КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання - ОСОБА_4 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 серпня 2025 року,-

В с т а н о в и л а:

Цією ухвалою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_7 , погоджене прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , про арешт майна та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: печатки ТОВ «АДАМАНТІК»; ТОВ «АГРОФЕРМЕР»; ТОВ «ЕВОКС ЛАЙФ»; кліше підпису, телефон «Росо SUPER» серійний номер НОМЕР_3, IMEI1: НОМЕР_1 ; IMEІ2: НОМЕР_2 , ноутбук марки «Asus» s/n: N8NOCV11У26535F із зарядним пристроєм, довідка отримувача гранту щодо виконання умов Договору від 17.04.2025 на 1 арк.; Акт моніторингу виконання умов договору гранту від 15.10.2024, на 2 арк.; акт моніторингу виконання умов договору гранту від 15.10.2024, на 1 арк.; акт моніторингу виконання умов договору гранту від 15.10.2024, на 2 арк., що були вилучені в ході обшуку 11.07.2025 за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, адвокат ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 серпня 2025 року, постановити нову ухвалу, якою в задоволенні клопотання про арешт майна відмовити.

Мотивуючи апеляційну скаргу вказує, що оскаржувана ухвала є незаконною, оскільки викладені у ній висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження (так як існування жодних правових підстав для накладення арешту на майно слідчим не доведено, відповідність такого майна конкретним критеріям речового доказу, визначеним ст. 98 КПК У країни, не встановлена, а відтак необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження не є виправданою, а обмеженням прав конкретної особи ( ОСОБА_6 ) неспівмірне із завданнями кримінального провадження).

Вказана ухвала від 14.08.2025 не відповідає встановленим вимогам судового рішення, визначеним у ст. 370 КПК України, є такою, що постановлена з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, а викладені у ній висновки не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

В судове засідання прокурор та представник не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату та час призначеного судового розгляду. Разом з тим, від представника надійшло клопотання про розгляд судової справи без участі сторони.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про можливість розгляду апеляційної скарги за відсутності прокурора та представника, що не суперечить положенням ч. 1 ст. 172 та ч. 4 ст. 405 КПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів, наданих до суду апеляційної інстанції, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001103 від 13.06.2023, за підозрою ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , у вчиненні злочинів ч. 4 ст. 190 (в редакції Кримінального кодексу України від 28.04.2023), ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 209 КК України, а також за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України.

11.07.2025 повідомлено про підозру ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , у вчиненні злочинів за ч. 5 ст. 27 ч. 2 ст. 209, ч. 4 ст. 190 КК України.

11.07.2025 на підставі ухвали Печерського районного суду міста Києва проведено обшук за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , під час якого виявлено та вилучено предмети, дозвіл на вилучення яких не зазначено у вищевказаній ухвалі суду, а саме: печатки ТОВ «АДАМАНТІК»; ТОВ «АГРОФЕРМЕР»; ТОВ «ЕВОКС ЛАЙФ»; кліше підпису, телефон «Росо SUPER» серійний номер НОМЕР_3, IMEI: НОМЕР_1 ; IMEI2: НОМЕР_2 , ноутбук марки «Asus» s/n: N8NOCV11Y26535F із зарядним пристроєм, довідка отримувача гранту щодо виконання умов Договору від 17.04.2025 на 1 арк.; Акт моніторингу виконання умов договору гранту від 15.10.2024, на 2 арк.; акт моніторингу виконання умов договору гранту від 15.10.2024, на 1 арк.; акт моніторингу виконання умов договору гранту від 15.10.2024, на 2 арк.

Зазначені речі були вилучені як тимчасово вилучене майно, яке постановою слідчого від 12.07.2025 визнане речовим доказом у кримінальному провадженні.

24.07.2025 року (клопотання датоване 23.07.2025 року) старший слідчий в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 звернувся до Печерського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, а саме: печатки ТОВ «АДАМАНТІК»; ТОВ «АГРОФЕРМЕР»; ТОВ «ЕВОКС ЛАЙФ»; кліше підпису, телефон «Росо SUPER» серійний номер НОМЕР_3, IMEI1: НОМЕР_1 ; IMEІ2: НОМЕР_2 , ноутбук марки «Asus» s/n: N8NOCV11У26535F із зарядним пристроєм, довідка отримувача гранту щодо виконання умов Договору від 17.04.2025 на 1 арк.; Акт моніторингу виконання умов договору гранту від 15.10.2024, на 2 арк.; акт моніторингу виконання умов договору гранту від 15.10.2024, на 1 арк.; акт моніторингу виконання умов договору гранту від 15.10.2024, на 2 арк., що були вилучені в ході обшуку 11.07.2025 за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14.08.2025 року вказане клопотання прокурора задоволено у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді з огляду на наступне.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).

Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52).

Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону.

При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на вищевказане майно, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт, зокрема з`ясувати правову підставу для арешту, що має бути викладена у клопотанні та відповідати вимогам закону.

Колегія суддів вбачає, що наведені в клопотанні доводи про накладення арешту на вищевказане майно, перевірялись судом першої інстанції, досліджено матеріали судового провадження, а також з`ясовані обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо арешту майна і приходить до висновку, що вказаних доводів цілком достатньо для підтвердження наявності підстав накладення арешту на майно.

Прокурор повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження висновку про відповідність майна ознакам речових доказів.

Як вбачається зі змісту клопотання, прокурор зазначив обставини вчинення кримінального правопорушення та надав достатню на його думку кількість доказів, що підтверджують необхідність у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, всупереч доводам представника.

Вищевказане майно в рамках досудового розслідування може містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Вказана позиція сторони обвинувачення логічно узгоджується з фактичними обставинами кримінального провадження та попередньою кваліфікацією вчиненого кримінально-протиправного діяння.

Відповідно до ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Як свідчать матеріали, надані до суду апеляційної інстанції, на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси фізичної особи з метою збереження речових доказів, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що матеріали судового провадження переконливо свідчать про те, що майно, на яке слідчий просить накласти арешт, в рамках даного кримінального провадження, відповідає критеріям ч. 1 ст. 170 КПК України, оскільки стороною обвинувачення доведено його відповідність ознакам ст. 98 КПК України. Вказане в своїй сукупності слугує підставами для застосування обмежувальних заходів в даному кримінальному провадженні.

На підставі викладеного посилання представника на те, що стороною обвинувачення не було доведено необхідність накладення арешту, є безпідставним, оскільки прокурором надано достатні на даній стадії кримінального провадження докази вважати, що майно на яке накладено арешт в даному кримінальному проваджені відповідає критеріям, зазначеним в ст. 170 КПК України. Вказане свідчить про правомірність висновку слідчого судді про необхідність накладення такого виду обтяження як арешт майна.

Слід зазначити, що у даному провадженні арешт майна накладено з підстав передбачених ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, що по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

При цьому, колегія суддів звертає увагу представника, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали слідчого судді не встановлено та не вбачаються такі і зі змісту апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 14 серпня 2025 року, якою задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_7 , погоджене прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 , про арешт майна та накладено арешт на тимчасово вилучене майно, а саме: печатки ТОВ «АДАМАНТІК»; ТОВ «АГРОФЕРМЕР»; ТОВ «ЕВОКС ЛАЙФ»; кліше підпису, телефон «Росо SUPER» серійний номер НОМЕР_3, IMEI1: НОМЕР_1 ; IMEІ2: НОМЕР_2 , ноутбук марки «Asus» s/n: N8NOCV11У26535F із зарядним пристроєм, довідка отримувача гранту щодо виконання умов Договору від 17.04.2025 на 1 арк.; Акт моніторингу виконання умов договору гранту від 15.10.2024, на 2 арк.; акт моніторингу виконання умов договору гранту від 15.10.2024, на 1 арк.; акт моніторингу виконання умов договору гранту від 15.10.2024, на 2 арк., що були вилучені в ході обшуку 11.07.2025 за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_6 , - залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/6705/2025 Категорія ст. 170 КПК України

Унікальний № 757/34668/25-к

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_14

Доповідач: ОСОБА_1