УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2026 Справа №607/1192/26 Провадження №1-кс/607/664/2026

Слідчий суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника - адвоката ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі клопотання слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , під час досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001932 від 27 листопада 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Пологи Запорізької області, українця, громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця за контрактом, який обіймає посаду кулеметника 3 стрілецького спеціалізованого відділення 3 стрілецького спеціалізованого взводу 2 стрілецької спеціалізованої роти стрілецького спеціалізованого батальйону, військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

20.01.2026 року до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області звернулась слідчий СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , за погодженням прокурора Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , із клопотанням у кримінальному провадженні №0001932 від 27 листопада 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Клопотання мотивовано тим, що 26 листопада 2025 року близько 17:30 год. за місцем проживання ОСОБА_7 , а саме у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , проходило святкування дня народження неповнолітнього сина останнього.

Надалі у ході святкування 27 листопада 2025 року близько 02:20 год. між ОСОБА_4 та ОСОБА_8 , раптово розпочався словесний конфлікт, у ході якого у ОСОБА_4 виник злочинний умисел, спрямований на умисне заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 .

З метою реалізації свого злочинного умислу, спрямованого на протиправне

заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , 27 листопада 2025 року близько 02.20 год., ОСОБА_4 , перебуваючи у приміщенні квартири АДРЕСА_2 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи і бажаючи настання суспільно - небезпечних наслідків, знаючи про те, що здоров`я та життя будь-якої людини рівною мірою охороняється законом, а також те, що протиправне посягання на нього е кримінально карним, діючи умисно, протиправно

цілеспрямовано та рішуче, повалив ОСОБА_8 на підлогу. Надалі,

ОСОБА_4 спільно із ОСОБА_9 , витягнули ОСОБА_8 з приміщення квартири

АДРЕСА_2 , до приміщення загального коридору вказаного будинку, де ОСОБА_4 , продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , умисно наніс йому один удар кулаком в ділянку обличчя. Після чого, ОСОБА_4 спільно із братом ОСОБА_7 витягли потерпілого Бушкова АД. Із під`їзду будинку, де ОСОБА_4 , не припиняючи свої протиправні дії, перебуваючи на прилеглій території до будинку

АДРЕСА_3 , між другим та третім під`їздом, наніс ОСОБА_8 ,

який перебував у лежачому положенні декілька ударів ногами та руками в ділянку

голови та тулуба.

Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_4 смерть ОСОБА_8 настала на місці події від закритої тупої травми грудей з численними двобічними переломами ребер із ушкодженням пристінкової плеври і тканини легень.

Таким чином ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України - умисне нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що спричинили смерть потерпілого ОСОБА_8 .

У поданому клопотанні слідчий вказав, що ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28.11.2025 стосовно підозрюваного ОСОБА_4 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 23.59 год. 24.01.2026 р., строк якого просить продовжити в межах строку досудового розслідування, тобто до 27 лютого 2026 року, з метою забезпечення належної поведінки підозрюваного та виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, зважаючи на обґрунтованість підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а також з метою запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Прокурор в судовому засіданні клопотання слідчого підтримав з викладених у ньому мотивів та просить продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 .

Захисник підозрюваного ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення клопотання слідчого та просив визначити мінімальний розмір застави, з огляду на те, що підозрюваний визнав свою у вчиненні кримінального правопорушення та став на шлях виправлення.

Підозрюваний ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав думку свого захисника та просив змінити застосований відносно нього запобіжний захід на домашній арешт або визначити розмір застави.

Заслухавши думку учасників кримінального провадження, дослідивши додані до клопотання матеріали, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для задоволення клопотання слідчого, з таких підстав.

Слідчим суддею встановлено, що СУ ГУНП в Тернопільській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001932 від 27 листопада 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

27.11.2025 о 03:00 год. ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою y вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

27.11.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

28.11.2025 ОСОБА_4 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

28.11.2025 ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області підозрюваному ОСОБА_4 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 23.59 год. 24.01.2026.

19.01.2026 постановою керівника Тернопільської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_10 строк досудового розслідування у даному кримінальному провадженні продовжено до 3 місяців, тобто до 27.02.2026.

Положеннями ч. 3 ст. 199 КПК України передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: 1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; 2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч. 4 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

На думку слідчого судді, наведені в клопотанні обставини та додані до нього документи, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, що підтверджується долученими до клопотання доказами, а саме: витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001932 від 27 листопада 2025 року; рапортом старшого інспектора чергового Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області №66211 від 27.11.2025; рапортом старшого інспектора чергового Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільській області №66215 від 27.11.2025; протоколами огляду місця події від 27.11.2025; протоколом допиту потерпілої ОСОБА_11 ; протоколом допиту свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_12 ,

ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ;

результатом токсикологічного дослідження №959; випискою №186; протоколом огляду відеозапису від 19.12.2025; протоколом огляду відеозапису від 04.12.2025; іншими матеріалами кримінального провадження.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя вважає, що дані, які вказують на наявність обґрунтованої підозри, містяться у долучених до матеріалів клопотання доказах, та одночасно зазначає, що вказане було встановлено слідчим суддею при ухваленні рішення про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які наведені у клопотанні слідчого та в доданих матеріалах, а також з того, що на даному етапі провадження слідчий суддя не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті. Зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, а тому з огляду на наведені у клопотанні слідчого обставини, у слідчого судді є всі підстави для висновку, що представлені докази об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, і хоча на даному етапі не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справах «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28.10.1994, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990).

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 р. «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Наряду з вказаним, у п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

У розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення, у сукупності з іншими обставинами, збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгарії» від 26.07.2001 р., ЄСПЛ зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Оцінивши доводи, наведені у клопотанні, слідчий суддя вважає, що сторона обвинувачення у судовому засіданні довела наявність підстав вважати, що продовжують існувати ризики того, що підозрюваний ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином

.Так, ризик того, що ОСОБА_4 може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, слідчий суддя оцінює в сукупності з обставинами цього кримінального провадження, а також враховує тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , який у відповідності до вимог ст. 12 КК України є тяжким злочином, та за його вчинення передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років. На думку слідчого судді, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні вказаних ризиків. Крім того про існування зазначеного ризику свідчить і те, що ОСОБА_4 прибув до м. Тернополя близько 2 місяців тому з метою, ймовірного переховування від військової служби, постійного місця проживання у м. Тернополі немає, що дасть йому змогу безперешкодно покинути межі міста та області. Крім того вироком Жовтневого районного суду м. Дінпропетровська від 03.07.2024 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 194 КК в України та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, однак останній вказане покарання не відбув.

Також слідчий суддя вважає, що не перестала існувати можливість незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні, адже згідно зі ст. 23 КПК України на стадії судового розгляду доказове значення матимуть показання цих осіб, отримані безпосередньо судом саме під час усного допиту у судовому засіданні. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них. Так, ОСОБА_4 може впливати на брата ОСОБА_7 , дружину брата ОСОБА_12 та куму ОСОБА_13 , чинити на них відповідний тиск, шляхом погрози та вмовляння, він може схиляти їх до дачі неправдивих показів, відмови від участі у кримінальному провадженні, що негативно вплине на хід досудового розслідування. Крім того на даний час органом досудового розслідування ще встановлюються інші очевидці вчинення даного кримінального правопорушення та особи яким відомі обставини даного злочину, на яких також підозрюваний може чинити тиск. Аналогічним чином ОСОБА_4 зможе впливати на понятих, експертів та спеціалістів, які були залучені у кримінальному провадженні при проведенні слідчих дій та до проведення судових експертиз. Це створює загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких.

Крім того слідчий суддя вважає доведеним продовження існування ризику того, що ОСОБА_4 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема може координувати свої дії із особами, які мають можливість впливати на викривлення значимих даних для кримінального провадження шляхом підкупу, погроз, тиску на учасників/сторін кримінального провадження, з метою уникнення підозрюваним кримінальної відповідальності, що є способом перешкоджання досудовому розслідуванню. Крім того ОСОБА_4 , використовуючи свої знайомства за місцем проживання, може перешкоджати кримінальному провадженню іншим способом, зокрема, підшукуючи осіб, що можуть надати вигідні для нього неправдиві показання, оскільки у разі визнання його винним у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення до нього може бути застосовано покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

З огляду на доведення стороною обвинувачення наявності обґрунтованої підозри та існування ризиків, передбачених ч.ч. 1, 3, 4 ст. 177 КПК України, слідчий суддя, з урахуванням тяжкості злочину, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , характеру та обставин справи, особи підозрюваного, дійшов висновку про необхідність продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 .

Крім того, при вирішенні цього питання суд враховує положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як зазначає Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини «Тейс проти Румунії», автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою суд виходить не з принципу автоматичного продовження строку тримання під вартою, а з необхідності уникнення ризиків, визначених ст. 177 КПК України.

На переконання слідчого судді, застосування щодо підозрюваного ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів не буде достатнім для запобігання існуючим ризикам та забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_4 , що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону та правовими позиціями ЄСПЛ.

З урахуванням викладеного, а також беручи до уваги дані про особу підозрюваного, тяжкість інкримінованого йому злочину та за наявності прямо передбачених ст. 177 КПК України ризиків у даному кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до висновку про те, що клопотання слідчого слід задовольнити та необхідно продовжити строк застосованого щодо підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартоюв межах строку досудового розслідування, тобто до 26.02.2026 р., та вважає, що саме запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є найбільш прийнятним за вказаних умов, і навіть з урахуванням виключності такого заходу забезпечення кримінального провадження, він повністю відповідає як вимогам КПК України, так і обставинам даного кримінального провадження. При цьому застосований запобіжний захід з урахуванням його тривалості не виходить за межі розумного строку і кореспондується з характером суспільного інтересу, тобто визначеними КПК України конкретними підставами і метою запобіжного заходу та не суперечить позиції ЄСПЛ у справі Самойлович проти України (Samoylovichv. Ukraine, заява №28969/04, від 16.05.2013), яка полягає в тому, що «у випадку особливої тривалості тримання під вартою особи, підстави для цього повинні бути виключно серйозними».

Таким чином слідчий суддя приходить до висновку, що продовження строку тримання підозрюваного ОСОБА_4 під вартою строком не суперечить вимогам ст.5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки у даному провадженні існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

При цьому слідчий суддя приходить до переконання, що в задоволенні клопотання підозрюваного ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту слід відмовити, оскільки зазначений запобіжний захід не зможе попередити ризики, визначені у ст. 177 КПК України, та забезпечити належне виконання підозрюваною покладених обов`язків. Крім того слідчий суддя приходить до переконання, що з урахуванням положень п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України в даному випадку відсутні підстави для визначення розміру застави підозрюваному ОСОБА_4 , адже останній підозрюється у вчиненні злочину із застосуванням насильства та спричинив смерть людини.

Керуючись ст. ст.176-178, 183, 193, 194, 196, 197, 199, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу на домашній арешт або визначення розміру застави відмовити.

Клопотання слідчого СУ ГУНП в Тернопільській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , про продовження строку тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 задовольнити.

Продовжити строк тримання під вартою підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до 23 год. 59 хв. 26 лютого 2026 року.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним, в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1