ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/3543/25 Справа № 210/2666/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2025 року м. Кривий Ріг

колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Металургійного районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 жовтня 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

в с т а н о в и л а:

в провадженні Металургійного районного суду м. Кривого Рогу перебуває кримінальне провадження щодо ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

27.10.2025 року до суду надійшло клопотання прокурора ОСОБА_9 , у якому останній просив продовжити ОСОБА_8 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, посилаючись на те, що з урахуванням тяжкості інкримінованого злочину існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, а саме ризик переховування обвинуваченого від суду, ризик впливу на потерпілу та свідків, а також ризик вчинення нового кримінального правопорушення.

Ухвалою Металургійного районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 жовтня 2025 року клопотання прокурора було задоволено, обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 28 грудня 2025 року включно, без права внесення застави.

Суд мотивував своє рішення тим, що доказів, які б свідчили про зменшення або відсутність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, стороною захисту не надано, тоді як характер та тяжкість обвинувачення, обставини кримінального правопорушення, а також поведінка обвинуваченого після події підтверджують актуальність зазначених ризиків.

Із вказаною ухвалою суду першої інстанції не погодився обвинувачений ОСОБА_8 та подав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі обвинувачений просить постановити ухвалу, якою клопотання прокурора залишити без задоволення, а обраний щодо нього запобіжний захід у вигляді тримання під вартою змінити на більш м`який цілодобовий або нічний домашній арешт. Посилається на погіршення стану здоров`я, необхідність у лікуванні, наявність соціальних зв`язків, місця проживання та відсутність намірів ухилятися від суду чи впливати на учасників кримінального провадження.

На обґрунтування своїх вимог зазначає, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується лише у разі, якщо неможливо запобігти ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів. Вважає, що прокурором не доведено наявність жодного із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а застосування домашнього арешту забезпечить виконання ним процесуальних обов`язків.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого ОСОБА_8 та захисника адвоката ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, прокурора ОСОБА_6 , який заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив оскаржувану ухвалу залишити без змін, дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст. 370 КПК України судове рішення має бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Згідно зі ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

За положеннями ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч. 2 ст. 177 КПК України).

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ст. 178 КПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У рішенні від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» Європейський суд з прав людини дав визначення «обґрунтованій підозрі», згідно з яким цей термін означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним злочином. І вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_8 , суд першої інстанції встановив, що станом на момент розгляду не надано жодних доказів того, що ризики, які існували під час обрання та попередніх продовжень запобіжного заходу, зменшилися або втратили актуальність.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. За таких обставин наявні достатні підстави вважати, що, з огляду на суворість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим, існує реальний ризик його переховування від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано врахував, що обвинувачений, перебуваючи на волі, може незаконно впливати на потерпілу та свідків, що прямо передбачено як ризик у ст. 177 КПК України. З огляду на характер інкримінованого діяння, поведінку обвинуваченого після події та наявність особистих зв`язків із частиною свідків, такий ризик є об`єктивним та підтвердженим матеріалами кримінального провадження.

На думку апеляційного суду, суд першої інстанції діяв у повній відповідності до вимог кримінального процесуального закону, врахувавши особу обвинуваченого ОСОБА_8 , характер та тяжкість злочину, за яким йому пред`явлено обвинувачення, а також наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Суд першої інстанції обґрунтовано спирався на практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої при розгляді питань про обмеження свободи суди повинні забезпечувати високі стандарти захисту суспільних інтересів, які в окремих випадках переважають приватний інтерес особи.

Колегія суддів дійшла висновку, що станом на час апеляційного розгляду у ОСОБА_8 відсутні будь-які стримуючі фактори, здатні забезпечити його належну поведінку у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу. Натомість наявні ризики залишаються актуальними, не зменшилися та не можуть бути усунуті шляхом застосування домашнього арешту чи інших альтернативних заходів.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 405, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Металургійного районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 30 жовтня 2025 року про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді