ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/2023/25 Справа № 216/7862/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року м. Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 жовтня 2025 року, якою до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів до 04 грудня 2025 року, без визначення розміру застави, -

в с т а н о в и л а:

ухвалою слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 жовтня 2025 року задоволено клопотання слідчого СВ Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області, погоджене прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_8 .

Стосовно підозрюваного ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, з утриманням у Державній установі «Криворізька установа виконання покарань №3» з 06.10.2025 року по 04.12.2025 року включно, без визначення застави, на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, у зв`язку з підозрою у вчиненні насильницького злочину.

На зазначене рішення подано апеляційну скаргу захисником, адвокатом ОСОБА_7 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 ..

В апеляційній скарзі захисник просить скасувати вказану ухвалу слідчого судді та застосувати до підозрюваного більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою.

У скарзі захисник зазначає, що на даний час, на його думку, відсутні і не доведені ризики, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, на які послався слідчий суддя. Наголошує, що твердження сторони обвинувачення мають характер припущень та не підтверджені належними доказами.

Також звертає увагу на те, що підозрюваний раніше не судимий, має постійне місце проживання, позитивну характеристику, сімейні та соціальні зв`язки, а тому, на переконання сторони захисту, ризики ухилення від органів досудового розслідування та суду, впливу на свідків або продовження протиправної діяльності - є недоведеними.

Окремо захисник зазначає, що підозрюваний самостійно прибув до судового засідання під час розгляду клопотання слідчим суддею, що, на думку захисту, свідчить про відсутність наміру переховуватись від правосуддя.

Заслухавши суддю-доповідача, захисника адвоката ОСОБА_7 , який підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити, змінити запобіжний захід підозрюваному на домашній арешт, прокурора ОСОБА_6 , який просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді без змін, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні матеріали провадження, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення за таких підстав.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до вимог ст. 2 КПК України завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до частини 5 статті 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику суду.

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 9 Конституції України, ст. 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України і застосовується в порядку, передбаченому для норм національного законодавства.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного витікає, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що пунктом 3 статті 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. Зокрема, ЄСПЛ послався на практику застосування статті 5 Конвенції у рішення «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства».

У вказаних рішеннях ЄСПЛ констатував, що основною метою статті 5 Конвенції є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини по справі «Свершов проти України» тяжкість злочину, в якому обґрунтовано підозрюється особа, має суттєве значення, однак не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Санкцією інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, установлено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, тобто ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого умисного злочину проти життя та здоров`я особи.

З матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_8 підозрюється в тому, що 05.10.2025 року, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, умисно наніс не менше чотирьох ударів кулаками по голові потерпілого, а після його падіння - продовжив нанесення ударів ногою по тулубу, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження, небезпечні для життя в момент заподіяння.

Колегія суддів вважає, що надані стороною обвинувачення матеріали провадження підтверджують наявність обґрунтованої підозри, зокрема: протоколом огляду місця події, протоколами допитів свідків та потерпілого, протоколом затримання, повідомленням про підозру, а також медичними документами щодо характеру та тяжкості завданих ушкоджень. Сукупність цих доказів відповідає стандарту «розумної підозри» у розумінні ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Таким чином, ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у спричиненні умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

На переконання колегії суддів, такі дані в своїй сукупності дають достатні підстави вважати можливим вчинення підозрюваним ОСОБА_8 інкримінованого діяння.

Суд апеляційної інстанції також погоджується з висновками слідчого судді, що у даному кримінальному провадженні існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме: ризик переховування від органів досудового розслідування та суду; ризик незаконного впливу на свідків; ризик вчинення іншого кримінального правопорушення. Враховано, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні тяжкого насильницького злочину, за який передбачено значний строк позбавлення волі, офіційно не працевлаштований, постійного доходу не має, що свідчить про відсутність стійких факторів правомірної соціальної поведінки.

Посилання захисника на відсутність ризику впливу на свідків є передчасними, оскільки досудове розслідування триває, не всі процесуальні дії виконані, а свідки не допитані в суді, що не усуває можливості тиску на них у майбутньому.

Добровільна явка підозрюваного на засідання слідчого судді, хоча і характеризує його з позитивного боку, сама по собі не виключає ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, у подальшому.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є співмірним, необхідним та таким, що відповідає меті забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного, оскільки лише ізоляція підозрюваного на даному етапі досудового розслідування може запобігти встановленим ризикам та забезпечити інтереси правосуддя.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою.

Також, апеляційний суд, враховуючи висновки ЄСПЛ, вважає за необхідне зазначити, що не дивлячись на те, що тяжкість злочину не може бути єдиною підставою для тримання особи під вартою, однак вона має суттєве значення для даного запобіжного заходу, а тому доводи сторони захисту з цього приводу на мають законного підґрунтя.

Усі докази, які стосуються вирішення питання про запобіжний захід, слідчим суддею досліджені та знайшли свою оцінку, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є неспроможними.

Крім того, Європейська комісія з прав людини у своєму рішенні за скаргою «Феррарі Браво проти Італії» вказала, що затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі є метою досудового розслідування, а саме: встановлення реальних збитків та кваліфікуючих ознак, досягнення цілей якого і є тримання під вартою. Тому факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку, чи для складання обвинувального акту, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України.

При прийнятті рішення, слідчим суддею вірно враховані обставини, з якими закон пов`язує визначення застави, та визначено її розмір, достатній для забезпечення виконання підозрюваним процесуальних обов`язків у разі її внесення.

Враховуючи вище викладене колегія суддів вважає клопотання слідчого про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 та ухвалу слідчого судді про його задоволення законним та обґрунтованим, і не знаходить достатніх та належних підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 376, 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 , діючого в інтересах підозрюваного ОСОБА_8 , - залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09 жовтня 2025 року, якою до підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення застави, - залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді