Ширяївський районний суд Одеської області
23.01.2026 Справа №: 511/1303/25 Провадження № 1-кп/518/39/2026
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2026 року селище Ширяєве

Ширяївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні клопотання у кримінальному провадженні, внесеному 13.02.2025 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000172, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 332 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Ширяївським районним судом Одеської області здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 332 КК України.

Прокурор подав письмове клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, яке підтримав у судовому засіданні.

Клопотання обґрунтовано тим, що за обставин викладених в обвинувальному акті, громадянин України ОСОБА_4 та інші невстановлені досудовим розслідуванням особи, за попередньою змовою, будучи обізнаними із тимчасовими обмеженнями, які діють на період дії правового режиму воєнного стану щодо осіб чоловічої статі призовного віку, усвідомлюючи, що ОСОБА_6 та громадяни України ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , є призовниками та не мають законних підстав для виїзду за межі території України, виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, зокрема вжив заходів для незаконного переправлення особи чоловічої статі призовного віку через державний кордон України, але злочин ним не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки завершенню його вчиненню завадили працівники Служби Безпеки України.

Ухвалою Ширяївського районного суду Одеської області від 28.11.2025 відносно ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Судовий розгляд обвинувального акту не завершений.

На думку прокурора, підстав для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час відсутні, оскільки ризики, що обґрунтовували необхідність обрання запобіжного заходу не зменшились і жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім як тримання під вартою, не може запобігти заявленим ризикам. Під час досудового розслідування, в тому числі шляхом проведення слідчих та інших процесуальних дій, отримано докази того, що з високим ступенем ймовірності обвинувачений ОСОБА_4 може вчинити дії, які містять ризики, передбачені ст. 177 КПК України і які дають підстави вважати, що ОСОБА_4 , може переховуватись від суду, знищити, сховати або спотворити речі, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та інше.

Обґрунтовуючи позицію про збереження актуальності ризиків, визначених ст. 177 КПК України, прокурор зазначає, що переховування від суду підтверджується тим, що обвинувачений має можливості для переховування від суду, у тому числі з використанням можливості для нелегального перетину державного кордону, до чого його може спонукати, зокрема, встановлена кримінальним законом відповідальність за вчинення інкримінованих йому особливо тяжкого злочину у цьому кримінальному провадженні, та обізнаності останнього про способи та методи нелегального перетину державного кордону, також, у держави наразі з об`єктивних причин через дії російської федерації відсутні можливості належним чином контролювати його поведінку та місцезнаходження, а також державний кордон у місцях активних бойових дій.

Крім того, ОСОБА_4 12.10.2023 засуджений за вчинення кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 310 КК України та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки, а також останній перебуває на обліку у лікаря нарколога на «Д» обліку з 2018 року, діагноз «Опіоїдна залежність».

При визначенні імовірності переховування обвинуваченого від суду відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 178 КПК України слід враховувати тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у інкримінованому злочині.

Ризик незаконного впливу на свідків, інших підозрюваних у кримінальному провадженні підтверджується з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від свідків шляхом їх безпосереднього допиту, водночас суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманими у порядку передбаченому ст. 225 КПК України, а також із врахуванням того, що на даний час не встановлено всіх осіб задіяних у вчинені кримінального правопорушення, а також в силу тяжкості покарання що йому загрожує, чим може примусити до зміни показань чи до відмови від їх надання, а також узгодження позиції із іншими не встановленими на даний час особами.

ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, адже останній, ознайомившись із доказами, зібраними в цьому кримінальному провадженні, може повідомити нині невстановленим спільникам про факт виявлення їх злочинної діяльності та обставини, які стали йому відомі під час досудового розслідування та судового розгляду, що може ускладнити притягнення до відповідальності всіх винних осіб. Окрім того, у зв`язку з тим, що досудове розслідування триває, обвинуваченому стало відомо про широке коло обставин встановлених під час досудового розслідування щодо вчинення кримінального правопорушення, аніж ті, що йому були відомі до моменту повідомлення про підозру та вручення обвинувального акту.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_4 , полягає у тому, що з врахуванням обставин вчиненого злочину є підстави вважати, що неправомірні дії ОСОБА_4 , носять непоодинокий характер. Зокрема, характер та спосіб вчинених дій, тяжкість вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, дають підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_4 може вчиняти інші кримінальні правопорушення, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Враховуючи суспільно небезпечний характер вищевказаного кримінального правопорушення та покарання у вигляді позбавлення волі, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його судом винним, є всі підстави вважати, що обвинувачений з високим ступенем ймовірності може вчинити вищезазначені дії, а тому з метою запобігання вказаним ризикам об`єктивно необхідним є продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави у розмірі 266240 гривень.

Враховуючи характер вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його судом винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, яке полягає у безальтернативному позбавленні волі, застава, особисте зобов`язання чи порука із покладенням відповідних обов`язків, не усунуть ризик переховування від органу досудового розслідування, спілкування із свідками та невстановленими співучасниками вчинення кримінальних правопорушень, а також тиску на них, оскільки ОСОБА_4 відомі їхні персональні дані, місця постійного та тимчасового проживання, засоби мобільного та Інтернет зв`язку.

Застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, навіть цілодобового, також не забезпечить усунення існуючих ризиків, оскільки ОСОБА_4 матиме можливість контактувати із іншими невстановленими співучасниками кримінального правопорушення, у тому числі за допомогою різного роду засобів зв`язку, які неможливо відслідкувати ні гласними ні негласними засобами контролю, таким чином забезпечуючи подальше функціонування та вчинення учасниками тяжких злочинів. Крім того, ОСОБА_4 12.10.2023 засуджений за вчинення кримінального правопорушення передбачене ч. 2 ст. 310 КК України та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки, а також останній перебуває на обліку у лікаря нарколога на «Д» обліку з 2018 року, діагноз «Опіоїдна залежність».

З урахуванням викладених обставин жоден інший більш м`який запобіжний захід, крім виключного запобіжного заходу - тримання під вартою, не зможе забезпечити запобігання існуючим ризикам та виконання завдань кримінального провадження.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_4 покладених на нього процесуальних обов`язків, враховуючи наявність обвинувачення у вчиненні злочину, наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, та відсутність можливості запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, прокурор просить продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого на 60 днів із визначенням застави у кримінальному провадженні у розмірі 266240 гривень та у випадку внесення застави покласти на обвинуваченого такі обов`язки: не відлучатись із населеного пункту, де проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування у поза процесуальний спосіб з свідками у кримінальному провадженні; здати на зберігання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Обвинувачений ОСОБА_4 , захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечували проти задоволення клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, водночас просили застосувати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, або у разі прийняття відповідного рішення зменшити розмір застави.

Захисник обвинуваченого зазначив, що прокурором вказані ризики не доведені, а з часом ризики зменшуються, обвинувачений перебуває у тяжкому фінансовому стані, міркування прокурора щодо можливостей контролю державного кордону принижує честь Захисників країни.

Перевіривши доводи клопотань і заперечень, заслухавши думки учасників судового розгляду, перевіривши матеріали кримінального провадження, суд дійшов таких висновків.

Як встановлено положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 183 КПК України встановлено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Під час вирішення питання про продовження строку запобіжного заходу суд враховує вимоги ст. 29 Конституції України, ст. 9 Загальної Декларації прав людини, ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини і основних свобод (далі Конвенція) і ст. 12 КПК України, за змістом яких обмеження права людини на свободу й особисту недоторканість можливе лише у передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Згідно зі сформованою практикою Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Також, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Відповідно до орієнтирів застосування ст. 5 Конвенції, сформованих практикою Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого покарання, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про його незначний ступінь і відсутність необхідності запобіжного ув`язнення (рішення: від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України», заява №40107/02, п.79; «Авраімов проти України», заява №71818/17, п.п.57, 64).

Відповідно до ст. 178 КПК України під час вирішення питання про обрання запобіжного заходу суд, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити у сукупності і всі інші обставини.

У цьому провадженні ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 332 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до семи років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років. Зазначена обставина вже сама по собі може бути достатньою підставою і мотивом для переховування обвинуваченого від суду.

Усвідомлення вірогідності призначення такого покарання у разі ухвалення обвинувального вироку є істотним чинником для виникнення в обвинуваченого мотиву переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

У контексті наведеного суд звертає увагу, що відповідно до практики ЄСПЛ тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для тримання особи під вартою, проте у сукупності з іншими обставинами істотно підвищує ризик її втечі. Як зазначив ЄСПЛ у рішенні від 26.07.2001року у справі «Ілійков проти Болгарії» (заява №33977/96, п.80) «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Водночас тяжкість обвинувачення, що збільшує ризик переховування ОСОБА_4 від правосуддя, суд оцінює у сукупності з іншими чинниками, які підлягають урахуванню під час вирішення питання про продовження строку запобіжного заходу, зокрема щодо майнового та сімейного стану, соціальних зв`язків обвинуваченого.

За усталеною практикою ЄСПЛ стандарт обґрунтованості підозри (обвинувачення) для цілей застосування запобіжного заходу, пов`язаного з обмеженням особистої свободи людини, є нижчим порівняно зі стандартом доведення обвинувачення. На цьому міжнародна судова установа акцентувала увагу, зокрема, у рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 23.10.1994 року. Тобто факти на підтвердження обґрунтованості підозри для прийняття зазначеного вище рішення не повинні бути настільки ж переконливими, як для ухвалення обвинувального вироку. Натомість достатньо об`єктивних даних про вчинення кримінального правопорушення і ймовірну причетність до цього обвинуваченого з точки зору поінформованого та розсудливого стороннього спостерігача.

Суд враховує обізнаність обвинуваченого у методах нелегального перетину державного кордону, 12.10.2023 ОСОБА_4 засуджений за вчинення кримінального правопорушення передбачене ч. 2 ст. 310 КК України та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки, отже обвинувачується у вчиненні злочину у період іспитового строку.

Оцінюючи ризик протиправного впливу на свідків, суд враховує, що в силу тяжкості покарання, що загрожує обвинуваченому, він може примусити до зміни показань чи до відмови від їх надання, а також узгодження позиції із іншими не встановленими на даний час особами, а також, що під час досудового розслідування свідки дають показання слідчому, прокурору у порядку, визначеному ст. 224 КПК України, а на стадії судового розгляду справи допитуються усно у судовому засіданні згідно зі ст. ст. 352, 353 цього Кодексу.

Відповідно до закріпленої у ст. 23 КПК України засади безпосередності судового процесу суд може використовувати як докази лише показання, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отримані у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Положення ч. 4 ст. 95 КПК України містять імперативну заборону обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім випадків, зумовлених режимом воєнного стану і визначених у ст. 615 КПК України.

У свою чергу, ч. 11 ст. 615 КПК України передбачено, що показання, отримані під час допиту свідка, у тому числі одночасного допиту двох чи більше вже допитаних осіб, у кримінальному провадженні, що здійснюється в умовах воєнного стану, можуть бути використані як докази в суді виключно у разі, якщо хід і результати допиту фіксувалися за допомогою доступних технічних засобів відеофіксації.

За наведених обставин ризик впливу на свідків існує не лише під час збирання доказів на початку досудового розслідування, а й зберігається під час судового розгляду до моменту безпосереднього отримання показань цих осіб судом.

На цей час судовий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_4 ще триває, свідки судом не допитані, тому ризик протиправного впливу обвинуваченого на них залишається актуальним.

Про ризик перешкоджання ОСОБА_4 кримінальному провадженню іншим чином свідчить те, що обвинувачений ознайомившись із доказами, зібраними в цьому кримінальному провадженні, може повідомити нині невстановленим спільникам про факт виявлення їх злочинної діяльності та обставини, які стали йому відомі під час досудового розслідування.

Ризик вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується ОСОБА_4 , полягає у тому, що з врахуванням обставин вчиненого злочину є підстави вважати, що неправомірні дії обвинуваченого, носять непоодинокий характер. Зокрема, характер та спосіб вчинених дій, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, дають підстави вважати, що перебуваючи на волі ОСОБА_4 може вчиняти інші кримінальні правопорушення, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Суд звертає увагу, що на те, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створить загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

З огляду на наведені обставини у своїй сукупності суд вважає доведеним, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, на даний час є дійсними, продовжують існувати, суттєво не зменшилися, запобігти їм і забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого неможливо шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою. Доводів і аргументів на підтвердження протилежного сторона захисту у судовому засіданні не навела.

Обраний відносно ОСОБА_4 запобіжний захід, з урахуванням його тривалості у співвідношенні із тяжкістю обвинувачення, на даний час не виходить за межі розумного строку. Такий запобіжний захід кореспондується із суспільним інтересом, що полягає у виконанні визначених у ст. 2 КПК України завдань кримінального судочинства, є необхідним, щоб запобігти продовженню обвинуваченим злочинної діяльності та перешкоджанню кримінальному провадженню, і пропорційний цій легітимній меті.

Під час розгляду клопотання судом вивчалась можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків.

Однак, враховуючи існування ризиків, особу обвинуваченого, тяжкість покарання, що загрожує йому в разі визнання винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, що інкримінується, застосування більш м`яких запобіжних заходів не видається можливим.

Також, стороною захисту, не наведено обставин та не подано доказів, які б свідчили про стійкі соціальні зв`язки, та/або будь-які інші зв`язки обвинуваченого з місцем проживання, з країною; не вказано на обставини життя обвинуваченого, які б могли свідчити на користь зменшення розглядуваних ризиків та які змінилися після обрання та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Інші доводи сторони захисту є непереконливими та спростовуються положеннями кримінального процесуального законодавства, вищевказаними висновками суду.

Обставин, передбачених ч. 2 ст.183 КПК України, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не встановлено.

З огляду на викладене суд доходить висновків, що клопотання прокурора про продовження ОСОБА_4 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає задоволенню, та відсутність підстав для задоволення клопотання ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою.

За змістом ч. 3 ст. 183 КПК України суд, задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Раніше судом розмір застави визначався на рівні 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У клопотанні прокурор, просить визначити суму застави 266240 грн.

Як визначено п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається у таких межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Водночас, ч. 4 ст. 182 КПК України встановлено, що розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Суд враховує обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан обвинуваченого, інші дані про його особу та ризики, передбачені статтею 177 цього Кодексу, та доходить висновку, що достатньою мірою яка б гарантувала виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та помірним для нього є застава у розмірі 60 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

У випадку внесення ОСОБА_4 , застави суд покладає на нього такі обов`язки: не відлучатись із населеного пункту, де проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; - утриматися від спілкування у поза процесуальний спосіб зі свідками у вказаному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Керуючись ст. ст. 183, 372, 376 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою задовольнити частково.

Застосований відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою у Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» продовжити строком на 60 діб до 23 березня 2026 року включно.

Одночасно визначити розмір застави у межах 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (станом на 1 січня 2026 року) в сумі 199680 гривень у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим обвинуваченим так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.

Обвинувачений або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу.

Обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави.

Покласти на обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у разі внесення застави наступні обов`язки:

- не відлучатись із населеного пункту, де проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утриматися від спілкування у поза процесуальний спосіб зі свідками у вказаному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Визначити строк дії обов`язків у разі внесення застави до 23 березня 2026 року (включно).

Роз`яснити обвинуваченому, що у разі внесення застави у визначеному розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок має бути наданий уповноваженій особі ДУ «Одеський слідчий ізолятор».

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Роз`яснити, що у разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У задоволенні іншої частини клопотання прокурора відмовити.

У задоволенні клопотань ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_5 про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення до Одеського апеляційного суду.

Повний текст ухвали складено та підписано 26.01.2026 року.

Суддя ОСОБА_1