Справа № 730/1597/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/551/25
Категорія - ч. 1 ст. 121 КК України Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000092 від 10.10.2022 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 24 квітня 2025 року стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, не працюючого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

Строк відбування покарання визначено обчислювати з моменту затримання ОСОБА_7 після набрання вироком законної сили.

До вступу вироку у законну силу запобіжний захід ОСОБА_7 вирішено не обирати.

Долю речових доказів вирішено у порядку ст. 100 КПК України.

Вироком суду встановлено, що ОСОБА_7 09.10.2024 близько 17:50 години прийшов до будинку ОСОБА_9 , за адресою: АДРЕСА_2 , де в той час уже перебував ОСОБА_10 . Під час спільного розпивання алкогольних напоїв між ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_11 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник конфлікт, у ході якого ОСОБА_7 , із метою заподіяння тілесних ушкоджень, із особистого мотиву, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, у вигляді заподіяння шкоди здоров`ю ОСОБА_10 та бажаючи їх настання, умисно наніс останньому не менше двох порізів ножем по обличчю та руці, чим спричинив ОСОБА_10 тілесні ушкодження у вигляді різаних ран правої половини обличчя та правої верхньої кінцівки в ділянці ліктьового згину з ушкодженням підшкірної вени, що в комплексі відносяться до ушкоджень небезпечних для життя і за цією ознакою кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження.

Не погодившись із рішенням суду, обвинувачений подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок суду та призначити йому покарання на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на неправильне встановлення судом обставин кримінального правопорушення, зазначаючи, що ініціатором конфлікту був ОСОБА_10 , який своєю поведінкою розпочав конфлікт на ґрунті війни між Україною та РФ та сам перший накинувся на нього з кулаками. Він у цей час нарізував їжу, тому тримав у руці ніж, та, намагаючись захистись, підняв обидві руки і під час намагань ОСОБА_10 вдарити його, сам собі спричинив рану в області ліктьового згибу. Жодного прямого умислу заподіяти ножове поранення ОСОБА_10 він не мав, оскільки їх відносини не досягли такого рівня конфронтації, щоб застосовувати ніж навіть для самозахисту. Просить врахувати, що потерпілий перебував у стані сильного алкогольного сп`яніння і не міг правильно оцінювати свої дії та керувати ними, а в подальшому не пам`ятав, про що повідомив суд. Заперечуючи висновки експерта з приводу неможливості нанесення такого тілесного ушкодження за таких обставин, вважає такі упередженими, що могло б бути доведеним слідчим експериментом. А проведений за його участі експеримент вважає не відповідає умовам дійсних подій. Також зазначає, що не погоджується з висновками суду про невизнання ним вини та обставиною, яка погіршує покарання, оскільки визнання вини є його правом, при цьому поза належною увагою суду залишилось те, що потерпілий просив суд не позбавляти його волі, претензій до нього не має, вони порозумілися, просить врахувати, що він є людиною похилого віку, непрацездатним, щиро жалкує, що таке сталося та не погоджується з висновком органу пробації, взятим судом до уваги.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого та його захисника, які підтримали вимоги поданої апеляційної скарги та просили її задовольнити із викладених підстав, прокурора, яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Обвинувачений ОСОБА_7 як у суді першої так і апеляційної інстанцій, вину не визнав та пояснив, що 09.10.2024, перебуваючи у ОСОБА_9 , де також був ОСОБА_10 , вживали алкогольні напої. У них зі ОСОБА_10 виник конфлікт з приводу війни, в ході якого ОСОБА_10 повалив його на підлогу та наносив удари. Після цього вони заспокоїлись та випили ще. ОСОБА_9 пішов у іншу кімнату, а вони із ОСОБА_10 продовжили розпивати алкогольні напої та знову почали сваритися. У цей момент він узяв ніж щоб різати сало та тримав його у руці. ОСОБА_10 стояв навпроти та, намагаючись нанести йому удар ліктем, рукою наштиркнувся на ніж. У подальшому того забрала мати. Заперечував нанесення потерпілому тілесних ушкоджень та припускав, що обличчя він міг подряпати акацією, яка росте у дворі понад стежкою.

Не дивлячись на невизнання вини обвинуваченим, вина його підтверджується дослідженими судом доказами.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 1 ст. 121 КК України, є правильним, ґрунтується на належних та допустимих доказах, що були безпосередньо досліджені в судовому засіданні та отримали належну оцінку.

Диспозицією ч. 1 ст. 121 КК України передбачено відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження небезпечне для життя в момент заподіяння.

Отже, при вчиненні цього злочину умисел винної особи направлений саме на спричинення тілесних ушкоджень. При цьому ступінь тяжкості ушкодження здоров`я потерпілого може бути в свідомості особи не конкретизованим, тобто щодо наслідків своїх дій вона може діяти з невизначеним умислом. У такому разі відповідальність настає залежно від фактично заподіяної шкоди здоров`ю потерпілому.

Доводи обвинуваченого про ненавмисність нанесеного тілесного ушкодження потерпілому та перекладання вини за це на потерпілого, не відповідають дійсності.

Саму подію та спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, зокрема, у виді ножового поранення правої верхньої кінцівки, обвинувачений не оспорює, посилаючись на необережне отримання такого самим потерпілим.

Однак така позиція обвинуваченого спростовується показаннями потерпілого ОСОБА_10 , наданими суду першої інстанції, який показав, що у жовтні 2024 року він та ОСОБА_7 розпивали спиртні напої вдома у ОСОБА_12 . У цей час між ними виник конфлікт, в ході якого в обвинуваченого у руках опинився ніж, яким він наніс йому удар під око. У цей час він сидів, а обвинувачений стояв. Коли він піднявся та, зігнувши обидві руки у ліктях, затулив обличчя, обвинувачений наніс йому удар у ліктьовий згин правої руки і пошкодив вену, від чого він почав втрачати кров. У подальшому його забрала мати та вивела на вулицю, де йому надали допомогу.

Такі показання потерпілого певною мірою узгоджуються з показаннями свідка, ОСОБА_13 , матері потерпілого, яка суду першої інстанції показала, що почувши крик сина, побігла до будинку ОСОБА_14 , де побачила сина, у якого був поріз на згині правої руки та під оком, напроти стояв ОСОБА_7 з розкладним ножем і син запитував у нього: «За що?». Обвинувачений почав бігти до нього, але вона встигла забрати сина та зачинити двері. Пізніше ОСОБА_7 виїхав із двору ОСОБА_9 та погрожував убити її сина.

Крім того, вина обвинуваченого підтверджується висновком судово-медичної експертизи № 163 від 10.10.2024, згідно з яким у потерпілого ОСОБА_10 були встановлені тілесні ушкодження у вигляді різаних ран правої половини обличчя та правої верхньої кінцівки в ділянці ліктьового згину з ушкодженням підшкірної вени, що в комплексі відносяться до ушкоджень небезпечних для життя і за цією ознакою кваліфікуються як тяжкі тілесні ушкодження. В утворенні вказаних ушкоджень могла мати місце дія предмета, який має гострий край або лезо. У цьому випадку могли мати місце не однократні, у загальній кількості не менше двох, травматичні впливи на тіло потерпілого, місце прикладання травматичної сили обличчя та права рука.

Допитаний у суді першої інстанції експерт ОСОБА_15 показав суду, що рана на обличчі потерпілого ОСОБА_16 не могла виникнути від подряпини колючками акації, оскільки, виникла внаслідок дії колючо-ріжучого предмета, а не вістря, яке зазвичай спричиняє поверхневі ушкодження. У потерпілого була рана, тобто ушкодження шкіри, глибше ніж подряпина. На думку експерта, рана на руці потерпілого отримана як поріз. За умов, що обвинувачений тримав ніж у руці, а потерпілий махнув рукою і поранився, такі ушкодження неможливі.

Крім того, судом ураховується, що жоден із учасників судового розгляду не вказував на наявність у потерпілого порізу на обличчі до виниклого конфлікту.

Отже, позиція обвинуваченого про ненавмисне спричинення тілесних ушкоджень самим потерпілим, не узгоджується із дослідженими судом доказами та суперечить встановленим обставинам кримінального провадження.

Враховуючи у сукупності досліджені докази, аналізуючи показання обвинуваченого, потерпілого та свідків, допитаних судом першої інстанції, співставивши зазначені вище докази та решту, детально вказаних судом у вироку, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вони взаємопов`язані та у своїй сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, встановлюють подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини, зазначені у ст. 91 КПК України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що спосіб, механізм та характер тілесних ушкоджень у сукупності з іншими встановленими обставинами, вказує на умисний характер дій обвинуваченого.

З огляду на вказане, висновок суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за обставин викладених у вироку, є правильним, а його дії вірно кваліфіковані як заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння.

Суд першої інстанції, при призначенні покарання виконав вимоги, передбачені ст. ст. 50, 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення відповідно до ст. 12 КК України, особу обвинуваченого, вік, стан здоров`я, заперечення вини та ставлення до вчиненого, позицію потерпілого, дійшов вірного висновку про відсутність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченого та наявність обставини, яка його обтяжує - вчинення злочину у стані алкогольного сп`яніння, врахував досудову доповідь уповноваженого органу пробації, відповідно до якої останній становить високу небезпеку для суспільства та окремих осіб і ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про необхідність призначення покарання у виді реального його відбування, але у мінімальному розмірі, визначеному санкцією частини статті про кримінальну відповідальність.

Таким чином, призначене ОСОБА_7 покарання у повній мірі відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, за своїм видом і розміром є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Підстав для призначення покарання з іспитовим строком на підставі ст. 75 КК України, як про те просить обвинувачений у апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

З огляду на викладене вище, підстав для зміни чи скасування ухваленого судового рішення, колегія суддів не вбачає. Тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченого - залишити без задоволення, а вирок Борзнянського районного суду Чернігівської області від 24 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4