Справа № 274/8596/25
Провадження №1-в/0274/43/26
УХВАЛА

іменем України

30.01.2026 м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , представника ДУ «БВК №70» ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду провадження за поданням начальника ДУ «Бердичівська виправна колонія (№ 70)» про застосування покарання за наявності кількох вироків щодо засудженого

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Рябухи Талалаївського району Чернігівської області, громадянина України, неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 17.07.2008 вироком Талалаївського районного суду Чернігівської області за ч. 3 ст. 135, ч. 3 ст. 286 КК України та на підставі ч. 1 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі;

- 20.02.2017 вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 10 років із конфіскацією майна;

- 29.11.2024 вироком Солом`янського районного суду м. Києва за ч. 4 ст. 187 , ч. 2 ст. 121, ч.4 ст. 70 КК України до 13 років позбавлення волі з конфіскацією всього майна;

- 05.08.2025 вироком Київського апеляційного суду за ч. 1 ст. 309, 71, 72 КК України до 11 років позбавлення волі;

в с т а н о в и в:

На розгляд до Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області надійшло подання начальника ДУ «Бердичівська виправна колонія (№ 70)» про застосування на підставі ч. 4 ст. 70 КК України до засудженого ОСОБА_6 покарання за наявності вироків Шевченківського районного суду м. Києва від 24.10.2024 та Солом`янського районного суду м. Києва від 29.11.2024 з урахуванням змін, внесених Київським апеляційним судом.

В судовому засіданні представник виправної колонії подання підтримала, просила його задовольнити.

Засуджений, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, через адміністрацію установи подав письмову заяву про розгляд справи без його участі.

Прокурор та захисник в судовому засіданні підтримали подання адміністрації установи виконання покарань.

Дослідивши матеріали провадження, заслухавши думки учасників судового розгляду, суд дійшов висновку, що подання задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про застосування покарання за наявності кількох вироків.

Визначення порядку застосування покарання за наявності кількох вироків можливе, якщо виявиться, що стосовно засудженого існує вирок, який не виконано і про який не було відомо суду, який постановив останній за часом вирок (п.п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 1990 року за № 11 «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків»).

Не підлягають розгляду під час виконання вироків, питання, які зачіпають суть вироку та погіршують становище засудженого; звужують або розширюють обсяг обвинувачення; стосуються прогалин і недоліків вироків в частині кваліфікації злочинів, призначення покарання, вирішення цивільного позову, зокрема призначити покарання за сукупністю вироків, коли при винесенні останнього за часом вироку суду було відомо про наявність інших невиконаних вироків, але питання про призначення покарання за кількома вироками не було вирішено (п.п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 1990 року за № 11 «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироків»).

Судом встановлено, що вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 24.10.2024 ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (одної тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень. На підставі ч. 3 ст. 72 КК України, вирок Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20.02.2017, за яким ОСОБА_6 засуджено за ч. 4 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 10 (десять) років із конфіскацією майна слід виконувати самостійно.

Знову засуджений 29.11.2024 року Солом`янським районним судом м. Києва за ст.187 ч.4, 121 ч. 2, ст. 70 КК України до покарання у виді 13 років позбавлення волі конфіскацією всього майна, що є його власністю. На підставі ст.70 ч. 4 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання за вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20.02.2017 року більш суворим за цим вироком, за сукупністю злочинів призначено покарання у виді позбавлення волі на 13 (тридцять) років з конфіскацією всього майна, що є його власністю, із відрахуванням строку покарання з 21.08.2016 року, з врахуванням вимог ст.72 ч. 5 КК України в строк покарання зараховано знаходження його під вартою з 21.08.2016 по 20.02.2017 р. з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі. Вирок набрав законної сили 30.12.2024.

Вироком Київського апеляційного суду від 05.08.2025, вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 24.10.2024 року щодо ОСОБА_6 скасовано в частині призначеного покарання. Ухвалено в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_6 призначено за ч. 1 ст. 309 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 3 (три) роки. Керуючись ст. 71, 72 КК України до покарання призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20.02.2017 та остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у вигляді 11 (одинадцяти) років позбавлення волі. Строк відбування покарання ухвалено рахувати з 21 серпня 2016 року (згідно вироку Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 20.02.2017), зарахувавши в строк відбутого покарання час його тримання під вартою в період з 21 серпня 2016 року по 20 лютого 2017 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні позбавлення волі.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 13.08.2025 зараховано в строк відбування покарання ОСОБА_6 , засудженому 20.02.2017 вироком Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області, строк попереднього ув`язнення з 21.02.2017 по 15.02.2018 включно, з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає двом дням позбавлення волі.

13.10.2025 ОСОБА_6 знову засуджений Бердичівським міськрайонним судом ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік 2 (два) місяці. На підставі ч. 1, ч. 3 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом повного приєднання до покарання за цим вироком невідбутого покарання за вироком Шевченківського районного суду міста Києва від 24.10.2024 та часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Солом`янського районного суду м. Києва від 29.11.2024, призначено ОСОБА_6 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки 6 (шість) місяців та штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, з конфіскацією всього майна, що є його власністю. Початок строку відбування ОСОБА_6 остаточного основного покарання у виді позбавлення волі ухвалено обчислювати з 13.10.2025. На підставі ч. 3 ст. 72 КК України покарання у виді штрафу виконувати самостійно. Вирок набрав законної сили 21.11.2025.

Таким чином, при призначенні остаточного покарання за вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13.10.2025 (останній за часом вирок суду), судом було враховано вже скасований, на той час, вирок Шевченківського районного суду міста Києва від 24.10.2024, внаслідок чого призначено остаточне покарання, по суті, з врахуванням неіснуючого вже вироку суду (внаслідок його скасування апеляційним судом). Відповідно, суд не може вирішити питання про призначення остаточного покарання за наявності кількох вироків у випадку, коли покарання за одним із них призначено з врахуванням скасованого рішення, оскільки питання, яке ставить перед судом адміністрація ДУ «Бердичівська виправна колонія №70» стосується прогалин і недоліків вироку в частині призначення покарання, що не підлягає розгляду під час виконання вироків.

Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 459 КК України судові рішення, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Нововиявленими обставинами, згідно з ч. 2 ст. 459 КПК України, визнаються, в тому числі: скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення вироку чи постановлення ухвали, що належить переглянути; інші обставини, які не були відомі суду на час судового розгляду при ухваленні судового рішення і які самі по собі або разом із раніше виявленими обставинами доводять неправильність вироку чи ухвали, що належить переглянути.

З врахуванням викладеного, в задоволенні подання адміністрації ДУ «Бердичівська виправна колонія (№ 70)» про застосування покарання за наявності кількох вироків слід відмовити з роз`ясненням учасникам судового розгляду права подачі заяви про перегляд вироку Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13.10.2025 за нововиявленими обставинами.

На підставі викладеного та керуючись статтями 372, 537, 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в :

В задоволенні подання начальника ДУ «Бердичівська виправна колонія (№ 70)» про застосування покарання за наявності кількох вироків щодо засудженого ОСОБА_6 відмовити.

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати заяву про перегляд вироку Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 13.10.2025 за нововиявленими обставинами.

На ухвалу може бути подана апеляція до Житомирського апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом 7 днів з дня її оголошення, засудженим з моменту вручення йому копії.

Суддя ОСОБА_1