ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3657/25 Справа № 235/5125/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м. Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченої: ОСОБА_6 (в режимі відео конференції)

захисника: ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

прокурора: ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, в режимі відеоконференції, апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 на ухвалу Заводського районного суду м. Кам`янського від 12 листопада 2025 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою судді Заводського районного суду м. Кам`янського від 12 листопада 2025 року, обвинуваченій ОСОБА_6 , продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів до 09 січня 2025 року включно.

Визначено альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 40 (сорок) прожиткових мінімумів для працездатних осіб в сумі 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) грн..

Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив про вагомість ризиків втечі, переховування, вчинення іншого злочину, які на теперішній час не зменшились. Вважає, що більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не здатні забезпечити досягнення мети визначеної ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги:

Із вказаним судовим рішенням не погодилась обвинувачена та оскаржила в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, вказує на незаконність тримання в установі виконання покарання, зазначає про недоведеність вини в інкримінованому їй злочині.

До початку судового розгляду від прокурора надійшло заперечення на апеляційну скаргу в якому просить, апеляційну скаргу обвинуваченої залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

В обґрунтування вимог зазначає, що обвинувачена не має стійких соціальних зв`язків, неодружена, неповнолітніх дітей та утриманців не має, до затримання не працювала, раніше неодноразово судима за аналогічні кримінальні правопорушення у сфері обігу наркотичних засобів та речовин, являється наркозалежною особою та перебуває на обліку в наркологічному диспансері. Крім того вказує, що житло обвинуваченої знаходиться на території де ведуться активні бойові дії, тому ризик втечі є підтвердженим.

Ризик вчинення обвинуваченою, нового кримінального правопорушення підтверджується відсутністю у останньої постійного джерела доходу та наявністю судимостей за вчинення кримінальних правопорушень в тому числі у сфері обігу наркотичних засобів.

Зазначає, що в ході судового розгляду допитані свідки у кримінальному провадженні в тому числі оперативний продавець, які підтвердили факт збуту наркотичного засобу «метадон» обвинуваченою ОСОБА_6 ..

Позиції сторін в суді :

Обвинувачена ОСОБА_6 в судовому засіданні просила її апеляційну скаргу задовольнити з підстав зазначених в ній.

В судовому засіданні, захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу обвинуваченої, просив її задовольнити з підстав, наведених в ній.

Прокурор ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог апеляційної скарги обвинуваченої, ухвалу суду 1-ї інстанції просив залишити без змін.

Висновки суду:

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали, що надійшли на запит апеляційного суду в порядку ст. 422-1 КПК України, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами пунктів 3 та 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до наданих матеріалів, колегією суддів встановлено, що в провадженні Заводського районного суду м. Кам`янського перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.307 КК України.

26 квітня 2024 року ухвалою слідчого судді Красноармійського міськрайонного суду Донецької області, застосовано до підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з триманням її в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» строком на 60 днів, тобто до 24 червня 2024 року включно, без визначення розміру застави.

01 листопада 2024 року ухвалою Заводського районного суду м. Кам`янського обвинуваченій ОСОБА_6 було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 28 грудня 2024 року з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, в сумі становить 181 680 гривень, який в подальшому було продовжено.

17 вересня 2025 року ухвалою Заводського районного суду м. Кам`янського обвинуваченій ОСОБА_6 було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 14 листопада 2025 року з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що в сумі становить 151 400 гривень.

12 листопада 2025 року ухвалою Заводського районного суду м. Кам`янського обвинуваченій ОСОБА_6 було продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 09 січня 2025 року з визначенням альтернативного запобіжного заходу у виді застави у розмірі 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що в сумі становить 121 120 гривень.

Судом першої інстанції враховано, що кримінальне правопорушення, за яким обвинувачується ОСОБА_6 зокрема, згідно зі ст. 12 КК України, віднесено до тяжких злочинів у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів, що за умови доведеності її вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, загрожує позбавленням волі на строк від шести до десяти років позбавлення волі, без обрання іншої, альтернативної міри покарання.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що тяжкість покарання, характер та обставини вчинення кримінального правопорушення, як вони викладені в обвинувальному акті, дають достатні підстави вважати, що обвинувачена з метою уникнення покарання, враховуючи його тяжкість, спроможна переховуватись від суду, а відсутності офіційного джерела доходу та стійких соціальних зв`язків, безумовно підтверджує наявність ризику вчинення нового кримінального правопорушення.

Ураховуючи викладене, а також практику Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, оскільки прокурор довів наявність ризику переховування від суду з урахуванням тяжкості покарання за інкримінований злочин, який не зменшився, та у сукупності з іншими встановленими обставинами колегія суддів вважає, що вказане виправдовує подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Підстав, які б виключали можливість застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не вбачається, доказів на підтвердження неможливості на даний час перебування ОСОБА_6 під вартою, суду не надано.

Вирішуючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою стосовно обвинуваченої, суд першої інстанції в повній мірі обґрунтував своє рішення, щодо необхідності продовження застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Розглядаючи можливість застосування до обвинуваченої іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, суд апеляційної інстанції виходить з того, що: особисте зобов`язання не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченої з огляду на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні яких вона обвинувачуються та встановлені ризики, заяв про взяття на поруки обвинувачену ОСОБА_6 до суду не надходило; домашній арешт, з огляду на інкриміноване обвинуваченій кримінальне правопорушення, не є дійовим запобіжним заходом щодо обвинуваченої, оскільки ОСОБА_6 не має постійного місця роботи та постійного джерела доходу, обвинувачуються у незаконному збуті наркотичних засобів, вчиненому повторно, особою, як раніше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ст. 309 КК України тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 307 КК України.

Крім того, на думку колегії суддів, через введення воєнного стану в Україні у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, ОСОБА_6 з метою уникнення від покарання, яке їй загрожує у разі встановлення її винуватості судом може скористатись численною евакуацією населення України з зони бойових дій або наближеної до неї, до якої у тому числі відноситься м. Покровськ Донецької області, до інших територій України.

Крім того судом першої інстанції було застосовано та неодноразово зменшено, щодо обвинуваченої ОСОБА_6 альтернативний запобіжний захід у виді застави, що визначена відповідно до вимог ч.5 ст.182 КПК України, з урахуванням тяжкості вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення.

Колегія суддів вважає, що такий розмір застави є помірним для обвинуваченої та дієвим для виконання завдань цього кримінального провадження та запобігання встановленим ризикам.

Враховуючи наведене, підстав для застосування судом, щодо обвинуваченої ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу, колегія суддів не вбачає, з огляду на вищевикладені обставини.

Колегія суддів зазначає, що наразі достатніми та належними підставами тримання ОСОБА_6 під вартою є не лише очікування завершення судового розгляду справи, а і дотримання балансу між можливими наслідками її звільнення та безпекою суспільства, що вимагає ізоляції осіб, які з встановленою високою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує подальше утримання обвинуваченої під вартою.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що зміна або застосування більш м`якого запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченої ОСОБА_6 та виключити ризики, пов`язані із звільненням його з-під варти.

Посилання обвинуваченої на недоведеність її вини у пред`явленому їй обвинувачені не є предметом апеляційного розгляду, а будуть оцінені судом після з`ясування обставин кримінального провадження та перевірки їх доказами у нарадчій кімнаті під час постановлення остаточного рішення.

З урахуванням наданих матеріалів та встановленого в ході апеляційного розгляду, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а висновок про необхідність продовження строку тримання під вартою правильним, обмеження права обвинуваченого на свободу в цьому випадку є виправданим та необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти ймовірній реалізації ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України і забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Колегія суддів не знаходить підстав для скасування ухвали суду з тих мотивів, які наведенні в апеляційній скарзі обвинуваченої, оскільки судом постановлено ухвалу у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, ухвала по своїй суті є правомірною, справедливою відповідно до об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог закону, з наведенням достатніх мотивів та підстав.

Підстав для застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі колегія суддів не вбачає.

Істотних порушень норм Кримінального процесуального кодексу України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду, не вбачається. Таким чином апеляційна скарга, як така що не підтверджується обставинами провадження, задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 177, 182, 183, 194, 376, 405, 407, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_6 залишити без задоволення .

Ухвалу судді Заводського районного суду м. Кам`янського від 12 листопада 2025 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: