Справа № 375/2417/25
Провадження № 1-кс/375/256/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2025 року селище Рокитне

Слідчий суддя Рокитнянського районного суду Київської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання начальника Рокитнянського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про арешт майна, у кримінальному провадженні за №0000255 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 версеня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 272 КК України,

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Рокитнянського районного суду Київської області після усунення недоліків надійшло клопотання начальника Рокитнянського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про накладення арешту на тимчасово вилучене майно, у кримінальному провадженні №0000255 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 версеня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 272 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, 22 версеня 2025 року приблизно о 12 годині 10 хвилин ОСОБА_4 , 2006 р.н., перебуваючи за адресою: Київська область, Білоцерківський район, с. Розаліївка на вул. Миру, поблизу будинку № 44, працюючи неофіційно на земельній ділянці з кадастровим номером :02:019:0002, по ландшафтному дизайну, отримав травму у вигляді перелому лобкової кістки тазу, внаслідок падіння ковша навантажувача на останнього. 22 вересня 2025 рорку о 13 годині 22 хвилині під час проведення огляду домогосподарства АДРЕСА_1 , виявлено екскаватор "CHANES 430 ТХ", чорно-білого кольору, kg-1400, Engine No.-029235J, Operating Weight- 2050 kg, Manuf.Yr.-2025, Serial No.- 430TX-2502004, який вилучено як речовий доказ до СПД ВП №1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області за адресою: вул. Поповича, 4, м. Узин, Білоцерківський район, Київська область та передано на відповідальне зберігання до вирішення питань по суті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За даним фактом 22 версеня 2025 року відомості про вказане кримінальне правопорушення внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000255 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 272 КК України.

Начальник Рокитнянського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 вказує на необхідність накладення арешту на наступне майно: екскаватор "CHANES 430 ТХ", чорно-білого кольору, kg- 1400, Engine No.-029235J, Operating Weight- 2050 kg, Manuf.Yr.-2025, Serial No.- 430TX-2502004.

В судове засідання прокурор Рокитнянського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 не з`явився, прокурор ОСОБА_6 подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, клопотання підтримує в повному обсязі та просить задовольнити.

ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилась, подала заяву про розгляд клопотання у її відсутності, у вирішенні клопотання покладається на розсуд суду.

Відповідно до частини 1 статті 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.

Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Відповідно до частини 4 статті 107 КПК України у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Перевіривши матеріали клопотання, вважаю, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, слідчим суддею встановлено, що слідчим відділенням відділення поліції №1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000255 відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 22 версеня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 272 КК України.

Згідно вимог статті 64-2 КПК України з клопотанням про арешт майна третьої особи до слідчого судді повинен звертатися прокурор.

Як вбачається з матеріалів клопотання, накласти арешт на вказане майно прокурор просить з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки воно може бути використаним як доказ фактів та обставин, які встановлюються під час досудового розслідування кримінального провадження.

Так, згідно частини 1 статті 131 КПК України захід забезпечення кримінального провадження застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження.

Одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна (частина 2 статті 131 КПК України).

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно статтей 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки відповідно до статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Згідно усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Відповідно до частини 1 статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Положеннями пунктом 1 частини 2 статті 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, збереження речових доказів.

При цьому, частиною 3 статті 170 КПК України передбачено, що у випадку накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Так, в силу статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отже, майно, яке за обґрунтованої підозри органу досудового розслідування має одну або декілька ознак, наведених у статті 98 КПК України, може набути статусу речового доказу за рішенням слідчого, яке відповідно до вимог частини 3 статті 110 КПК України приймається у формі постанови.

Постановою слідчого слідчого відділення відділення поліції № 1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області, лейтенанта поліції ОСОБА_7 від 22 вересня 2025 року визнано та приєднано до матеріалів кримінального провадження №0000255 від 22 версеня 2025 року, як речовий доказ екскаватор "CHANES 430 ТХ", чорно-білого кольору, kg- 1400, Engine No.-029235J, Operating Weight- 2050 kg, Manuf.Yr.-2025, Serial No.- 430TX-2502004, який вилучено як речовий доказ до СПД ВП №1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області за адресою: вул. Поповича, 4, м. Узин, Білоцерківський район, Київська область та передано на відповідальне зберігання до вирішення питань по суті ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до частини 10 статті 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положеннями частини 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

З огляду на положення частин 2, 3 статті 170 КПК України майно, яке відповідає критеріям, визначеним у статті 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

З урахуванням викладеного, арешт майна з огляду на положення, передбачені пунктом 1 частини 2 та частини 3 статті 170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Водночас, при вирішенні клопотання, слідчий суддя враховує, що закон не вимагає, щоб докази на підтвердження вчинення кримінального правопорушення були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого кримінального правопорушення. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно застосувати зазначений вид заходу забезпечення кримінального провадження з метою досягнення дієвості цього провадження та уникнення негативних наслідків.

Так, матеріали провадження свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання зникнення майна, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

За таких обставин, враховуючи приписи процесуального закону, слідчий суддя дійшов висновку, що матеріалами клопотання обґрунтовано та встановлено необхідність застосування на даній стадії досудового розслідування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, з метою уникнення можливості його відчуження, забезпечення збереження речових доказів, що залишили на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, з огляду на те, що у випадку його незастосування це може призвести до наслідків, які можуть перешкоджати досудовому розслідуванню, а тому це є необхідною умовою досягнення дієвості даного кримінального провадження.

Також слідчий суддя відзначає, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав. Хоча власник обмежується у реалізації правомочностей щодо таких прав, такий захід є тимчасовим.

Вирішуючи питання про накладення арешту, слідчий суддя враховує й те, що в даному випадку обмеження, яких зазнає третя особа, на даному етапі виправдовують такий ступінь втручання у його право власності, є розумним і співрозмірним завданням кримінального провадження та обставини кримінального правопорушення станом на час прийняття рішення вимагають вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

При цьому, доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження слідчим суддею не встановлено.

З урахуванням викладеного, слідчий суддя дійшов висновку про задоволення клопотання.

На підставі викладеного, керуючись статтями 98, 131, 132, 170-173, 309 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання начальника Рокитнянського відділу Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 - задовольнити.

Накласти арешт шляхом позбавлення права на відчудження, на виявлену та тимчасово вилучену з території садиби по вул. Миру 44, в м.Узин Білоцерківського району Київської області річ, яка належить ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: екскаватор "CHANES 430 ТХ", чорно-білого кольору, kg- 1400, Engine No.-029235J, Operating Weight- 2050 kg, Manuf.Yr.-2025, Serial No.- 430TX-2502004 до якого було прикріплено бірку із відповідними написами та підписами № 0534767.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Оскарження ухвали про накладення арешту не зупиняє її виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_8