490/1827/17 10.10.2025
н/п 1-кп/490/343/2018
Центральний районний суд м. Миколаєва
Справа № 490/1827/17
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2025 року м.Миколаїв

Центральний районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Миколаєва у режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000296 від 24.06.2016 року, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Кир`яківка Миколаївського району Миколаївської області, є громадянином України, має повну загальну середню освіту, одружений, має на утриманні малолітню дитину 2022 року народження, проходить військову службу за контрактом на посаді оператора безпілотних літальних апаратів військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні молодший сержант, на момент вчинення кримінального правопорушення проходив військову службу за мобілізацією на посаді навідника 3 відділення морської піхоти 2 взводу морської піхоти 1 роти морської піхоти військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні старший матрос, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

04.02.2016 року о 08 год. 00 хв. старший матрос ОСОБА_3 , діючи умисно, будучи військовослужбовцем за мобілізацією, з метою тимчасово ухилитися від військової служби, в порушення вимог ст.ст.11, 16, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.1 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", самовільно залишив військову частину НОМЕР_3 ( АДРЕСА_2 ) без поважних причин та перебував за фактичним місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , до 08 год. 00 хв. 03.06.2016 року, де проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, чим порушив встановлений порядок проходження військової служби.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 у самовільному залишенні військової частини НОМЕР_2 , вчинене в умовах особливого періоду, за вище викладених обставин, визнав себе винним повністю і дав показання про те, що у зазначені в обвинуваченні дату та час він дійсно самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 та перебував поза її межами. У вчиненому щиро кається.

Оскільки учасники судового провадження вважали недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, немає сумнівів у добровільності їх позиції, судовий розгляд кримінального провадження було проведено у відповідності до вимог ч.3 ст.349 КПК України. При цьому судом їм було роз`яснено, що в цьому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Так, як обвинувачений ОСОБА_3 визнав фактичні обставини справи, що викладені у наведеному вище формулюванні обвинувачення, і жоден з учасників процесу ці обставини не оспорює, суд вважає їх встановленими та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_3 за ч.4 ст.407 КК України (в редакції закону від 12.02.2015 року), як самовільне залишення військової частини військовослужбовцем (крім строкової служби), вчиненому в умовах особливого періоду, крім воєнного стану.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст.65 КК України враховує, що він вчинив тяжкий злочин, його особу, а саме те, що він в силу ст.89 КК України є раніше не судимим, одружений, має на утриманні малолітню дитину 2022 року народження, за місцем проживання характеризувався посередньо, продовжує проходити військову службу у Збройних Силах України (військова частина НОМЕР_1 ), на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, як обставину, що пом`якшує покарання щире каяття, а також відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Згідно досудової доповіді, складеної Миколаївським районним відділом №1 філії Державної установи "Центр пробації" в Миколаївській, Донецькій, Луганській та Херсонській областях, з урахуванням отриманої інформації, що характеризує особистість обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 можливе без позбавлення або обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства (у тому числі окремих осіб).

Відповідно до ст.ст.50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Виходячи із вказаних вимог закону особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

В судовому засіданні прокурор вважав можливим призначити ОСОБА_3 покарання із застосуванням положень ст.69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією ч.4 ст.407 КК України, у вигляді 2 років позбавлення волі. Враховуючи обставини кримінального правопорушення, прокурор вважав за можливе, на підставі ст.58 КК України, замінити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 /два/ роки на покарання у виді службового обмеження для військовослужбовців, на той самий строк, з відрахуванням в доход держави 10 % із суми грошового забезпечення ОСОБА_3 ..

Так, відповідно до ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Приймаючи до уваги викладене, тяжкість і характер вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, відсутність обтяжуючих та наявність однієї пом`якшуючої покарання обставини щире каяття, суд не вбачає обставин, які б суттєво знижували ступінь тяжкості вчиненого злочину та являлись передумовою для застосування ст.69 КК України.

Разом з тим, встановивши в судовому засіданні такі обставини, як щире каяття обвинуваченого у вчиненому, усвідомлення протиправності своїх дій, його добровільне повернення на військову службу, суд на підставі ч.ч.1, 2 ст.66 КК України, визнає ці обставини пом`якшуючими і такими, що знижують ступінь тяжкості скоєного злочину. Встановлені обставини свідчать про те, що мета кари виправлення і запобігання вчиненню нових злочинів, що уособлює основний принцип кримінального права не тяжкість покарання, а його невідворотність, буде досягнута у разі призначення обвинуваченому покарання не пов`язаного з позбавленням волі із застосуванням положень ст.75 КК України (в редакції Закону, що діяла на час вчинення кримінального правопорушення) та покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 КК України, що буде відповідати принципу розумності та справедливості і буде необхідним і достатнім видом покарання для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів.

Слід зазначити, що станом на час розгляду справи набрав чинності Закон України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення, Кримінального кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей несення військової служби в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці" №2839-IX від 13.12.2022 року, який набув чинності 27.01.2023 року та відповідно до якого внесені зміни до статті 75 КК України, що значно погіршують становище особи. Таким чином, суд вважає за необхідне при призначенні покарання, із урахуванням статті 5 КК України, застосувати положення статті 75 КК України, які діяли на час вчинення кримінального правопорушення, оскільки такі поліпшують становище обвинуваченого.

Цивільний позов по справі не заявлено, судові витрати та речові докази відсутні.

Ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м.Миколаєва від 03.02.2017 року відносно ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, із покладенням на нього обов`язку з`являтися за кожним викликом слідчого, прокурора та суду.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 /три/ роки.

На підставі ст.75 КК України, звільнити обвинуваченого ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом 1 /одного/ року з дня проголошення вироку не вчинить нового злочину та виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі ст.76 КК України, покласти на ОСОБА_3 обов`язки:

періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід, обраний відносно ОСОБА_3 , у вигляді особистого зобов`язання скасувати.

На вирок може бути подано апеляцію до Миколаївського апеляційного суду через Центральний районний суд м.Миколаєва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Головуючий ОСОБА_1