печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання прокурора Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001277 від 03.07.2025,-

В С Т А Н О В И В :

27.08.2025 у провадження слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора Печерської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001277 від 03.07.2025.

Мотивуючи подане клопотання прокурор вказує, що у провадженні СВ Печерського УП ГУНП у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових за №0001277 від 03.07.2025, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 149 КК України.

Досудовим розслідуванням установлено, що до Печерського УП ГУ НП в м. Києві надійшла інформація із Печерського відділу ДРАЦСу у місті Києві Центрального міжрегіонального управління МЮУ (м. Київ) (далі - ДРАЦС) про те, що звернулися громадяни КНР ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з питання державної реєстрації народження дітей: хлопчика та дівчинки, народжених в результаті сурогатного материнства. Під час опрацювання документів для реєстрації встановлено, що біологічне батьківство передбачуваного батька відносно однієї дитини виключено.

03.07.2025 відомості за даним фактом внесено до Єдиного реєстру досудових реєстру досудових розслідувань за № 0001277 від 03.07.2025, за ч. 2 ст. 149 КК України, та розпочато досудове розслідування.

Так, 17.06.2025 до ДРАЦСу звернулися громадяни КНР ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з питання державної реєстрації народження дітей, хлопчика ОСОБА_6 і дівчинки ОСОБА_7 , народжених в результаті застосування засобів допоміжної репродуктивної медицини методом сурогатного материнства.

Разом з документами, визначеними чинним законодавством для державної реєстрації народження дітей, народжених в результаті застосування засобів допоміжної репродуктивної медицини методом сурогатного материнства, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 надано довідки про дослідження ДНК на батьківство, з яких вбачається, що біологічне батьківство передбачуваного батька ОСОБА_4 відносно дитини ОСОБА_7 виключено.

Відповідно до довідки ТОВ «Репродуктивна клініка «ЛІТА» (), подружжя: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулося в заклад охорони здоров`я.

Перша частина лікування застосована з використанням донорських яйцеклітин анонімного донора САО14061994. Для запліднення донорських яйцеклітин використано кріоконсервовані сперматозоїди чоловіка ОСОБА_4 , які отримані 23.01.2020. Яйцеклітини отримані у результаті трансвагінальної пункції анонімного донора від 30.01.2020.

Запліднення донорських ооцитів відбулось 03.06.2022, в результаті запліднення було отримано 14 ембріонів. Ембріони пари були кріоконсервовані від 08.06.2022 та 09.06.2022 та зберігались в ТОВ «Репродуктивна клініка «ЛІТА» для подальшого пошуку сурогатної матері.

Перенесення ембріонів у порожнину сурогатної матері ОСОБА_8 відбулося 03.09.2024 без присутності подружжя на території України, згідно заяви пацієнтів щодо застосування допоміжних репродуктивних технологій, перенесено два ембріона на стадії бластоцисти.

Факт вагітності при дослідженні ХГ в крові встановлено 17.09.2024, на УЗД факт вагітності, кількість плодів та строк вагітності підтверджено 01.10.2024, вагітність двоплідна, маткова дихоріальна диамніотична прогресуюча терміном 5-6 тижнів.

Згідно виданою лікарем-медичним директором ТОВ «Репродуктивна клініка «ЛІТА»», ОСОБА_9 , за вихідним № 823/1 від 12.05.2025 довідкою про генетичну спорідненість - батьком дітей є ОСОБА_4 та засвідчено генетичну їх спорідненість. З наявними документами про народження, нотаріально засвідченою заявою сурогатної матері про відмову від народжених дітей на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , довідками про генетичну спорідненість тощо, 17.06.2025 подружжя звернулось до ДРАЦСу з заявою про реєстрацію народжених дітей.

08.05.2025 в КНП «Перинатальний центр м. Києва» виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) ОСОБА_8 народила двох дітей: дівчинку ОСОБА_7 (медичний висновок 1234-М77С-В58К-СН7Н) та хлопчика ОСОБА_6 (медичний висновок 1234-М9АР-5Х53-48ТМ).

14.05.2025 ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 надала свою згоду на те, щоб батьками, народжених нею 08.05.2025 дітей: дівчинки ОСОБА_7 (медичний висновок 1234-М77С-В58К-СН7Н) та хлопчика ОСОБА_6 (медичний висновок 1234-М9АР-5Х53-48ТМ), які народились в результаті участі подружжя ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в програмі лікування безпліддя із застосуванням допоміжних репродуктивних технологій методом сурогатного материнства та були записані зазначені батьки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , яка нотаріально засвідчення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_10 , зареєстровано в реєстрі за № 3187, бланк серії НТТ № 377827.

На основі результатів, отриманих під час дослідження ДНК на батьківство, відповідно до довідки МЦ «Мати та дитина», біологічне батьківство передбачуваного батька ОСОБА_4 відносно дитини ОСОБА_7 вилючено. Ймовірність батьківства складає 0%.

У подальшому проведеними заходами встановлено, що вищевказана дитина перебуває у громадянки України, ОСОБА_11 , яка начебто на підставі підписаних договорів від 30.06.2025 та 23.07.2025 із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебуває під її опікою. Також дану інформацію в своїй відповіді від 01.08.2025 (фактично отримана 04.08.2025) на запит підтвердила директор ТОВ «Репродуктивна клініка «ЛІТА»» ОСОБА_12 .

Також встановлено, що згідно інформації Адміністрації прикордонної служби України подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були на території України з 06.06.2025 по 19.06.2025 і не могли підписувати відповідні договори. При цьому новонароджені діти мали бути зареєстровані згідно вимог ст. 123 Сімейного кодексу України, ст. 281 (Право на життя) Цивільного кодексу України, наказу Міністерства охорони здоров`я України № 787 від 09.09.2013 року, наказу Міністерства юстиції України № 52/5 від 18.10.2000. Але в зв`язку з встановленням згідно аналізу ДНК відсутності спорідненості з зазначеною вище дитиною ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та працівники кліники «ЛІТА» мали повідомити про дані обставини в Службу у справах дітей та сім`ї КМДА, після чого мала бути проведена процедура оформлення новонародженої дитини без батьків передбачена спільним наказом Міністерства охорони здоров`я України та Міністерством внутрішніх справ України № 1095/1239 від 17.12.2013.

Оперативними працівниками Управління міграційної поліції ГУНП у м. Києві, на підставі доручення слідчого, проведено ряд оперативних заходів спрямованих на отримання (збирання) доказів та перевірку вже отриманих доказів.

Так, в під час досудового розслідування встановлено, що до вчинення кримінального правопорушення причетні: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресами: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 та користується транспортним засобом «Toyota Land Cruiser 200», д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_2 , «BMW M3», д.н.з. НОМЕР_3 , VIN: НОМЕР_4 ; ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 ; співробітники ТОВ «Репродуктивна клініка «ЛІТА», юридична адреса: м. Київ, Дніпропетровська набережна, 28;співробітники ТОВ «MILLITA», юридична адреса: м. Київ, пр-т Петра Григоренка, 22/20, оф. 752.

У подальшому, 21.08.2025 на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва, під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_3 , за місцем мешкання ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , вилучено: копія договору про надання послуг щодо догляду за новонародженою дитиною від 23.07.2025 на 1 арк; копія договору про надання послуг щодо догляду за новонародженою дитиною від 30.06.2025 на 2 арк; консультативний висновок спеціаліста на ім`я ОСОБА_13 від 08.05.2025 на 1 арк; консультативний висновок спеціаліста на ім`я ОСОБА_13 від 08.05.2025 на 1 арк; консультативний висновок лікаря-офтальмолога на ім`я ОСОБА_13 від 04.06.2025 року на 1 арк; зошит з чорновими записами із датами, годинами, вагою, та іншими даними на 48 арк; мобільний телефон марки «Орро», блакитного кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_6 , із сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» НОМЕР_7 .

Прокурор зазначає, що майно вилучене 21.08.2025 повністю відповідає вимогам ст. 98 КПК України та визнано речовим доказам у кримінальному провадженні, про що винесена відповідна постанова, оскільки вилучене майно має значення для встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення.

Відтак, накладення арешту на вилучені речі є необхідним для забезпечення та збереження у якості речових доказів та запобіганню можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження та для подальшого проведення відповідних експертиз, які мають істотне значення для досудового розслідування.

У судове засідання прокурор подала заяву про розгляд клопотання без фіксування технічними засобами, вимоги підтримала.

Представник власника майна в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду клопотання повідомлявся належним чином.

Частиною 1 статті 172 КПК України передбачено, що неприбуття сторін, у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

У відповідності до положень ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно з нормою ч. 4 ст. 107 КПК України, фіксація під час розгляду клопотання слідчим суддею за допомогою технічних засобів не здійснювалась.

За таких обставин, приймаючи до уваги те, що слідчий суддя, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, у порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, створив необхідні умови для реалізації сторонами, їх процесуальних прав на участь у розгляді цієї справи в суді, ураховуючи, що підстав для визнання їх явки обов`язковою не має, вважаю за можливе розглянути клопотання у відсутність представника власника майна.

Вивчивши клопотання, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Майнові права захищаються в Україні, як Конституцією, так і іншими нормативно-правовими актами, зокрема частиною 1 і 5 статті 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Дана стаття Конституції України визначає, що конфіскація майна може бути заснована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Разом з цим, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченим цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.5 ст.9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, а саме у рішенні по справі «Жушман проти України» зазначається - «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності».

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-ІІ). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series А N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Абзацом 1 ч. 5 ст. 171 КПК України передбачено, що клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

Судовим розглядом встановлено, що обшук, під час якого було вилучено майно та на арешті якого на даний час наполягає сторона обвинувачення, був проведений 21.08.2025, а прокурор звернувся до суду 22.08.2025, за допомогою поштового зв`язку.

Вказане в сукупності свідчить про дотримання строку на звернення до суду з даним клопотання.

Частиною 2 ст. 170 КПК України визначено, що арешт майна допускається з метою збереження речових доказів, спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи та відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 3 частини другої цієї статті у випадку, передбаченому пунктом 1, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Одночасно при розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 172 КПК України, слідчий суддя не вирішує питання належності та допустимості доказів, отриманих в ході досудового розслідування, оскільки оцінка допустимості доказів має бути вирішена відповідно до вимог ст. 89 КК України під час ухвалення судового рішення при судовому розгляді кримінального провадження.

Згідно з ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

З огляду на зазначені вимоги закону слідчий суддя приходить до висновку про те, що вилучене майно, на арешті якого наполягає сторона обвинувачення, відповідає критеріям речових доказів у кримінальному провадженні № 0001277 від 03.07.2025.

Матеріали клопотання свідчать, що вказане майно має відношення до кримінального провадження, і, таким чином може бути використане як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому слідчий суддя вважає за доцільне, для ефективного розслідування з метою збереження речових доказів накласти арешт на вказане майно.

Зокрема, матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна, з метою запобігання їх зникнення, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За викладених обставин, враховуючи правове обґрунтування клопотання, яке відповідає положенням ст. ст. 170-173 КПК України, приходжу до переконання про задоволення клопотання сторони обвинувачення про накладення арешту на вилучене майно, з метою збереження речових доказів, задля забезпечення дієвості та об`єктивності розслідування у вказаному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 26, 98, 100, 107, 117, 131, 132, 171-173, 309 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання - задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене майно: копію договору про надання послуг щодо догляду за новонародженою дитиною від 23.07.2025 на 1 арк; копію договору про надання послуг щодо догляду за новонародженою дитиною від 30.06.2025 на 2 арк; консультативний висновок спеціаліста на ім`я ОСОБА_13 від 08.05.2025 на 1 арк; консультативний висновок спеціаліста на ім`я ОСОБА_13 від 08.05.2025 на 1 арк; консультативний висновок лікаря-офтальмолога на ім`я ОСОБА_13 від 04.06.2025 року на 1 арк; зошит з чорновими записами із датами, годинами, вагою, та іншими даними на 48 арк; мобільний телефон марки «Орро», блакитного кольору, ІМЕІ1: НОМЕР_5 , ІМЕІ2: НОМЕР_6 , із сім-картою оператора мобільного зв`язку «Київстар» НОМЕР_7 ,яке вилучено 21.08.2025 під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_3 , за місцем мешкання ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню.

Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_14