Справа№534/1396/25
Провадження №1-кп/534/176/25
ГОРІШНЬОПЛАВНІВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2025 рокум.Горішні Плавні

Горішньоплавнівський міський суд Полтавської області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 в режимі відеоконференції, потерпілої ОСОБА_4 , представника потерпілої ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали кримінального провадження № 0000141 від 26.01.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Комсомольська, Полтавської області, з вищою освітою, не одруженого, військовослужбовця ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

-за ч. 1 ст. 286 КК України,

встановив:

ОСОБА_6 25.01.2025 приблизно о 17 годині 30 хвилин, в темний час доби, перебуваючи поза службою, керуючи на законних підставах технічно справним автомобілем марки Peugeot Bipper номерний знак НОМЕР_1 , рухався по мокрому асфальтобетонному покриттю по вулиці Строни в місті Горішні Плавні Кременчуцького району Полтавської області, яка освітлювалася міським електроосвітленням, в напрямку від вулиці Миру до вулиці Молодіжної.

В цей же час, поблизу «гаражного товариства №l», розташованого по вул. Строни, 15А, на проїзну частину вийшла пішохід ОСОБА_4 , яка перетинала вул. Строни зліва направо відносно напрямку руху автомобіля Peugeot Bipper номерний знак НОМЕР_2 , рухаючись по нерегульованому пішохідному переходу, позначеному дорожніми 5.38.1-5.38.2

«пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра».

Під час руху у вказаному напрямку, в заданій дорожній обстановці, водій ОСОБА_6 , порушивши вимоги п. 18.1 «Правил дорожнього руху України», затверджених постановою Кабінету Міністрів України N? 1306 від 10 жовтня 2001 року, де вказано: п. 18.1 Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека; з моменту виходу пішохода на проїзну частину не вжив заходів для зменшення швидкості, щоб дати дорогу пішоходу, який знаходиться на пішохідному переході, своєчасно застосувавши гальмування, та допустив наїзд передньою лівою частиною автомобіля Peugeot Вірре номерний знак НОМЕР_3 на пішохода ОСОБА_4 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 отримала тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому правої ключиці, закритого перелому шийки правої стегнової кістки, закритого перелому верхньої третини правої малогомілкової кістки, закритого перелому медіальної щиколотки правої великогомілкової кістки, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забитої рани правої скроні, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, за ознакою довготривалого розладу здоров`я.

Відповідно висновку судової автотехнічної експертизи № CE-19/117-25/7733-IT від 11.04.2025 в умовах заданої події водій автомобіля Peugeot Bipper реєстраційний номер НОМЕР_4 ОСОБА_6 мав технічну можливість зупинити автомобіль, щоб дати дорогу пішоходу, який знаходиться на пішохідному переході з моменту виходу на проїзну частину (нерегульований пішохідний перехід) при швидкості рівній 50км /год.

У заданій дорожній обстановці в діях водія автомобіля Peugeot Bipper реєстраційний номер НОМЕР_3 ОСОБА_6 вбачаються невідповідності з вимогами п. 18.1 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору перебувають у причинному зв?язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

Дії обвинуваченого суд кваліфікує за ч.1 ст.286 КК України, так як він порушив правила безпеки дорожнього руху, внаслідок чого потерпілій завдано тілесні ушкодження середньої тяжкості.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України визнав повністю, при цьому не оспорював фактичних обставин по справі. У вчиненому щиро розкаявся, виявив щирий жаль з приводу вчиненого та його наслідків. Надав суду показання, в яких повністю підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення, які зазначені в обвинувальному акті. Просив не позбавляти його прав керування транспортними засобами, оскільки він є водієм з багаторічним стажем і право керування транспортними засобами йому необхідно як для використання по роботі так і для забезпечення своєї життєдіяльності. Просив також врахувати те, що він повністю в добровільному порядку відшкодував потерпілій завдану матеріальну шкоду , пов`язану з її лікуванням після ДТП .

Потерпіла ОСОБА_4 в судовому засіданні цивільний позов підтримала повністю, просила його задовольнити, щодо міри покарання покладалась на розсуд суду, на суворому покаранні не наполягала, зазначивши що обвинувачений повністю відшкодував їй матеріальну шкоду, пов`язану з лікуванням , однак ним не відшкодована моральна шкода , завдана злочином.

Відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, враховуючи повне визнання вини обвинуваченим ОСОБА_6 , думку прокурора, потерпілої та її представника, захисника обвинуваченого, який пояснив, що бажає закінчити судовий розгляд без дослідження доказів, що маються в матеріалах справи, в частині підтвердження фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, судом визнано недоцільним дослідження вказаних доказів.

Суд користуючись правом, наданим ч. 3 ст. 349 КПК України і відсутністю заперечень учасників судового провадження, вважає достатнім обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_6 та дослідженням матеріалів, що характеризують його особистість.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Судовий розгляд проведено в межах висунутого обвинувачення відповідно до ч. 1 ст. 337 КПК України.

З урахуванням викладеного та наданих в суді обвинуваченим показань, суд вважає доведеною вину ОСОБА_6 , його дії суд кваліфікує за ч.1 ст.286 КК України, так як він, як особа, що керує транспортними засобами, порушив правила безпеки дорожнього руху, внаслідок чого потерпілій завдано середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд, відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених ст.65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого ним правопорушення, всі обставини по справі в їх сукупності, а також особу обвинуваченого, його вік і стан здоров`я, обставини, які обтяжують та пом`якшують покарання.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд враховує, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданої злочином матеріальної шкоди, пов`язаної з лікуванням потерпілої після ДТП.

Обставин , що обтяжують покарання обвинуваченого судом не встановлено.

Обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий, працює, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Враховуючи всі обставини справи, характер і ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, а також особу обвинуваченого, його вік і стан здоров`я, обставини, що пом`якшують покарання, відсутність обставин , що обтяжують покарання , маючи на меті досягнення цілей, визначених ч.2 ст.50 КК України, суд вважає, що для виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів необхідно призначення покарання в межах санкції ч.1 ст.286 КК України у виді мінімального штрафу.

Санкцією ч.1 ст.286 КК України передбачено також додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Основне покарання у розмірі трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 51 000 грн суд уважає співмірним скоєному та особі обвинуваченого і воно відповідає приписам ст. 50 та 65 КК України.

Відповідно до ч.2 ст.69 КК України на підставах, передбачених у ч.1 цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, оскільки ОСОБА_6 призначено за ч.1 ст.286 КК України основне покарання у виді штрафу в розмірі три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, то з огляду на вимоги ч.2 ст. 69 КК України, відсутні підстави не призначати додаткове покарання, що передбачене в санкції статті як обов`язкове.

Тільки таке покарання, на думку суду, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та відповідатиме загальним засадам призначення покарання, його меті та принципам законності, справедливості та індивідуалізації покарання.

Також прокурором заявлено цивільний позов в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи внаслідок вчинення кримінального правопорушення у розмірі 66495,52 грн.

Потерпілою під час розгляду справи в суді був пред`явлений цивільний позов про відшкодування моральної шкоди в розмірі 130 000 грн.

Так, обвинувачений повністю визнав цивільний позов прокурора, однак заперечував проти цивільного позову потерпілої про стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що він повністю відшкодував їй завдану шкоду і взяв в добровільному порядку на себе всі витрати , пов`язані з її лікуванням та ендопротезуванням кульшового суглобу.

Потерпіла та її представник підтримали позовні вимоги щодо розміру моральної шкоди 130000 грн., пославшись на те, що ОСОБА_4 була вимушена проходити стаціонарне лікування протягом тривалого часу. Вона зазнала фізичного болю, пов`язаного з отриманими тілесними ушкодженнями, стан її здоров`я погіршився, було порушено звичайний ритм життя у зв`язку з лікуванням, погіршився і психічний стан та якість життя, що завдало душевних страждань.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, які фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом та іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірним діями, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Оскільки потерпіла отримала тілесні ушкодження внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини обвинуваченого, останній повинен відшкодувати їй моральну шкоду.

При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує характер дій обвинуваченого, що призвели до дорожньо-транспортної пригоди, характер отриманих потерпілою травм, те, що потерпіла тривалий час перебувала на стаціонарному лікуванні з 25.01.2025 по 14.03.2025, тобто окрім фізичного болю, вона пережила глибокий психологічний стрес, пов`язаний із самою аварією, втраченою працездатністю на тривалий час, а також були вимушені обмеження у її повсякденному житті.

При визначенні розміру моральних страждань потерпілої (ст. 23 ЦК України) , суд враховує конкретні обставини матеріального становища, соціальних і сімейних зобов`язань особи обвинуваченого, який є працездатною особою, визнав вину, щиро розкаявся, добровільно відшкодував потерпілій завдану матеріальну шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілої після ДТП, а злочин вчинений з необережності.

Суд вважає, що моральні страждання заподіяні потерпілий, вона отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження, які викликали тривалий розлад здоров`я і у неї було порушено звичний спосіб життя від усвідомлення і відчуття себе жертвою ДТП та морально-психологічних переживань.

Однак суд вважає, що відшкодування моральної шкоди в розмірі 130000 грн є завищеним розміром, оскільки моральна шкода повинна бути співмірна скоєному, моральним стражданням і втратам потерпілої. Враховуючи вищенаведене, виходячи із принципу розумності і справедливості, суд визначає розмір заподіяної потерпілій моральної шкоди у розмірі 90 000 грн.

Суд вважає, що цивільний позов прокурора в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи внаслідок вчинення кримінального правопорушення, обгрунтований, підтверджується матеріалами справи і підлягає до задоволення в повному обсязі у розмірі 66495,52 грн.

Арешт майна, застосований в даному кримінальному провадженні, відповідно до ухвали слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29.01.2025 року, відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України, слід скасувати.

По даному кримінальному провадженню проведено експертизи на загальну суму 3374,60 грн, а тому дані витрати, відповідно до ст.124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Питання про речові докази вирішено судом у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.370,371,373, 374 КПК України, суд, -

у х в а л и в :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначити покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу у розмірі трьох тисяч неоподаткованих мінімумів громадян, що становить 51000 (п`ятдесят одна тисяча) грн з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

Цивільний позов прокурора задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь державного та місцевого бюджетів України витрати на лікування потерпілої від кримінального правопорушення ОСОБА_4 у сумі 66495,52 грн, кошти Національної служби здоров`я України 32265,44 грн, кошти місцевого бюджету 31230,80 грн, які перерахувати на номер рахунку: НОМЕР_5 , код отримувача 01999626, АТ КБ «ПриватБанк».

Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 90 000 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави витрати на проведення експертиз у розмірі 3374,60 грн.

Арешт майна, застосований в даному кримінальному провадженні, відповідно до ухвали слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29.01.2025 про накладення арешту на автомобіль Peugeot Bipper номерний знак НОМЕР_2 відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 КПК України - скасувати.

Речові докази: - автомобіль Peugeot Bipper номерний знак НОМЕР_2 , який зберігається на території ВП №2 Кременчуцького РУП ГУНП в Полтавській області, за адресою: Полтавська область, м. Горішні Плавні, вул. Добровольського, 6 повернути власнику ОСОБА_8 ;

- автомобільний відеореєстратор «70МАІ Model Midriv P06» передати власнику ОСОБА_6 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок суду може бути подано апеляційну скаргу до Полтавського апеляційного суду. Апеляційна скарга подається через Комсомольський міський суд Полтавської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження теж мають право отримати копію вироку.

Суддя ОСОБА_1