Номер провадження: 11-сс/813/2288/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.11.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 05.11.2025, якою в межах к/п № 0000542 від 20.10.2025 стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Одесі, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 03.01.2026 включно, із визначенням застави

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскарженою ухвалою слідчого судді було частково задоволене клопотання ст. слідчого ДСВ (з дислокацією у м. Одеса) ТУ ДБР, розташованого у м. Миколаєві ОСОБА_8 та стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 436-2 КК України, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 03.01.2026 включно, із визначенням застави в 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обґрунтовуючи ухвалу, слідчий суддя виходив з наявності обґрунтованої підозри вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину, а також ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вимоги наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 не погодився із оскаржуваною ухвалою, вважає її необґрунтованою та незаконною з огляду на те, що:

- слідчий суддя не зазначив, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам к/п; повідомлення про підозру необґрунтоване достатніми доказами; клопотання слідчого містить лише припущення наявності ризиків, що не підтверджено будь-якими доказами;

- застосування запобіжного заходу мотивоване лише тяжкістю інкримінованого злочину, що не може бути єдиною підставою для обрання найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою до особи; підозрюваний ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, позитивно характеризується за місцем проживання, раніше не судимий, має на утриманні брата інваліда ІІ групи, а також проживає з дружиною без реєстрації шлюбу;

- в матеріалах клопотання слідчого відсутні будь-які докази матеріального становища підозрюваного ОСОБА_7 , що свідчить про необґрунтованість визначеного розміру застави, оскільки слідчий суддя належним чином не дослідив його доходи та майновий стан.

За таких обставин захисник ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати, змінити запобіжний захід на нічний домашній арешт за місце проживання ОСОБА_7 або визначити йому заставу в 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Учасники кримінального провадження про дату, час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, в судове засідання не з`явились. Захисник ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просив розглядати справу без нього та підозрюваного ОСОБА_7 водночас, прокурор ОСОБА_9 подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Враховуючи неявку учасників провадження в судове засідання апеляційного суду, колегія суддів, на підставі вимог ч. 4 ст. 405 та ч. 4 ст. 107 КПК України, вважає за можливе апеляційний розгляд здійснити за їх відсутності та фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів не здійснювати.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали судового провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За наслідками апеляційного провадження, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала слідчого судді відповідає зазначеним вище вимогам кримінального процесуального закону з огляду на таке.

У відповідності до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

За приписами ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення, наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий і прокурор; недостатність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Пунктами 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики ЄСПЛ передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, ЄСПЛ повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

За обставинами даного к/п ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України за кваліфікуючими ознаками: виправдування, визнання правомірною збройної агресії Російської Федерації проти України, розпочатої у 2014 році, у тому числі шляхом виправдування, визнання правомірною, заперечення тимчасової окупації частини території України, вчинене службовою особою.

За матеріалами к/п ОСОБА_7 , який обіймає посаду ст. інспектора сектору протидії домашньому насильству ВП ОРУП № 1 ГУНП в Одеській обл. та відповідно до ст. 18 КК України є службовою особою, була пред`явлена підозра в зв`язку з тим, що він 24.01.2025, 27.01.2025, 05.02.2025, 08.02.2025, 11.02.2025, 26.02.2025, 13.03.2025, перебуваючи на своєму робочому місці у службовому кабінеті №3 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. за адресою: м. Одеса, вул. Преображенська, буд. 44, маючи антиукраїнську налаштовану позицію в розмові з невстановленими особами здійснив висловлювання, направлені на формування певної думки та переконання у адресатів в правильності дій російської федерації.

Всупереч твердженням сторони захисту, апеляційний суд зауважує, що обґрунтованість підозри ОСОБА_7 вчиненні інкримінованого йому злочину на даному етапі досудового розслідування підтверджується долученими до клопотання матеріалами провадження в їх сукупності, а саме: протоколами за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії аудіоконтролю стосовно ОСОБА_7 від 25.01.2025, 28.01.2025, 06.02.2025, 09.02.2025, 12.02.2025, 27.02.2025, 14.03.2025; висновком судової лінгвістичної експертизи (семантико-текстуальної) № 4085-34-25, проведеного ОНДІСЕ від 10.10.2025; іншими матеріалами к/п у своїй сукупності.

На переконання апеляційного суду, на даному етапі кримінального провадження орган досудового розслідування зібрав достатньо доказів для констатація обґрунтованості підозри ОСОБА_7 .

Що стосується ризиків у зазначеному кримінальному провадженні, апеляційний суд приходить до таких висновків.

Частиною 1 ст. 177 КПК України визначено, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Висновки про наявність ризиків та неможливість запобігання їм шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування злочину (наявність або відсутність спроб ухиляння від органів влади), поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків).

Запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки обвинуваченого та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Санкція ч. 3 ст. 436-2 КК України, яка інкримінується підозрюваному ОСОБА_7 передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої, що відповідно до ст. 12 КК України класифікується як тяжкий злочини.

У рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») №31315/96 від 25.04.2000 зазначено, що при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання.

Апеляційний суд зауважує, що ризик переховування від органу досудового розслідування та суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений, серед іншого, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями), зокрема і суворістю передбаченого покарання, та обставинами вчинення інкримінованого злочину.

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Колегія суддів зауважує, що ризик переховування від органу досудового розслідування та суду є актуальним безвідносно до стадії кримінального провадження та обумовлений, серед іншого, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями), зокрема і суворістю передбаченого покарання, та обставинами вчинення інкримінованого злочину.

Отже, враховуючи загрозу суворості можливого покарання, особливості інкримінованого ОСОБА_7 тяжкого злочину проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, вчиненого в умовах воєнного стану в скрутний для держави час, обставини вчинення інкримінованого діяння, характер свідомих висловлювань, які інкримінуються підозрюваному та зафіксовані протоколами за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, зважаючи на те, що підозрюваний є працівником правоохоронних органів поліцейським та службовою особою, тобто при вступі на посаду склав присягу на вірність Українському народові, апеляційний суд констатує наявність ризиків, передбачених п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були встановлені слідчим суддею.

Водночас, апеляційний суд, також враховує, що досудове розслідування перебуває на початковому етапі та обумовлює вчинення відповідних слідчих дій задля зібрання доказової бази. До того ж підозрюваний, який займає посаду ст. інспектора сектору протидії домашньому насильству ВП ОРУП № 1 ГУНП в Одеській обл., в силу своєї професійної діяльності в повній мірі обізнаний з процедурою досудового розслідування та її особливостями, міг набути відповідних професійних зв`язків в ході роботи, що само по собі обумовлює констатацію вищезазначених ризиків.

Водночас, на думку апеляційного суду, ризик вчинення іншого кримінального правопорушення підозрюваним належним чином не доведений та носить характер припущення, будь-яких обґрунтувань для його констатації та доказів на його підтвердження з матеріалів к/п, які перебувають на розгляді апеляційного суду не вбачається. Разом з тим, вказана обставина не нівелює обґрунтоване існування інших ризиків в цьому к/п, що є достатнім для застосування підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Наявність міцних соціальних зв`язків, утримання брата, позитивні характеристики підозрюваного ОСОБА_7 , не спростовують наявності вище вказаних ризиків, крім того вказані обставини існували на момент вчинення інкримінованого підозрюваному злочину, однак не стали стримуючими факторами для підозрюваного під час імовірного вчинення тяжкого злочину. Окрім того, обставина перебування на утриманні підозрюваного брата з інвалідністю належним чином не підтверджена.

Одночасно, колегія суддів зауважує, що запобіжний захід у виді тримання під вартою носить тимчасовий характер, необхідність застосування якого в ході досудового розслідування може зникнути, а тому в подальшому при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу сторона захисту не позбавлена права на подання клопотання про зміну виду запобіжного заходу. Разом з тим, на даній стадії розслідування кримінального провадження необхідність застосування запобіжного заходу стосовно підозрюваного у виді тримання під вартою є обґрунтованою та виправданою, що відповідає виконанню завдань кримінального провадження.

Апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів на підтвердження того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Окрім наведеного, апеляційний суд враховує суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції».

Враховуючи вище наведене в сукупності, слідчий суддя обґрунтовано застосував до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, а підстави для обрання щодо нього більш м`якого запобіжного заходу не встановлені, з огляду на початкову стадію досудового розслідування, особливості цього к/п та особи підозрюваного, в зв`язку з чим апеляційний суд відхиляє відповідні доводи апелянта.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно із п. 2 ч 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За приписами абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Апеляційний суд зауважує на тому, що ЄСПЛ неодноразово наголошував, зокрема, у рішенні від 23.09.1982 у справі «Єпорронг та Льон рот проти Швеції», що має існувати пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують та метою, яку прагнуть досягти, бо не буде відповідного балансу, якщо на особу покладено надмірний тягар.

Положення КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин

У рішенні ЄСПЛ у справі «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 суд вказав, «що гарантії, передбачені п. 3 ст. 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а, зокрема, явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого».

Водночас, на переконання колегії суддів, розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки.

Враховуючи характер та обставини інкримінованого тяжкого злочину, що мало місце під час дії воєнного стану в особливий період, характеристики особи підозрюваного ОСОБА_7 , суспільний інтерес обумовлений особливістю інкримінованого злочину та умови його вчинення, на переконання апеляційного суду встановлення підозрюваному ОСОБА_7 застави в 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб є обґрунтованим, виправданим та в повному обсязі відповідає встановленим процесуальним законом критеріям, специфіці та стадії розгляду цього к/п та особі підозрюваного.

Підстав для зменшення застави на даній стадії к/п апеляційним судом не встановлено. Водночас, апеляційний суд зауважує, що в межах цього к/п стосовно ОСОБА_7 обирається запобіжний захід та визначається розмір застави вперше, які в подальшому в ході розслідування з огляду на зміну обставин можуть бути змінені.

За таких обставин, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 та скасування законної та обґрунтованої ухвали слідчого судді.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 182, 183, 194, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 05.11.2025, якою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 436-2 КК України застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартоюдо 03.01.2026 включно, із визначенням застави залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4