Провадження №1-кс/466/3479/25
УХВАЛА

23 грудня 2025 року слідча суддя Шевченківського районного суду м.Львова ОСОБА_1 , дослідивши клопотання представниці ОСОБА_2 адвокатки ОСОБА_3 , подане в порядку статті 206 Кримінального процесуального кодексу України,

в с т а н о в и л а :

23 грудня 2025 року ОСОБА_3 подала до слідчого судді Шевченківського районного суду м.Львова клопотання в порядку статті 206 Кримінального процесуального кодексу України, посилаючись на те, що вона є представницею ОСОБА_2 та 18 грудня 2025 року орієнтовно о 07:20 його було затримано невстановленими особами, які представилися працівниками поліції, та доставлено у приміщення ІНФОРМАЦІЯ_1 . З моменту доставлення до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 і станом на день подання скарги ОСОБА_2 незаконно утримується представниками ТЦК та СП, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , без можливості покинути приміщення, змушений ночувати у службових приміщеннях ТЦК та СП попри відсутність в останньої структури та її посадових осіб відповідних повноважень на здійснення утримання будь-яких громадян адже це не слідчий ізолятор, не місце позбавлення волі, не установа виконання. Просить зобов`язати службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_1 негайно доставити ОСОБА_2 до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Саттею 2 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до частин першої, другої статті 206 Кримінального процесуального кодексу України, кожен слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Отже, для реагування шляхом використання механізму, передбаченого статтею 206 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя повинен отримати відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

Крім того, положеннями частини третьої статті 26 Кримінального процесуального кодексу України визначено, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до пункту 18 частини 1 статті 3 Кримінального процесуального кодексу України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, та у випадку, передбаченому статтею 247 цього Кодексу, - голова чи за його визначенням інший суддя відповідного апеляційного суду.

Згідно з пунктом 10 частини 1 статті 3 Кримінального процесуального кодексу України, кримінальне провадження - це досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Пунктом 5 частини 1 статті 3 Кримінального процесуального кодексу України врегульовано, що досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотання про закриття кримінального провадження.

Отже слідчий суддя уповноважений на здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у контексті здійснення кримінального провадження. Вирішення питань у межах процедур, врегульованих іншими, окрім Кримінального процесуального кодексу України, нормативно-правовими актами (у тому числі Законам України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», «Про військовий обов`язок і військову службу») не належить до компетенції слідчого судді.

За приписами ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 Кримінального процесуального кодексу України.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи для тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Згідно зі ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Таким чином, з положень ч.1 ст. 206 Кримінального процесуального кодексу України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» слідує, що слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу дотримуватись прав фізичної особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

Затримання особи працівниками ТЦК та СП та утримання його без відповідного судового рішення не підлягає оскарженню до слідчого судді, оскільки такі правовідносини врегульовані чинним законодавством про мобілізацію та мобілізаційну підготовку та перевірка законності таких дій не належать до повноважень слідчого судді.

Отже слідчий суддя не уповноважений на з`ясування підстав проведення заходів, не пов`язаних із сферою дії кримінального процесуального закону.

Положеннями Кримінального процесуального кодексу України не врегульовано питання щодо відмови у відкритті провадження за клопотанням, поданим в порядку статті 206 Кримінального процесуального кодексу України.

Відповідно до частини 6 статті 9 Кримінального процесуального кодексу України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Так, частиною 4 статті 304 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню..

Ураховуючи викладене, слідча суддя вважає, що наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження за клопотанням, адже таке не підлягає розгляду слідчим суддею в порядку статті 206 Кримінального процесуального кодексу України.

Керуючись статтями 2, 3, 9, 24, 26, 206, 304, 309, 372 Кримінального процесуального кодексу України, слідча суддя

п о с т а н о в и л а :

клопотання представниці ОСОБА_2 адвокатки ОСОБА_3 , подане в порядку статті 206 Кримінального процесуального кодексу України, повернути ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідча суддя ОСОБА_1