В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01.12.2025 року Галицький районний суд м.Львова
в складі: головуючого судді ОСОБА_1
секретар судового засідання ОСОБА_2
з участю прокурора ОСОБА_3 обвинуваченого ОСОБА_4
захисника ОСОБА_5
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Хмельницький, Хмельницької області, українця, громадянина України, із вищою освітою, працюючого у Хмельницькій обласній дитячо-юнацькій спортивній школі на посаді тренера-викладача та в Хмельницькому обласному центрі фізичного виховання учнівської молоді на посаді керівника секції вільної боротьби, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, -
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.
Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення визнав повністю та підтвердив обставини, викладені у обвинувальному акті. Пояснив суду, що 29 жовтня 2025 року, приблизно о 19 годині 32 хвилини перебував в магазині «ZARA» ТЦ «Форум», де приміряв собі одяг - светр та плащ. Він звернув увагу, що на одязі нема бірок, а відтак, можна з ними пройти через «рамку», заховавши у рюкзак. Однак, коли підійшов до протикрадіжної системи у вигляді рамки, був затриманий працівниками магазину. Повністю усвідомлює протиправність своїх дій, у вчиненому щиро розкаявся та пояснив, що його дії та поведінка носили недопустимий, як для нього, характер, оскільки спрацював раніше невідомий йому інстинкт. Раніше подібного не траплялось, він має виключно позитивні харакеристики, займається з молоддю, тому йому дуже соромно; докоряє собі і шкодує за вчинене.
Представник потерпілого ТОВ «Індітекс Україна» ОСОБА_6 просить проводити розгляд справи без його участі; претензій до обвинуваченого не має; шкода товариству не завдана; при призначенні покарання поклався на розсуд суду.
На підставі ч.3 ст.349 КПК України, з`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та порядок їх дослідження, визнавши недоцільним дослідження доказів стосовно усіх фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, враховуючи, що сторонами провадження не оспорюється доведеність вини обвинуваченого та кваліфікація його дій, з`ясувавши правильне розуміння сторонами кримінального провадження змісту цих обставин, за відсутності сумнівів у добровільності та істинності його позиції, роз`яснивши йому, що у такому випадку він буде позбавлений права оскаржити ці обставини справи в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.
Дії обвинуваченого ОСОБА_4 вірно кваліфіковано за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, оскільки він вчинив незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжку), в умовах воєнного стану.
Відповідно до ст.65 КК України суд, при призначенні покарання, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, та призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Згідно ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Суд, з огляду на встановлені обставини справи, тяжкість вчненого, характеризуючі дані ОСОБА_4 , вважає за можливе призначити останньому основне покарання із застосуванням ст.69 КК України, та перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного в санкції статті Особливої частини цього Кодксу за це кримінальне правопорушення - у вигляді штрафу; виходячи із принципів співмірності й індивідуалізації, таке покарання за своїм видом має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.
Під час судового розгляду судом детально проаналізовано поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 після вчинення ним кримінального правопорушення, рівень суспільної небезпеки обвинуваченого, наслідки суспільно-небезпечних діянь останнього, особу обвинуваченого, його спосіб життя, історію порушення, ймовірність вчинення ним нових кримінальних правопорушень, зважено на всі обставини кримінального провадження в їх сукупності.
Суд, встановив, що обставини, які обтяжують покарання обвинуваченого, відсутні.
Обставинами, що пом`якшують покарання, є щире каяття, сприяння розкриттю злочину.
Щодо характеристики особи ОСОБА_4 , то на обліку у наркологічному та психоневрологічному диспансері він не перебуває, характеризується позитивно.
Судом також встановлено, що ОСОБА_4 працює в Хмельницькому обласному центрі фізичного виховання учнівської молоді на посаді керівника секції вільної боротьби. Центр є профільним позашкільним навчальним закладом спортивного профілю (згідно до Статуту Хмельницького обласного центру фізичного виховання учнівської молоді, затвердженого розпорядженням голови Хмельницької обласної ради від 02.02.2023№ 28/2023-о); керівники секцій є педагогічними працівниками.
Також ОСОБА_4 працює у Хмельницькій обласній дитячо-юнацькій спортивній школі на посаді тренера-викладача.
Окрім цього, ОСОБА_4 є студентом денної форми навчання (магістратура) в університеті м.Хмельницького; є стипендіатом Національного Олімпійського Комітету України; співпрацює з НОК України в напрямку, спрямованому на соціальну адаптацію молодих атлетів, налагодженння системи підготовки молодих управлінських кадрів, здатних вирішувати завдання розвитку, просування і популяризації олімпійського руху в Україні. Є суддею Національної категорії України зі спортивної боротьби.
ОСОБА_4 бере активну участь у діяльності, спрямованій на гуманітарну допомогу в умовах війни в Україні, є волонтером та перераховує кошти на придбання тепловізорів, дронів тощо для потреб ЗСУ (долучено платіжні квитанції).
Суд враховує також стан здоров`я обвинуваченого, а саме наявність у нього посттравматичного остеохондрозу шийного та поперекового відділу хребта, ускладненого грижами, що підтверджується наданими суду медичними документами. Дане захворювання потребує періодичного амбулаторного та стаціонарного лікування.
Будь-які дані про негативну поведінку ОСОБА_4 в побуті у матеріалах справи відсутні.
Встановлено, що ОСОБА_4 є особою молодого віку, раніше не притягався до кримінальної відповідальності.
ОСОБА_4 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, щиро кається у скоєному, під час затримання та досудового розслідування активно сприяв розкриттю злочину.
Обвинувачений ОСОБА_4 щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює своє протиправне діяння, вибачився за свої дії перед працівниками магазину.
Кримінальним правопорушенням майнова шкода не заподіяна. Представник потерпілого претензій до обвинуваченого немає.
Зазначені обставини в їх сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Беручи до уваги особливість індивідуалізації покарання, обираючи між законними альтернативами, керуючись поняттям судового розсуду, з огляду на обставини справи та другорядну роль кари, як мети покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, що не є насильницьким, корупційним чи злочином, спрямованим на повалення державного ладу, особу обвинуваченого, його вік, поведінку та відношення до вчиненого, переживання за необдуманість поступку; щире каяття та глибоке усвідомлення незаконності своїх дій; вказане свідчить про його бажання виправити свою поведінку та відношення до життя.
Посткримінальна поведінка обвинуваченого, на думку суду, засвідчує, власне, його щире каяття, яке характеризується глибоким суб`єктивним психологічним ставленням до вчиненого, критичною оцінкою своїх дій, які не спрямовані на особисте збагачення, а мотивовані необдуманістю вчиненого.
Наведені обставини дають суду можливість дійти обгрунтованого висновку про те, що призначення в конкретному випадку більш м`якого покарання, ніж передбачено санкцією ч.4 ст.185 КК України, є якісно необхідним і буде цілком достатнім для виправлення винного і попередження вчинення ним нових злочинів.
Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст.50, 65 КК України, особі, які вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, як засудженим, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність. Метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч.1 ст.1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.
Суд виходить з того, що каральна функція не є домінуючою, а обраний захід примусу має найбільше сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами особи та захистом інтересів держави й суспільства. Відтак, покарання має бути співмірним злочину, що передбачає врахування способу й об`єкту посягання, тяжкості його наслідків і потенційної суспільної небезпеки. Така домірність є необхідним проявом справедливості кримінальної відповідальності.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Встановлені судом дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 свідчать про наявність обґрунтованих підстав для застосування до нього положень ст.69 КК України при призначенні покарання.
Приймаючи до уваги вищенаведене, суд приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_4 покарання із застосуванням положень ст.69 КК України - у виді штрафу розмірі 34 000 грн /2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян/ в дохід держави.
На переконання суду, така міра покарання сприятиме досягненню справедливого балансу між правами та свободами обвинуваченого та інтересами держави і суспільства, і буде достатньою для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.
Питання речових доказів вирішити у відповідності до ст.100 КПК України.
Витрати за проведення експертиз відсутні.
Цивільні позови не заявлялись.
Керуючись ч.3 ст.349, ст.ст. 371, 373, 374, 376 КПК України, суд, -
ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання, із застосуванням ст.69 КК України, у виді штрафу у розмірі 34 000 грн /2000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян/ в дохід держави.
рюкзак чорного кольору марки «MONTANE», в якому знаходиться пальто чорного кольору "ZARA" та светр коричневого кольору «ZARA». Рюкзак поміщено в спец пакет QYH0143638 повернути потерпілому ТОВ «Індітекс Україна»;
диск формату «CD-R» із відеозаписом залишити у матеріалах кримінального провадження.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду, і дослідження яких було визнано судом недоцільним. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд міста Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1