Справа № 352/785/25
Провадження № 11-кп/4808/450/25
Категорія ч.2 ст. 286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю: секретарів с/з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

прокурора ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

захисників ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

представника потерпілих ОСОБА_13 ,

законні представники потерпілих ОСОБА_14 , ОСОБА_15 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську справу за апеляційними скаргами прокурора, законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_16 ОСОБА_14 та законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_17 ОСОБА_15 , на вирок Тисменицького районного суду від 31 липня 2025 року, у кримінальному провадження № 0000030 за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, -

в с т а н о в и в:

Вказаним вироком ОСОБА_10 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Литвинів Підгаєцького району Тернопільської області, зареєстрований в АДРЕСА_1 , проживає в АДРЕСА_2 , студент Національного університету біоресурсів і природокористування України, не працює, не одружений, осіб не утриманні не має, не судимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст.286 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

На підставі ст.75 КК України, ОСОБА_10 звільнено від відбування основного покарання з випробуванням на іспитовий строк 2 роки, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст.76 цього ж Кодексу.

Цивільні позови задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_17 заподіяну моральну шкоду в розмірі 65000 (шістдесят п`ять тисяч) гривень

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_15 , заподіяну моральну шкоду в розмірі 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_15 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30000 (тридцять тисяч) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_16 заподіяну моральну шкоду в розмірі 100000 (сто тисяч ) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_14 заподіяну моральну шкоду в розмірі 50000 (п`ятдесят) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_14 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30000 (тридцять тисяч) гривень.

Питання щодо речових доказів вирішено відповідно до закону.

02 лютого 2025 року, приблизно о 19 годині 25 хвилин, ОСОБА_10 керував технічно справним автомобілем марки BMW 320, реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухався проїзною частиною автодороги Н-09 «Мукачево-Львів», що проходить по вулиці Галицька у селі Ямниця Івано-Франківського району Івано-Франківської області лівою смугою для руху у напрямку міста Івано-Франківськ зі швидкістю щонайменше 111 км/год.

Під час руху при наближенні до нерегульованого пішохідного переходу поряд із тролейбусною зупинкою «Ямниця» та магазином «Центральний», розташованим в будинку № 28 по вулиці Галицькій в селі Ямниця Івано-Франківської області, який позначений інформаційно-вказівними знаками 5.35.1, 5.35.2 «Пішохідний перехід» та горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.2 «нерегульований пішохідний перехід у місцях з підвищеною вірогідністю виникнення дорожньо-транспортних пригод», ОСОБА_10 в темну пору доби, при доброму освітленні проїзної частини дороги та пішохідного переходу ліхтарями вуличної мережі, проявив неуважність, не врахував дорожню обстановку, не обрав безпечної швидкості руху, не передбачаючи при цьому можливості настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен і міг їх передбачити, своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, не надав перевагу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека та вчинив наїзд на пішоходів ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які у темпі спокійної ходи перетинали проїзну частину дороги зліва направо відносно руху автомобіля BMW 320, реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_10 .

Своїми вищевказаними діями ОСОБА_10 допустив порушення Правил дорожнього руху, а саме:

-пункту 1.5, відповідно до якого дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

-пункту 2.3, відповідно до якого для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

-пункту 4.16а), відповідно до якого пішохід має право на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами, а також регульованими переходами за наявності на те відповідного сигналу регулювальника чи світлофора;

-пункту 12.1, відповідно до якого під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

-пункту 12.3, відповідно до якого у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

-пункту 12.4, відповідно до якого у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год.

-пункту 18.1, відповідно до якого водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека

В зв`язку із порушенням водієм ОСОБА_10 . Правил дорожнього руху сталась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якого пішоходи ОСОБА_17 та ОСОБА_16 отримали тілесні ушкодження, а саме:

- ОСОБА_17 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми із вдавленим переломом лівої тім`яної кістки, забоєм головного мозку тяжкого ступеня та саднами в ділянках голови, яка відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, що є небезпечними для життя в момент спричинення та закритої тупої травми правої ноги із переломом малогомілкової кістки в середній частині, великогомілкової кістки в нижній третині із зміщенням відламків, закритого перелому правої плечової кістки в середній третині із зміщенням відламків, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я і не є небезпечним для життя в момент спричинення

- ОСОБА_16 отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої плечової кістки у верхній третині зі зміщенням уламків, який відноситься до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров`я та не є небезпечним для життя в момент спричинення.

Таким чином, ОСОБА_10 визнається винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 Кримінального кодексу України за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому ОСОБА_17 тяжке тілесне ушкодження та потерпілому ОСОБА_16 середньої тяжкості тілесне ушкодження.

З вироком суду не погодились прокурор та законні представники потерпілих та подали апеляційні скарги.

Прокурор ОСОБА_20 , не оспорюючи обвинувачення визнане судом доведеним, вважає вирок незаконним в частині призначення покарання. Просить вирок скасувати в цій частині та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.286 КК України, у виді позбавлення волі на строк 3 роки, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 років. В решті вирок залишити без змін.

Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд при призначенні покарання не врахував всі фактичні обставини, що впливають на призначення покарання, зокрема обвинуваченим вчинено порушення ПДР (перевищення швидкості в населеному пункті та наїзд на пішоходів на переході), що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесне ушкодження та тяжке тілесне ушкодження.

Судом не в повній мірі враховано вік потерпілих, наслідки, що спричинені дорожньо-транспортною пригодою не тільки для їх фізичного, а й психоемоційного здоров`я. Так, не надано належної оцінки долученим представником потерпілих письмових документів, а саме висновкам спеціаліста психолога за результатом проведеного допиту дітей. Зокрема, у ОСОБА_17 спостерігається локалізована травматична амнезія, що обмежується моментом ДТП, а ОСОБА_16 зазнав психотравми внаслідок проживання психотравмуючої ситуації.

За таких обставин суд не мав підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням.

Також, не в повній мірі враховано думку законних представників потерпілих, висловлених під час судових дебатів, де вони наполягали на призначенні покарання у виді позбавлення волі, без застосування ст.75 КК України.

Законні представники потерпілих вважають призначене судом покарання незаконним, необґрунтованим, занадто м`яким, оскільки постановлене без урахування тяжкості злочину, характеру правопорушення та інших обставин справи.

Крім того, вважають, що присуджене відшкодування їм та потерпілим моральної шкоди не відповідає ступеню вини обвинуваченого, характеру правопорушення, глибині їхніх фізичних та душевних страждань та є явно заниженим.

Зазначають, що суд не врахував повною мірою тяжкості злочину, особу обвинуваченого, ставлення його до правопорушення, характеру правопорушення та інших обставин справи.

Вважають, що призначене ОСОБА_10 мінімальне покарання в межах санкції передбаченої законом, та звільнення від його відбування із випробуванням є надто м`яким і не буде сприяти його виправленню.

Вказують, що обвинувачений грубо порушив вимоги ПДР, внаслідок чого неповнолітнім потерпілим ОСОБА_21 спричинено тілесне ушкодження середнього ступеня тяжкості, а ОСОБА_22 - тяжке тілесне ушкодження.

Крім того, обвинувачений на стадії досудового розслідування кримінального провадження жодного разу не зв`язався з потерпілими та їхніми законними представниками, навіть не просив вибачення за скоєне.

Отже, каяття обвинуваченого є формальним.

Крім того, розмір моральної шкоди присудженої судом у користь потерпілих та їхніх законних представників, є значно заниженим.

Зазначає, що потерпілі з приводу отриманих тілесних ушкоджень двічі стаціонарно лікувались в КНП «Івано-Франківська обласна дитяча клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради». Під час лікування потерпілі відчували біль та фізичні страждання. Крім того, травмування під час ДТП унеможливлює заняття улюбленим видами спорту боксом, футболом.

Просять, з цих підстав вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки, без застосування положень ст.75 КК України.

Цивільні позови задовольнити повністю.

Під час апеляційного розгляду:

- прокурор, представник потерпілих та законні представники потерпілих, підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити;

- обвинувачений та його захисник, проти задоволення поданих апеляційних скарг заперечили, просили залишити вирок суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення та промови учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційних скарг, обговоривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд вважає, що скарга прокурора підлягає до задоволенню, а скарги законних представників до часткового задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Таких вимог кримінального процесуального закону суд першої інстанції в повній мірі не дотримався.

Розгляд кримінального провадження проводився в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, а тому фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення обвинуваченою, доведеність її вини, правильність кваліфікації дій сторонами кримінального провадження не оскаржується.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції дотримався вимог діючого законодавства, щодо розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, переконався чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст обставин викладених в обвинувальному акті та не мають сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснив їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку. Обвинувачений ОСОБА_10 визнав свою винуватість та дав показання по суті обвинувачення. Щиро покаявся у вчиненому, засудивши свій вчинок в судовому засіданні, частково відшкодував шкоду та продовжує відшкодування під час апеляційного провадження.

За таких обставин, доводи законних представників потерпілих про недоведеність щирого каяття в суді першої інстанції не заслуговують на увагу апеляційного суду.

Апеляційний суд також враховує ці обставини та вважає основне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 рокиє достатнім та необхідним для виправлення обвинуваченого.

Разом з тим, апеляційний суд не може погодитись рішенням суду першої інстанції про звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням.

Відповідно до ст.65 КК України, суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

2. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Згідно з приписами ст.75 КК якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Із системного аналізу вимог закону України про кримінальну відповідальність випливає, що, крім вирішення питання про призначення певного виду та розміру покарання, суду потрібно встановити достатню підставу для звільнення від його відбування з випробуванням та водночас належним чином умотивувати таке рішення, дослідивши й оцінивши всі обставини, що мають значення для кримінального провадження, та врахувати, що ст.75 КК застосовується лише в тому разі, коли для цього є умови і підстави.

Як убачається з вироку, при звільненні ОСОБА_10 від покарання, суд не в повній мірі врахував конкретні обставини кримінального правопорушення, значне перевищення швидкості в населеному пункті, неуважність водія в зоні пішохідного переходу, усі негативні наслідки правопорушення а тому дійшов необґрунтованих висновків про можливість виправлення обвинуваченого без відбування основного покарання.

Крім того, суд не врахував поведінку обвинуваченого безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, щодо ненадання всієї необхідної допомоги потерпілим та їх батькам.

Враховуючи ці обставини, а також той факт, що ОСОБА_10 вчинив тяжкий злочин, його наслідки у вигляді тяжких тілесних ушкоджень у малолітнього потерпілого ОСОБА_17 та тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості у малолітнього ОСОБА_16 , апеляційний суд приходить до висновку про скасування вироку в частині призначення покарання.

Призначаючи ОСОБА_10 покарання за ч.2 ст.289 КК України, апеляційний суд враховує конкретні обставини вчинення ним злочину, систематичні дії спрямовані на добровільне відшкодування обвинуваченим шкоди, відсутність у обвинуваченого судимостей; його молодий вік; щире каяття, поведінку обвинуваченого після вчинення кримінального правопорушення та приходить до висновку до призначення покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Саме таке покарання, на думку апеляційного суду буде необхідним і достатнім для виправлення, перевиховання обвинуваченого та попередження вчинення ним та іншими особами нових злочинів.

Що стосується доводів законних представників про необхідність збільшення суми стягнення моральної шкоди із обвинуваченого та не співмірності із завданими стражданнями потерпілим, то слід зазначити таке.

Задовольняючи частково цивільний позов, суд у вироку врахував положення КПК України, ЦК України, ЦПК України.

Апеляційний суд враховує, що моральну шкоду не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним.

На думку, апеляційного суду, оцінивши встановлені обставини в їх сукупності, суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з обвинуваченого відшкодування моральної шкоди доведеної на момент ухвалення вироку

Крім того, з пояснень потерпілих вбачається, що діти продовжують лікування та отримують заходи реабілітації, що у даний час не може стати підставою для збільшення сум відшкодування шкоди.

Разом з тим, в подальшому це може стати підставою для звернення з новим цивільним позовом в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин, врешті вирок підлягає залишенню без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 420 КПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційні скарги прокурора задовольнити, а законних представників потерпілих задовольнити частково.

Вирок Тисменицького районного суду від 31 липня 2025 року щодо ОСОБА_10 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_10 за ч.2 ст.286 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Строк відбування покарання ОСОБА_10 рахувати з моменту приведення вироку до виконання.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий ОСОБА_3

Судді ОСОБА_4

ОСОБА_5