Єдиний унікальний номер 463/5873/25
Провадження № 1-кп/448/187/25
В И Р О К

Іменем України

22.10.2025 місто Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області в складі:

головуючої судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду в місті Мостиська матеріали кримінального провадження №0000524 від 06.03.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Великий Любінь, Львівського району, Львівської області, зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , українки, громадянки України, розлученої, працюючої медсестрою, інваліда III групи з дитинства, на утриманні має одну малолітню дитину, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.332 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_4 ,

обвинуваченої - ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченої адвоката - ОСОБА_5 ,

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив вирок про наступне:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного Судом доведеним

1. Судом визнано доведеним, що ОСОБА_3 , за попередньою змовою групою осіб з особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, достовірно знаючи та усвідомлюючи, що на території України, згідно Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 введено правовий режим воєнного стану, а також розпочато мобілізацію до Збройних Сил України із встановленням обмежень щодо виїзду за межі території України громадян України чоловічої статі віком від 18 до 60 років, а також розуміючи, що відповідно до постанови КМУ № 57 від 25.01.1995 року «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», право перетину кордону надається чоловікам, які мають дружину із числа осіб з інвалідністю і супроводжують таких осіб для виїзду за межі України, маючи спільний умисел на незаконне переправлення через державний кордон України особи чоловічої статті, який підлягає мобілізації, розуміючи, що ОСОБА_3 , є інвалідом III групи з дитинства, перебуваючи на території Личаківського району міста Львова, більш точного місця не встановлено та у невстановлений час, але не пізніше 08.07.2023, зробили та організували план з метою усунення законодавчої перешкоди у виді обмеження, під час дії воєнного стану в Україні, перетину державного кордону України чоловікам віком від 18 до 60 років та створення удаваних підстав з метою переправлення військовозобов`язаного громадянина України ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , через державний кордон України.

Діючи з єдиним умислом, реалізуючи спільний злочинний план щодо незаконного переправлення через державний кордон України військовозобов`язаного громадянина України, ОСОБА_3 , будучи особою, яка має інвалідність ІІІ групи, 08.07.2023 уклала фіктивний шлюб без намірів створення сім`ї та набуття прав та обов`язків подружжя, визначених ст. 40 Сімейного Кодексу України, з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тим самим створивши удавані підстави для переправлення останнього через державний кордон України.

У подальшому, відповідно до розробленого ОСОБА_3 та особою, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, злочинного плану, ОСОБА_6 , супроводжуючи фіктивну дружину, 17.04.2024 о 09 годині 31 хвилині, у пункті пропуску «Шегині», що за адресою: с. Шегині, Яворівського району, Львівської області перетнув державний кордон України в напрямку Республіки Польща та на територію України не повернувся.

2. Дії обвинуваченої ОСОБА_3 кваліфіковані за ч.2 ст.332 КК України - незаконне переправлення особи через державний кордон України, організація незаконного переправлення особи через державний кордон України, вчинені за попередньою змовою групою осіб.

ІІ. Відомості про укладену угоду, її реквізити, зміст та визначена міра покарання

3. 25.06.2025 на стадії досудового розслідування між прокурором Галицької окружної прокуратури м.Львова ОСОБА_4 , якому на підставі ст.37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні з однієї сторони та підозрюваною ОСОБА_3 , з іншої сторони, у присутності захисника ОСОБА_7 укладена угода про визнання винуватості.

4. Відповідно до даної угоди прокурор та підозрювана дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_3 за ч.2 ст.332 КК України, зазначено беззастережне визнання підозрюваною своєї винуватості у вчиненні кримінального правопорушення.

5. Згідно з умовами угоди ОСОБА_3 , повністю визнала свою винуватість у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України і зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в повному обсязі підозри у судовому провадженні.

6. Також, враховуючи те, що в ході досудового розслідування встановлено обставини, які пом`якшують покарання підозрюваній ОСОБА_3 , передбачені ст. 66 КК України, а саме: щире каяття, активне справляння розкриттю злочину, обставин, що обтяжують покарання, передбачених ст. 67 КК України - немає, сторони погодилися на призначення покарання ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 332 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з організацією переправлення осіб через державний кордон України строком на 3 (три) роки. Також сторони досягли згоди про можливість застосування до обвинуваченої ОСОБА_3 норм ст. 75 КК України та звільнення її від відбування узгодженого покарання з випробуванням із встановленням судом іспитового строку та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

7. В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені підозрюваній, в угоді зазначена дата її складання та вона скріплена підписами сторін.

ІІІ. Мотивами, з яких Суд виходить при вирішенні питання про відповідність угоди вимогам КПК та закону і ухваленні вироку, та положення закону, якими він керується

8. Із змісту ст.314 КПК України вбачається, що при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

9. Відповідно до частини четвертої статті 469 КПК угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких бере участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

10. Згідно обвинувального акту, підозрюваній ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України, який враховуючи положення статті 12 КК відноситься до тяжкого злочину.

11. У підготовчому судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину в інкримінованому їй кримінальному правопорушенні визнала повністю. Пояснила, що дійсно усвідомлювала про дію воєнного стану в Україні, під час якого заборонено виїзд чоловіків у віці від 18 до 60 років за межі України, тому вирішила переправити ОСОБА_6 , 1993 р.н., через за кордон шляхом укладення з ним фіктивного шлюбу. У вчиненому щиро розкаялася, вказала, що вона цілком розуміє:

11.1. що вона має право на судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а вона має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на її користь;

11.2. наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені статтею 473 КПК;

11.3. характер обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України.

12. Крім того зазначила, що вона погоджується з видом узгодженого покарання, яке до неї буде застосовано в результаті затвердження угоди про визнання винуватості та наполягає на затвердженні угоди про визнання винуватості.

13. Захисник ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_5 , просить суд затвердити угоду про визнання винуватості від 25.06.2025.

14. Суд в порядку статті 474 КПК шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

15. Оцінюючи зміст угоди та суб`єктивне сприйняття угоди сторонами, суд бере до уваги правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у справі «Natsvlishvili тa Togonidze проти Грузії» за заявою №9043/05 від 29 квітня 2014. Зокрема, у рішенні Суд зазначає, що «угоди про визнання вини, що призводять до засудження, без винятку є предметом перегляду компетентним судом і у цьому сенсі суди зобов`язані перевіряти, чи були досягнуті угоди про визнання вини відповідно до чинних процесуальних і матеріальних норм, чи уклав підсудний угоду добровільно і свідомо, чи існують докази, які підтверджують визнання підсудним вини в угоді, і чи є умови угоди відповідними» (п.66). Національний суд, який розглядає таке питання, як правило, зобов`язаний вивчити матеріали справи, перш ніж вирішити, чи затвердити або відхилити угоду про визнання вини.

16. Виходячи з вищевикладеного та дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК, вислухавши думку прокурора, який не заперечив щодо затвердження угоди, обвинуваченої та її захисника, Суд дійшов до висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної 25.06.2025 в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000524 від 06.03.2025.

17. Призначити ОСОБА_3 узгоджену сторонами міру покарання, яка визначена із врахуванням загальних засад призначення покарання, передбачених ст.65 КК України.

18. Зокрема, з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, особи винного та обставин, що пом`якшують покарання, якими є: щире каяття ОСОБА_3 , яке проявилося в критичній оцінці нею свого діяння шляхом визнання вини, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, запевнення, що вона більше подібного не вчинить і бажає виправитись; обставини, що обтяжують покарання відсутні, крім того, ОСОБА_3 , раніше не судима, інвалід ІІІ групи з дитинства, розлучена, має на утриманні одну малолітню дитину, на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 2 ст. 332 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з організацією переправлення осіб через державний кордон України строком на 3 (три) роки, що буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

19. Суд також погоджується із думкою сторін угоди, що виправлення та перевиховання ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах здійснення контролю за її поведінкою під час іспитового строку, тобто її припустимо звільнити його від відбуття покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК, що буде відповідати справедливому співвідношенню між вчиненим злочином та заходами, які застосовуються до винного і зумовлені метою кримінального покарання, є необхідними і не надмірними.

20. У зв`язку зі звільненням ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, необхідно покласти на неї обов`язки, передбачені статтею 76 КК.

21. Вирішуючи питання встановлення іспитового строку та покладення обов`язків із числа регламентованих ст.76 КК України, слід зазначити, що статтею 75 того ж Кодексу передбачено, що суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання вини, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням. У випадках, передбачених частинами першою, другою цієї статті, суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням, визначаються судом.

22. У кримінальних провадженнях № 205/7091/16-к у постанові від 17 жовтня 2019 року, № 206/5073/15-к у постанові від 12 вересня 2018 року, Верховний Суд наголосив, що поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

23. З огляду на наведене, з урахуванням обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, суд вважає за необхідне визначити ОСОБА_3 іспитовий строк тривалістю в 1 рік, із покладенням на неї обов`язків, регламентованих ст.76 КК України, що буде необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

24. Підстав для застосування до обвинуваченої ОСОБА_3 ст.69 КК України, суд не вбачає.

25. Суд приходить до переконання, що таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

26. Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

ІV. Інші рішення, щодо питань, які вирішуються Судом при ухваленні вироку

27. Заходи забезпечення у виді арешту, накладені на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 16.06.2025 - скасувати.

28. Питання про долю речових доказів вирішити згідно вимог ст.100 КПК України.

29. Процесуальні витрати по справі відсутні.

30. Цивільний позов по справі не заявлявся.

31. Запобіжний захід щодо обвинуваченої ОСОБА_3 не застосований, клопотання про застосування такого заходу не заявлено.

З цих підстав, керуючись пунктом 1 частини третьої статті 314, статтями 368, 370-371, 373-374, 376, 474, 475 Кримінального процесуального кодексу України, Суд,

у х в а л и в:

1. Затвердити угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000524 від 06.03.2025, укладену 25 червня 2025 між прокурором Галицької окружної прокуратури м.Львова ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , за участі захисника - адвоката ОСОБА_7 .

2. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого частиною другою статті 332 Кримінального кодексу України і призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з позбавленням права займатися діяльністю, пов`язаною з організацією переправлення осіб через державний кордон України строком на 3 (три) роки.

3. На підставі ст.75 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання з випробуванням на іспитовий строк 1 (один) рік, якщо вона протягом встановленого іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.

4. Відповідно до ст.76 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк ОСОБА_3 рахувати з моменту проголошення вироку.

5. Заходи забезпечення у виді арешту, накладені на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 16.06.2025 - скасувати.

6. Речові докази:

6.1. мобільний телефон марки Iphone13,синього кольору, з ІМЕІ1 НОМЕР_1 , ІМЕІ2 НОМЕР_2 з кодом доступу « НОМЕР_3 » та сім-карткою мобільного оператора «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_4 , пенсійне посвідчення № НОМЕР_5 - повернути власнику.

6.2. свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_6 - залишити при матеріалах кримінального провадження.

7. Цивільний позов відсутній.

8. Процесуальні витрати по справі відсутні.

9. Запобіжний захід ОСОБА_3 на момент ухвалення вироку не обраний і підстав для його обрання Суд не вбачає.

10. Роз`яснити ОСОБА_3 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення її до відповідальності, встановленої законом.

11. У разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку.

12. Вирок суду на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частиною четвертою, шостою, сьомою, статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди; а також прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена, - протягом 30 днів з дня проголошення вироку суду до Львівського апеляційного суду через Мостиський районний суд Львівської області.

13. Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом (Кримінальним процесуальним кодексом України), набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

14. Обвинуваченій та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Вирок суду виготовлений та проголошений 22.10.2025.

Суддя ОСОБА_1