Справа № 462/7060/25
провадження 1-кп/462/589/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2025 року Залізничний районний суд м. Львова у складі:

головуючого - судді - ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

та учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

представника потерпілого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні суду у м. Львові, у режимі відеоконференції із захисником обвинувачених ОСОБА_8 , та обвинуваченими ОСОБА_6 ,ОСОБА_4 , ОСОБА_5 клопотання прокурора про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 та клопотання захисника ОСОБА_8 про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , не пов`язаного з триманням під вартою або зменшення розміру застави у кримінальному провадженні № 0000983 від 07 серпня 2025 року про обвинувачення ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України, -

встановив:

прокурор подала письмове клопотання, в якому просить продовжити застосування до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів з визначенням розміру застави у сумі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605600 гривень, з покладенням відповідних обов`язків, передбачених п. п. 1-4, 8 ч. 5 ст. 191 КПК України. В обгрунутування заявленого клопотання покликається на те, що на розгляді Залізничного районного суду м.Львова перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000983 від 07.08.2025 про обвинувачення ОСОБА_7 та інших, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України. 31.03.2025 ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова до підозрюваного ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави в розмірі 8490512 грн., строк дії ухвали до 27.05.2025. 09.04.2025 ухвалою Львівського апеляційного суду залишено апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 без задоволення, а ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 31.03.2025 про тримання під вартою ОСОБА_7 з визначеним розміром застави в розмірі 8490512 грн. без змін. Ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 14.07.2025 продовжено строк досудового розслідування до 28.09.2025. У подальшому, ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 16.07.2025 продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 до 13.09.2025 із правом внесення застави у розмірі 605600 грн. У подальшому, ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 21.08.2025 продовжено строк тримання під вартою ОСОБА_7 до 28.09.2025 із правом внесення застави у розмірі 605600 грн. Строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_7 завершується 27.09.2025. Обставинами, що дають підстави обґрунтовано підозрювати, обвинувачувати ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України, та доводять, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів крім тримання під вартою не може запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, підтверджуються матеріалами кримінального провадження, а саме: матеріалами 1 оперативного відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Львові; протоколами допитів свідків у кримінальному провадженні; висновком аудиту, судової економічної експертизи, експертизи щодо якості меду, товарознавчої експертизи; актом службового розслідування; протоколами випробувань щодо якості меду; іншими матеріалами кримінального провадження № 0000391 від 26.03.2024. Отримані в ході досудового розслідування відомості задокументовані у відповідний процесуальний спосіб передбачений КПК України і вказують на причетність ОСОБА_7 до вчинення зазначеного злочину, при цьому таке цілком узгоджується і з практикою Європейського суду з прав людини, який неодноразово зазначав, що наявність «обґрунтованої підозри» у вчинені правопорушення передбачає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що зазначена особа могла вчинити правопорушення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Влох проти Польщі»). Сторона обвинувачення покликається на наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме: ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України(переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду) підтверджується тим, що обвинувачений ОСОБА_7 може ухилятися від органу досудового розслідування та суду оскільки злочин, який йому інкримінуються, є тяжким, у разі доведення його вини може бути призначено покарання у виді позбавлення волі терміном до восьми років, та останній, будучи обізнаним про покарання, що йому загрожує за інкримінований йому злочин для уникнення покарання може переховуватися від органу досудового розслідування та суду. Разом з цим, зазначає, що ОСОБА_7 будучи військовослужбовцем, та має всі законні підстави для виїзду за кордон при отриманні дозволу від свого керівництва, може змінити місце свого проживання, у тому числі шляхом виїзду за кордон, або на тимчасово непідконтрольну територію України. Враховуючи, що ОСОБА_7 проживає фактично і працює у Одеській області має велике коло знайомств у державних та правоохоронних органах та може вдатись до методів конспірації та переховуватись від органів досудового розслідування та суду; ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України (незаконно впливати на потерпілих, свідків, інших підозрюваних, експертів у цьому ж кримінальному провадженні) виражається у тому, що ознайомившись із матеріалами кримінального провадження ОСОБА_7 володіє інформацією стосовно характеризуючих, в тому числі біографічних, даних свідків, представника потерпілого, експертів та матиме можливість безперешкодно впливати на вказаних учасників процесу, у тому числі на свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , на підозрюваних ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та на інших свідків військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 , у тому числі до своїх підлеглих шляхом підкупу, примусу, погроз, у тому числі із застосуванням насильства, з метою зміни або відмови їх від дачі показів в суді. Відтак, прокурор вважає, що обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, призведе до забезпечення, в тому числі його конспірації злочинної діяльності шляхом надання порад та вказівок стосовно завуальованого спілкування в телефонних розмовах з використанням маршрутизаторів (інтернет роутерів) та месенджерів на базі соціальних мереж, які неможливо відслідкувати гласними засобами контролю. Зухвалість вищевказаного кримінального правопорушення свідчить про відсутність у обвнуваченого будь-яких моральних принципів та дає підстави вважати, що ОСОБА_7 , розуміючи невідворотність покарання за вчинене ним діяння, намагатиметься у будь-який спосіб уникнути відповідальності, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України(перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином), зокрема шляхом погодження показань з особами, причетними до вчинення інкримінованого кримінального правопорушення). Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення в якому підозрюється), полягає в тому, що ОСОБА_7 може вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, в тому числі з метою прикриття своєї злочинної діяльності, та досягнення мети вчинення злочину, у якому обвинувачується. Ураховуючи те, ОСОБА_7 обвинрувачується у вчирненні злочину в умовах воєнного стану, завдано майнові збитки військовій частині НОМЕР_2 на суму 8 491 950,00 грн., прокурор вважає, що обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу більш м`якого ніж тримання під вартою, призведе до вчинення останнім інших кримінальних правопорушень. Ураховуючи характер вчиненого обвинуваченим злочину та тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_7 у разі визнання винуватим у вчиненні інкримінованого злочину, є всі підстави вважати, що обвинувачений може залишити місце свого постійного проживання та виїхати з території України, де буде переховуватись від суду, незаконними засобами, зокрема шляхом підкупу, впливати на свідків та інших обвинувачених у кримінальному провадженні, які володіють інформацією щодо обставин вчинення ним зазначеного злочину, а також знищити, сховати або спотворити будь-які із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та може вчинити інші злочини, з метою запобігання вказаним ризикам, об`єктивно необхідним є продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Прокурор покликається на те, що відповідно до ст. 178 КПК України, у ході досудового розслідування у кримінальному провадженні встановлено наступне: зібрані під час досудового розслідування докази є вагомими та підтверджують причетність ОСОБА_7 до вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України; ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення (злочин), в умовах воєнного стану, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років позбавлення волі, що загрожує йомуу разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні (злочині), що є достатнвм та співрозмірним для продовження останньому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою; вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяють йому перебувати в слідчому ізоляторі під час досудового розслідування, що є необхідним для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого. У сторони обвинувачення є достатні підстави вважати, що будь-який інший запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного. Застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання не забезпечить належної поведінки обвинуваченого, або іншого запобіжного заходу не пов`язаного з позбавленням волі, не зменшить наявність вищевказаних ризиків та не зможе перешкодити їх реалізації, оскільки зважаючи на особу обвинуваченого він не може самоорганізуватися для здійснення належного самоконтролю. Не можливе і застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді особистої поруки, оскільки на момент повідомлення йому про підозру та звернення до слідчого судді із вказаним клопотанням до органу досудового розслідування не надійшло жодної заяви від осіб, які заслуговують на довіру, про обрання відносно підозрюваного саме такого запобіжного заходу. Застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, навіть із застосуванням електронних засобів контролю та при забороні підозрюваному цілодобово залишати житло не зможе унеможливити вчинення останнім кримінальних правопорушень (злочинів). Викладене вище унеможливлює застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Крім того, при визначені суми застави відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України, у разі продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, необхідно врахувати, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 відноситься до категорії тяжкого злочину, вчиненого з необережності, та в умовах воєнного стану, під час не простої ситуації на фронті і війську. Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України, у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно. У даному кримінальному провадженні наявність виключності випадку, обумовлена тим, що, кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_7 , набуло значного суспільного резонансу, оскільки відноситься до категорії тяжкого злочину, вчиненого в умовах воєнного стану, що спричинило тяжкі наслідки військовій частині НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) у вигляді майнових збитків на суму 8 491 950,00 грн. Окрім того, слід врахувати те, що дії ОСОБА_7 в очах громадськості дискредитують діяльність військовослужбовців ЗСУ, тим паче в умовах воєнного стану, що в свою чергу підриває обороноздатність держави у воєнний час. За таких обставин, на думку органу досудового розслідування розмір застави ОСОБА_7 , з урахуванням виключності випадку, вчинення злочину в умовах воєнного стану, що спричинило тяжкі наслідки військовій частині НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) у вигляді майнових збитків на суму 8 491 950,00 грн., прокурор вважає за необхідне встановити заставу при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у розмірі не менше 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб ( 605 600 грн.). Саме такий розмір застави забезпечить виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених КПК України, забезпечить відшкодування ним шкоди, та зможе запобігти спробам останнього ухилитися від органів досудового розслідування та суду, зокрема незаконно виїхати за межі державного кордону України.

Захисник, який брав участь у розгляді справи в режимі відеоконференції, проти клопотання заперечив, подав письмове клопотання про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , не пов`язаного з триманням під вартою або зменшення розміру застави, доводи навів у клопотанні, які підтримав в судовому засіданні. Окрему увагу звернув на відсутність ризиків, визначених ст. 177 КПК України для продовження застосування найтяжчого запобіжного заходу, визначенні непомірного розміру застави. Просить відмовити у задоволенні клопотання, а у випадку повного чи часткового задоволення такого обрати запобіжний захід, який не пов`язаний з триманням під вартою, у випадку продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді триманням під вартою зменшити розмір застави.

Обвинувачений ОСОБА_7 підтримав позицію свого захисника, просив в задоволенні клопотання відмовити, або ж визначити заставу у меншому розмірі.

Заслухавши пояснення учасників процесу, оглянувши та перевіривши надані матеріали клопотання, суд дійшов висновку, що клопотання прокурора підставне і підлягає до задоволення виходячи з такого.

Відповідно до ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань, суд додержується правил, передбачених розділом ІІ цього кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Заявлене прокурором клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою за процесуальним змістом і формою відповідає вимогам ст.184 КПК України, таке вручено обвинуваченому не пізніше, ніж за три години до початку його розгляду, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 184 КПК України.

Згідно ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

За змістом закону тримання під вартою, як запобіжний захід, може бути застосовано лише у разі, якщо прокурор наявною сукупністю дозволених законом при прийнятті даного рішення засобів доказування доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання обвинуваченому строку тримання під вартою, судом враховуються положення ст. 178 КПК України, згідно з якими суд, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, визначені даною статтею, зокрема вік обвинуваченого, сімейний та матеріальний стан, рід занять, тяжкість злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_7 та те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом.

Встановлено, що ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 21.08.2025 року продовжено застосування до ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 27.09.2025, з визначенням розміру застави у сумі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605600 гривень.

29 березня 2025 року в даному кримінальному провадженні ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України.

Вирішуючи питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_7 , суд враховує вимоги п.п. 3, 4 і 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому ризик переховування підозрюваного від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

За змістом закону тримання під вартою як запобіжний захід може бути застосовано лише у разі, якщо прокурор наявною сукупністю дозволених законом при прийнятті даного рішення засобів доказування доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим в ст.177 КПК. Неможливість запобігти даним ризикам слід розуміти як недостатність інших запобіжних заходів для того, щоби убезпечити їх настання.

При цьому за змістом ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, а відтак і продовження такого, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Прокурор покликається на обгрунтованість підозри, яка підтверджується матеріалами 1 оперативного відділу ТУ ДБР, розташованого у м. Львові; протоколами допитів свідків у кримінальному провадженні; висновком аудиту, судової економічної експертизи, експертизи щодо якості меду, товарознавчої експертизи; актом службового розслідування; протоколами випробувань щодо якості меду; іншими матеріалами кримінального провадження № 0000391 від 26.03.2024.

При цьому суд при розгляді клопотання про продовження запобіжного заходу не надає оцінку доказам, які зібрані в рамках досудового розслідування, не встановлює, чи є вони достатніми для доведення вини особи, а лише перевіряє наявність підстав для обрання та продовження запобіжного заходу, враховуючи ризики, передбачені законом, оскільки проведення повної оцінки доказів, в тому числі на предмет їхньої достовірності та допустимості, є прерогативою суду під час судового розгляду.

Зокрема ризиками, які дають підстави суду продовжити застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слід вважати той факт, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який йому може бути призначено покарання у виді позбавлення волі терміном до восьми років, відтак перебуваючи на волі з метою уникнення кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, в тому числі залишити місце свого постійного проживання та виїхати з території України. Зокрема ОСОБА_7 будучи військовослужбовцем має законні підстави для виїзду за кордон при отриманні дозволу від свого керівництва, фактично проживає і працює у Одеській області, а відтак має реальну можливість залишити межі України. Також обвинувачений є військовослужбовцем, відтак володіє широким колом знайомств у державних та правоохоронних органах та може вдатись до методів конспірації з метою переховування від суду. Окрім того, перебуваючи на волі, обвинувачений зможе незаконними засобами, зокрема шляхом підкупу, впливати на свідків, які володіють інформацією щодо обставин вчинення ним інкримінованого злочину та які ще не допитувались в ході судового розгляду, оскільки володіє відомостями щодо анкетних даних таких, а також інших обвинувачених у кримінальному провадженні, з метою зміни ними показань або відмови від наданих показів задля уникнення кримінальної відповідальності. Також обвинувачений зможе перешкоджати кримінальному провадженню шляхом погодження показань з особами, причетними до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення та може вчинити інші злочини з метою конспірації злочинної діяльності.

Враховуючи інші наведені вище ризики, які продовжують існувати, суд дійшов висновку, що сукупність таких є достатньою для продовження обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченого не суперечить приписам п.4 ч.2 ст.183 КПК України.

Обставини, що могли б свідчити про можливість запобігання зазначеним ризикам шляхом застосуванням інших, більш м`яких запобіжних заходів, судом не встановлено.

Разом з тим, доводи сторони захисту щодо можливості застосування до обвинуваченого інших запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не спростовують вищенаведених висновків.

На підставі наведеного, суд вважає, що інші, більш м`які запобіжні заходи є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим в судовому засіданні, в порядку ст. 177 КПК України, а тому запобігти встановленим ризикам можливо лише шляхом продовження застосування підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк, що не перевищує 60 днів.

Крім того, частиною 3 ст.183 КПК України визначено, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених Кодексом.

Так, відповідно до п.2 ч.5 ст.182 КПК України щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину розмір застави визначається у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Водночас даною ж частиною статті визначено, що у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 21.08.2025 визначено розмір застави у сумі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605600 гривень.

Зважаючи на викладене, відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, із врахуванням характеризуючих даних особи обвинуваченого, враховуючи його сімейний стан, а також обставини кримінального правопорушення у вчиненні якого він обвинувачується, зокрема розмір заподіяної шкоди, беручи до уваги, що під час розгляду клопотання судом встановлено передбачені п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України обставини, які дають підстави для призначення застави у розмірі, який перевищує вісімдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, приходжу до висновку, що максимальний розмір застави, передбачений п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, не буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України.

Вирішуючи питання щодо визначення розміру застави, який буде відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, а також є достатнім і прийнятним з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, суд вважає, що у даному випадку необхідно визначити розмір застави - 200 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становитиме 605600 гривень, підстав для зменшення розміру застави суд не вбачає.

У випадку внесення застави на відповідний рахунок на обвинуваченого слід покласти обов`язки передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

На переконання суду, застава у вказаному розмірі буде визначатися саме тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, у випадку ухилення від суду та/або порушення встановлених обов`язків, буде достатнім стимулюючим засобом, щоб присікти в обвинуваченого бажання сховатися, перешкоди суду, впливати на свідків, інших обвинувачених, чи не виконувати процесуальні обов`язки.

Керуючись вимогами статей 177, 178, 183, 186, 194, 196, 197, 395 КПК України, -

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити застосування до обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Кошари Комінтернівського району Одеської області, зареєстрованого і проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України, раніше не судимому, запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 16.11.2025 включно, з визначенням розміру застави у сумі 200 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 605600 гривень, з покладенням відповідних обов`язків, передбачених п. п. 1-4, 8 ч. 5 ст. 191 КПК України, а саме:

- прибувати до суду за кожною вимогою;

- не відлучатися за межі Одеської області, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування із свідками сторони обвинувачення, у тому числі із свідками ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , із підозрюваними ОСОБА_6 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з приводу обставин кримінального провадження.

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Клопотання захисника ОСОБА_8 про обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_7 , не пов`язаного з триманням під вартою або зменшення розміру застави залишити без задоволення.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Суддя: (підпис) ОСОБА_1

З оригіналом згідно. Оригінал ухвали у справі № 462/7060/25

Суддя: ОСОБА_1