Справа № 444/4773/24
Провадження № 1-кп/444/120/2025
УХВАЛА

судового засідання

28 листопада 2025 року м. Жовква

Жовківський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисник ( в режимі ВКЗ) ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001581 від 04.11.2024 року, щодо обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185, ч. 5ст. 407, ч. 4 ст. 408 КК України,-

В С Т А Н О В И В :

20.11.2024 року до Жовківського районного суду Львівської області на розгляд поступив обвинувальний акт у кримінальному провадженні щодо обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185, ч. 5ст. 407, ч. 4 ст. 408 КК України.

В підготовчому засіданні 27.11.2025 року прокурором подано клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Клопотання обґрунтоване тим, що наказом командира НОМЕР_1 окремої механізованої бригади військової частини НОМЕР_2 №5-рс від 06 січня 2023 року, солдата ОСОБА_4 , від 06 січня 2023 року зараховано на військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період до списків особового складу частини НОМЕР_2 та призначено на посаду командира бойової машини командира відділення 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 1 механізованої роти 1 механізованого батальйону. Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 №1551 від 22 лютого 2023 року (по стройовій частині) солдату ОСОБА_4 , командиру бойової машини командиру відділення 2 механізованого відділення 2 механізованого взводу 1 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону, з 22 лютого 2023 року за самовільне залишення військової частини НОМЕР_2 припинено виплату грошового забезпечення. Солдат ОСОБА_4 , самовільно залишив військову частину тривалістю понад три доби, в умовах воєнного стану, при наступних обставинах. Так, військовослужбовець військової частини НОМЕР_2 солдат ОСОБА_4 , діючи умисно, бажаючи тимчасово ухилитися від проходження військової служби та проводити час на власний розсуд, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, не отримавши дозволу відповідного командира, у точно не встановлений досудовим розслідуванням час, однак не пізніше 20 години 00 хвилин 22 лютого 2023 року самовільно залишив розташування військової частини НОМЕР_2 , що знаходиться у населеному пункті АДРЕСА_1 , тривалістю понад три доби та перебував поза її межами до моменту повернення на службу до військової частини НОМЕР_4 АДРЕСА_2 , а саме до 15 листопада 2024 року.

Відтак, у період з 22 лютого 2023 року по 15 листопада 2024 року солдат ОСОБА_4 , проводив час на власний розсуд, обов`язки військової служби не виконував, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами місця служби приховував.

Під час незаконного перебування за межами військової частини НОМЕР_2 солдат ОСОБА_4 до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити.

Крім цього, наказом командира військової частини НОМЕР_5 (по особовому складу) №13-РС від 25 січня 2025 року, старшого солдата ОСОБА_4 , від 26 січня 2025 року зараховано на військову службу до списків особового складу військової частини та призначено на посаду навідника 1 танкового взводу 1 танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_5 .

13 квітня 2025 року військовослужбовця старшого солдата ОСОБА_4 було евакуйовано на лікування до КНП «Міська лікарня №4» Запорізької міської ради Запорізької області, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 . Разом з тим, 28 квітня 2025 року військовослужбовець ОСОБА_4 на момент обходу відділення був відсутній та був виписаний із лікувального закладу за порушення режиму із зобов`язанням повернутись на службу до 29 квітня 2025 року.

В подальшому, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_5 (по стройовій частині) №124 від 30 квітня 2025 року старшому солдату ОСОБА_4 , навіднику 1 танкового взводу 1 танкової роти танкового батальйону військової частини НОМЕР_5 , з 30 квітня 2025 року за самовільне залишення військової частини НОМЕР_5 припинено виплату грошового забезпечення.

Старший солдат ОСОБА_4 не з`явився з метою ухилитися від військової служби на службу з лікувального закладу в умовах воєнного стану.

Відтак, у період з 29 квітня 2025 року по 29 серпня 2025 року старший солдат ОСОБА_4 , проводив час на власний розсуд, обов`язки військової служби не виконував, свою належність до Збройних Сил України, а також той факт, що він незаконно перебуває за межами місця служби приховував.

Під час незаконного перебування за межами військової частини НОМЕР_5 старший солдат ОСОБА_4 до органів місцевої влади та військового управління з питань подальшого проходження військової служби не звертався, хоча об`єктивно мав можливість це вчинити.

Так, старший солдат ОСОБА_4 , внаслідок нез`явлення вчасно на службу в умовах воєнного стану без поважних причин, з метою ухилення від військової служби у військовій частині НОМЕР_5 у період з 29 квітня 2025 року по 29 серпня 2025 рокусвої обов`язки не виконував, будь-яких заходів для повернення на службу та продовження несення відповідних обов`язків у зазначений період часу не вживав, а займався особистими справами, не пов`язаними з проходженням військової служби.

Враховуючи обставини кримінального правопорушення та кваліфікацію дій обвинуваченого, на теперішній час виникла необхідність у продовження строку дії щодо ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Така потреба обумовлена продовженням існування ризиків, передбачених п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого покладається необхідність запобігання спробам:

-переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки у разі визнання винуватим, обвинуваченому ОСОБА_4 загрожує покарання у виді позбавлення волі, а тому страх та невідворотність в майбутньому покарання за вчинене ним діяння, може спонукати останнього перебуваючи на волі ухилитися (змінити місце проживання, можливість обвинуваченого залишити територію України, оскільки незважаючи на введення воєнного стану, така можливість залишається доступною для багатьох категорій громадян) від органів досудового розслідування, суду з метою уникнення покарання.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_4 з метою уникнення від кримінальної відповідальності, у випадку доведення його вини судом може незаконно впливати на свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та інших осіб у даному кримінальному провадженні, шляхом їх переконання та залякування, та схилити їх до зміни даних ними показань чи до дачі неправдивих показань, які б виправдовували останнього, що підтверджується, зокрема, характером і способом вчинення кримінального правопорушення, що інкримінується обвинуваченому.

Крім цього, обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема може негативно впливати на хід досудового розслідування, перешкоджати проведенню слідчих дій, узгоджувати свої показання з показаннями інших осіб.

Неможливість застосування більш м`яких запобіжних заходів пов`язана з вступом в силу Закону України № 2531-IX від 16.08.2022 «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо обрання запобіжного заходу до військовослужбовців, які вчинили військові злочини під час дії воєнного стану», відповідно до якого під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Сторона обвинувачення акцентує увагу суду, що під час розгляду клопотання відомостей, які би безумовно свідчили про неможливість перебування обвинуваченого під вартою, немає.

Щодо визначення розміру застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим ОСОБА_4 обов`язків, передбачених цим Кодексом, слід зазначити, що згідно ч.8 ст.176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

У зв`язку з наведеним, прокурор просить продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення застави, із поміщенням останнього до ДУ «Львівська установа виконання покарань №19».

Прокурор ОСОБА_3 просив клопотання задовольнити та продовжити обвинуваченому строк тримання під вартою на 60 діб.

Обвинувачений ОСОБА_4 щодо задоволення клопотання заперечив, просить змінити йому запобіжний захід на більш м`який, у зв`язку з тим, що він не переховувався від органів досудового розслідування.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_4 - ОСОБА_8 в підготовчому засіданні просила застосувати до обвинуваченого більш м`який запобіжний захід, оскільки прокурором не доведені ризики. Крім того, просила визначити заставу.

Вивчивши подане клопотання, заслухавши думку учасників кримінального провадження, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч.3 ст.315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті (тримання під вартою).

18.12.2025 року закінчується строк дії ухвали слідчого судді про застосування обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в ДУ «Львівська установа виконання покарань №19» без визначення застави.

Суд враховує положення пунктів 3, 4 і 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного кримінального правопорушення; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила кримінальне правопорушення; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 р. Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів.

ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст185, ч. 5 ст. 407, ч. 4 ст. 408 КК України.

Санкція злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до десяти років. Санкція злочину, передбаченого ч. 4 ст. 408 КК України, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від п`яти до дванадцяти років.

Суд вважає, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме те, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні.

Вирішуючи подане прокурором клопотання, суд дійшов висновку, що встановленні при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 ризики не зменшились, продовжують існувати, підстав застосування більш м`якого запобіжного заходу не встановлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Ухвалою слідчого судді від 29.08.2025 року ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення застави, а тому з урахуванням положень ст. 178 КПК України, суд не знаходить підстав для застування до обвинуваченого застави.

Вирішуючи подане прокурором клопотання, суд дійшов висновку, що встановленні при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_4 ризики не зменшились, продовжують існувати, а відтак, у задоволенні клопотання обвинуваченого та захисника обвинуваченого щодо обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу належить відмовити.

Керуючись ст. ст. 176 - 178, 183, 186, 193, 194, 197, 315 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ :

У клопотанні обвинуваченого ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_8 про обрання більш м`якого запобіжного заходу - відмовити.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Брянськ, російської федерації, українця, громадянина України, неодруженого, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 та який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_5 , військовослужбовця військової частини НОМЕР_5 у військовому званні «солдат», запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб без визначення застави, із поміщенням останнього до Державної установи «Львівська установа виконання покарань №19» до 27.01.2026 року.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику та направити начальнику Державної установи «Львівська установа виконання покарань №19».

На ухвалу суду протягом 7-ми днів з дня її оголошення може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Жовківський районний суд Львівської області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_1