Провадження № 11-сс/4808/309/25
Категорія ст.181 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю: секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську матеріали кримінального провадження №0000060 з апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 серпня 2025 року про обрання підозрюваному ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в нічний час,-

в с т а н о в и в :

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 серпня 2025 року клопотання слідчого задоволено частково та застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного за ч.2 ст.367 КК України, запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у період часу з 21 год. до 06 год. строком до 05 жовтня 2025 року включно.

Своє рішення слідчий суддя мотивував тим, що такий запобіжний захід буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_7 процесуальних обов`язків та запобігання ризикам передбаченим ст.177 КПК України.

З оскаржуваною ухвалою не погодився захисник ОСОБА_8 та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає ухвалу слідчого судді незаконною та необґрунтованою. Серед апеляційних доводів зазначає, що слідчий суддя порушив вимоги кримінального процесуального закону, неправильно оцінив докази та безпідставно визнав обґрунтованою підозру і ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Захисник наголошує, що клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу надійшло до суду 7 серпня 2025 року, проте розгляд відбувся лише 11 серпня, тобто з перевищенням граничного 72-годинного строку, визначеного статтею 186 КПК. Така затримка, за позицією сторони захисту, порушує принцип невідкладності та право на свободу, гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, що підтверджується практикою ЄСПЛ. Апелянт підкреслює відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, оскільки повідомлення про підозру не містить чітких даних про час, місце та конкретні обставини ймовірного забруднення земель, що позбавляє підозрюваного можливості належно реалізувати право на захист. На думку захисника, жодних доказів того, що саме ОСОБА_7 неналежно виконав свої посадові обов`язки, не наведено: його посадова інструкція не покладає на нього обов`язку повідомляти органи влади про факти забруднення чи вживати заходів для їх ліквідації, а отже відсутній ключовий елемент складу злочину, а саме порушення конкретного службового обов`язку, що спричинило тяжкі наслідки. Причинно-наслідковий зв`язок між діями або бездіяльністю ОСОБА_7 і можливим забрудненням не встановлений, не доведено наявності шкоди чи потерпілої сторони, адже власники земельних ділянок або органи місцевого самоврядування не заявляли про збитки і не мають статусу потерпілих. Окремо захисник вказує на сумнівність наданих доказів: у матеріалах провадження немає результатів належної судової експертизи щодо конкретної речовини забруднення, а протоколи приватної лабораторії не відповідають процесуальним вимогам допустимості доказів. Підприємство, де працює ОСОБА_7 , не має справи з нафтопродуктами, а сама нафта та нафтопродукти є різними за природою речовинами, що ще більше підважує версію обвинувачення. Орган досудового розслідування діяв поспішно, повідомивши про підозру без достатніх даних, тоді як тривав збір документів та відсутнє повідомлення будь-якому іншому суб`єкту за статтею 236 КК України, за якою відкрите провадження. Щодо ризиків, передбачених ст.177 КПК, захист доводить їх відсутність, оскільки ОСОБА_9 має постійну роботу, міцні соціальні зв`язки, позитивну репутацію, з`являвся на всі виклики слідчого і суду, не вчиняв дій, які свідчать про намір ухилятися, а під час воєнного стану виїзд за межі України для нього обмежений. Тому покладений на нього обов`язок здавати закордонний паспорт є безпідставним. Просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_8 .

В судовому засіданні апеляційного суду підозрюваний ОСОБА_7 та його захисник підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Як встановлено ч.2 ст.177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Наведені норми процесуального права були враховані слідчим суддею при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, ч.1 ст.177 КПК України, а саме: переховуватися від органу досудового розслідування суду; незаконно впливати на свідків.

Враховуючи суворість покарання передбаченого санкцією ч.2 ст.367 КК України, слідчий суддя дійшов правильних висновків, що ризики зазначені у клопотанні є доведеними.

Зокрема, слідчим суддею було правильно встановлено, що ризик переховування від органів досудового розслідування та суду є доведеними, оскільки підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду задля уникнення покарання.

Підозрюваний також може незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, оскільки йому відомі їх анкетні дані, та вони в судовому засіданні не допитувались.

Обґрунтованим є і обов`язок здати закордонний паспорт, що перешкоджатиме реалізації ризиків.

Отже апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби буде дієвим та достатнім для забезпечення кримінального провадження.

Таким чином, оскаржуване рішення є обґрунтованим, вмотивованим та законним, а апеляційна скарга захисника є такою, що не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 серпня 2025 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4