, що піддаються швидкому псуванню, мають непридатний стан;

4) передаються для їх технологічної переробки або знищуються за рішенням слідчого судді, суду, якщо вони відносяться до вилучених з обігу предметів чи товарів, а також якщо їх тривале зберігання небезпечне для життя чи здоров`я людей або довкілля.

Як наведено вище, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки.

Відповідно до положень ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Відповідно до положень ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Заходом забезпечення кримінального провадження, серед інших, є арешт майна.

Положення ч.3 ст.132 КПК України встановлюють те, що застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно ч. 2, 3, 4, 10 ст.170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

У випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або третьої особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України.

Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Отже, аналіз наведених положень свідчить про те, що арешт може бути застосований як на майно підозрюваного, так і на майно особи яка не має процесуального статусу підозрюваного у кримінальному провадженні.

Водночас, з врахуванням вищенаведених встановлених в ході розгляду клопотання обставин та наявності у розпорядженні органу досудового розслідування речових доказів, які могли бути оглянуті у визначений законом спосіб, слідчий суддя погоджується з доводами заявника щодо відсутності підстав подальшого застосування арешту на майно в частині користування ним.

Крім того, слідчим суддею відхиляються доводи органу досудового розслідування, який заперечує проти скасування арешту на майно наведене у клопотанні, адже кримінальне провадження розслідується органом досудового розслідування понад 4 роки, а відомостей щодо вручення підозри будь-якій особі не встановлено.

Відповідно до положень ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно ч. 1 ст. 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Крім того, слідчим суддею враховуються наступні положення.

Відповідно до статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", при розгляд справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Частиною 2 ст. 8 КПК України визначено, що принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Водночас, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Оцінюючи обґрунтованість клопотання, враховую функції і повноваження слідчого судді визначених п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, відповідно до яких, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Європейським судом з прав людини у справі "Смирнов проти України" було висловлено правову позицію про те, що під час вирішення питання щодо можливості утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом і правомірною метою, а з іншого вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою в кожному випадку має бути очевидна істотна причина.

У справі "Свіргунець проти України" ЄСПЛ навів висновки про те, що будь-яке втручання в мирне володіння майном має супроводжуватися процесуальними гарантіями, які надають відповідній фізичній чи юридичній особі обґрунтовану можливість звернутися зі своєю справою до компетентних органів державної влади для ефективного оскарження заходів, які становлять втручання у права, гарантовані цим положенням. Під час оцінки дотримання цієї умови необхідно здійснити комплексний розгляд відповідних судових та адміністративних процедур.

Володілець майна ініціюючи перед слідчим суддею питання щодо здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, а саме, звернувшись до слідчого судді з даним клопотанням, має обґрунтовані підстави, вважати, що такий спосіб захисту його прав є належним.

Об`єктом судового контролю слідчого судді, серед іншого, є оцінка того, чи відповідні процесуальні дії не мають характер надмірного втручання у право власності володільця майна.

З аналізу зазначених вище норм процесуального законодавства вбачається, що навіть якщо ухвалою слідчого судді про обшук надано дозвіл на вилучення певного майна, яке у подальшому було арештоване, це не може бути перешкодою для перевірки наявності підстав для обмеження власника майна у його конституційному праві володіти, користуватися та розпоряджатися майном.

У рішенні ЄСПЛ від 02.11.2006 у справі «Волохи проти України», серед іншого, Суд прийшов до висновку про те, що верховенство права між іншим (inter alia) передбачає, що втручання органів виконавчої влади у права осіб має підлягати ефективному контролю, який зазвичай має здійснюватися судовим органом, щонайменше як останньою інстанцією, оскільки судовий контроль дає найбільші гарантії незалежності, безсторонності та здійснення належного провадження.

Наведена справа стосувалася оцінки питання втручання у приватне життя, а отже таку позицію можна вважати дотичною і до питання вилучення майна у кримінальному провадженні, тобто мирного володіння таким майном.

Норми ч. 2 ст. 19 Конституції України, вказують на те, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Також, ухвалюючи рішення за клопотанням враховую, що до особи яка є власником або володільцем майна, має бути застосована належна правова процедура.

В ході розгляду клопотання даних про те, що арештоване майно має незаконне походження не здобуто.

Як встановлено рішенням Сколівського районного суду Львівської області у справі №453/162/24 судом зазначено наступне:

"Відтак, суд звертає увагу, що твердження позивача про те, що "спірна ділянка безпосередньо межує з земельними ділянками з кадастровими номерами :06:000:0001 та :02:012:0041, які відображено у поконтурній відомості (аркуш 151-153 матеріалів інвентаризації) за порядковими номерами 18 та 19 а також у Переліку земельних ділянок, наданих у власність (користування), з присвоєнням кадастрових номерів (аркуш 155 157 матеріалів інвентаризації) за порядковими номерами 18 та 19», є лише припущенням, які не підтверджені належними та допустимими доказами, наявними у матеріалах справи, оскільки поконтурна відомість не містить інформації щодо земельної ділянки з кадастровим номером :02:012:0040. Також у переліку земельних ділянок, наданих у власність (користування) з присвоєнням кадастрових номерів, відсутня інформація щодо спірної земельної ділянки з кадастровим номером :02:012:0040. Відтак посилання прокурора на ту обставину, що земельна ділянка відповідача накладається на земельну ділянку Міністерства оборони України лише тому, що межує з іншими земельними ділянками, які накладаються на землі Міністерства оборони, є неналежним доказом, оскільки прокурор зробив відповідне припущення виходячи з доказу, який доводить інші обставини, що не мають значення для правильного вирішення даної справи по суті. Окрім цього, у матеріалах справи наявні Пропозиції щодо узгодження даних, отриманих у результаті проведення інвентаризації земель, з інформацією, що міститься у документах, що посвідчують право на земельну ділянку, та у Державному земельному кадастрі". Однак вказаний документ не включає відомості щодо земельної ділянки гр. ОСОБА_4 з кадастровим номером :02:012:0040.»

Зазначене рішення суду набрало законної сили, незважаючи на те, що воно оскаржувалось прокурором в апеляційному та касаційному порядку.

Разом з цим, враховую і те, що на даний час відповідна земельна ділянка має статус речового доказу у кримінальному провадженні, а отже незалежно від вирішення питання про скасування арешту, доля речового доказу повинна вирішуватись в порядку визначеному ст. 100 КПК України.

У кримінальному провадженні має існувати розумне співвідношення пропорційності між засобами, що застосовуються, і метою, яку прагнуть досягти будь-які заходи, що застосовуються державою, у тому числі заходи, спрямовані на контроль за використанням майна приватної особи. Ця вимога виражається у понятті "справедливого балансу", який повинен бути досягнутий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав особи. Для того, щоб визначити пропорційність відповідного заходу, необхідно враховувати його тривалість, а також його необхідність з огляду на хід кримінального провадження, наслідки його застосування для відповідної особи та рішення, прийняті органами влади у зв`язку з цим.

Відповідно до ст.16 КПК України, позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Таким чином, приходжу до висновку, що подальше обмеження власника у праві користування майном, суперечить наведеним положенням Конституції України, КПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Більше того, наведені вище обставини свідчать про те, що ні прокурором, ні слідчим в ході розгляду клопотання не спростовані належним чином відповідні доводи заявника та не наведено обґрунтованих мотивів щодо подальшого застосування обмеження права користування земельною ділянкою. При цьому, слід відзначити, що слідчий суддя погоджується з доводами заявника щодо наявності обґрунтованих сумнівів у дотриманні органом досудового розслідування розумних строків, адже кримінальне провадження триває вже понад чотири роки і жодній особі у провадженні не повідомлено про підозру.

Ухвалюючи рішення за клопотанням, враховую те, що аналіз положень КПК України дає підстави для висновку, що застосування до ухвал слідчого судді про накладення або скасування арешту положень, які регламентують загальні вимоги щодо судового рішення можливо лише з врахуванням особливостей стадії досудового розслідування, яка є відмінною від судового розгляду. Отже, розглядаючи подане клопотання, враховую положення КПК України щодо дотримання меж, які не розкривають таємницю досудового розслідування, а також практику ЄСПЛ, який у своїх рішеннях зазначає, що хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Враховуючи вищенаведені доводи та мотиви, приходжу до висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення клопотання.

Крім того, враховую висновки наведені Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 20 травня 2024 року (712/191/23, провадження № 51-3208 кмо 23 щодо правозастосування положень п. 9 ч. 1 ст. 309 КПК у взаємозв`язку зі статтями 170, 173, 174 КПК, згідно яких: «Ухвали слідчого судді про повне або часткове скасування арешту майна та про відмову в скасуванні арешту майна, постановлені в порядку ст. 174 КПК, апеляційному оскарженню не підлягають».

Керуючись ст. 170 - 174 КПК України,

постановив:

Клопотання задовольнити частково.

Скасувати арешт на земельну ділянку з кадастровим номером: :02:012:0040 площею 0.0101 га., яка зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_4 , накладений ухвалою слідчого судді Галицького районного суду міста Львова від 19.01.2023 року, в частині користування нерухомим майном (будівництва на такому майні будь-яких житлових або нежитлових споруд, постійних або тимчасових, а також зміни його первинного становища).

В задоволенні решти вимог клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1