Провадження №: 1-кп/336/561/2025
УХВАЛА

іменем України

11 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду клопотання обвинуваченого про звільнення від кримінальної відповідальності у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000338 від 25 січня 2024 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Катеринівка, Покровського району Запорізької області, громадянина України, військовослужбовця військової служби за мобілізацією, оператора відділення радіорозвідки взводу радіорозвідки розвідувальної роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому звані « старший солдат», який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за участі:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

встановив:

Відповідно до пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією військової частини НОМЕР_1 , обіймаючи посаду оператора відділення радіорозвідки взводу радіорозвідки розвідувальної роти, 08 листопада 2023 року, діючи умисно, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в порушення вимог ст.ст. 9, 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, без поважних причин не з`явився вчасно з лікувального закладу на службу до місця тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 (місця служби) та був відсутній у місці несення військової служби до 18 лютого 2024 року, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України - нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану.

Органом досудового розслідування дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України як нез`явлення військовослужбовця вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 заявив клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності в порядку ч. 5 ст. 401 КК України, оскільки він 18 лютого 2024 року самостійно повернувся до військової частини НОМЕР_2 в АДРЕСА_3 , його зараховано на продовольче забезпечення з цієї дати та поновлено виплату грошового забезпечення. Він виконував бойові завдання, отримав поранення у зв`язку з чим його звільнено з військової служби за станом здоров`я. 11 лютого 2025 року він справи та посаду здав і його направлено для виключення з військового обліку до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Прокурор в судовому засіданні підтримав клопотання, та зазначив, що заперечень проти звільнення обвинуваченого від відповідальності не має та надав до суду документи на які посилався обвинувачений.

Суд, заслухавши думку учасників судового провадження, дійшов до висновку, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про звільнення від кримінальної відповідальності у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, підлягає задоволенню із наступних підстав.

Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція має найвищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти приймаються на її основі й повинні відповідати їй.

Як зазначено в Рішенні Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2024, справедливість це одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Суд здійснює розгляд справи з дотриманням принципу справедливості, забезпечуючи об`єктивність, неупередженість та рівність сторін, а також захист прав і законних інтересів учасників провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 7 КПК зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального процесу, серед яких - верховенство права.

07 вересня 2024 року набув чинності Закон України від 20 серпня 2024 року № 3902-IX«Про внесення змін до Кримінального кодексу України, Кримінального процесуального кодексу України та інших законів України щодо вдосконалення кримінальної відповідальності за злочини проти встановленого порядку несення або проходження військової служби під час дії воєнного стану».

Указаним Законом, крім іншого, ст. 401 КК доповнено ч. 5 такого змісту: особа, яка під час дії воєнного стану вперше вчинила кримінальне правопорушення, передбачене статтями 407, 408 цього Кодексу, може бути звільнена від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством України, якщо вона добровільно звернулася із клопотанням до слідчого, прокурора, суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини або до місця служби для продовження проходження військової служби та за наявності письмової згоди командира (начальника) військової частини (установи) на продовження проходження такою особою військової служби.

Також цим Законом унесено зміни до КПК, зокрема: абз. 2 ч. 2 ст. 286 та абз. 2 ч. 3 ст. 288 КПК, відповідно до яких у разі наявності підстав для звільнення від кримінальної відповідальності за ч. 5 ст. 401 КК прокурор або суд повинен також отримати письмову згоду командира (начальника) військової частини про можливість продовження проходження військової служби таким підозрюваним або обвинуваченим, а в разі закриття судом кримінального провадження та звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 401 КК, суд своєю ухвалою зобов`язує після набрання такою ухвалою законної сили невідкладно поновити звільнену особу на військовій службі та звільнену особу не пізніше 72 годин зобов`язує прибути до відповідної військової частини або місця служби для продовження проходження військової служби.

З наведеного слідує, що ч. 5 ст. 401 КК передбачає як матеріальні умови звільнення особи від кримінальної відповідальності, так і процедурний порядок реалізації такого звільнення. Зокрема, питання щодо застосування цієї норми перебуває у взаємозв`язку з абз. 2 ч. 3 ст. 288 КПК, який регламентує порядок закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності. Отже, умови та процедура, визначені зазначеними нормами, у сукупності утворюють механізм звільнення військовослужбовця від кримінальної відповідальності.

Однією з умов застосування ч. 5 ст. 401 КК є добровільне звернення особи з клопотанням до слідчого, прокурора або суду про намір повернутися до цієї або іншої військової частини чи до місця служби для продовження проходження військової служби.

Отже, із зазначеної умови вбачається, що законодавець пов`язує можливість звільнення від кримінальної відповідальності з наявністю добровільного волевиявлення особи на продовження військової служби, що свідчить про її готовність виконувати військовий обов`язок і виправити наслідки попередньої протиправної поведінки.

У цій справі відповідне письмове клопотання ОСОБА_3 про звернення до слідчого, прокурора або суду з наміром повернутися до військової частини чи до місця служби для продовження проходження військової служби відсутнє.

Однак суд виходить з установлених судом обставин цієї справи, відповідно до яких ОСОБА_3 до того часу коли набув чинності Закон № 3902-IX, після самовільного залишення військової частини добровільно повернувся до місця тимчасової дислокації військової частини, був зарахований наказом командира на всі види забезпечення та продовжував проходити військову службу до настання обставин, які унеможливили її подальше проходження.

Таким чином, дії ОСОБА_3 свідчать про реалізацію ним наміру добровільно повернутися на військову службу шляхом продовження її проходження, що за правовою природою відповідає змісту вимоги про добровільне звернення, передбаченої ч. 5 ст. 401 КК України.

Отже, суд дійшов до висновку, що вимога про добровільність звернення особи з клопотанням у цій справі вважається виконаною, оскільки волевиявлення ОСОБА_3 було реалізоване через його фактичне добровільне повернення до служби та подальше її проходження.

Також ще однією умовою для застосування ч. 5 ст. 401 КК є наявність письмової згоди командира військової частини на продовження проходження такою особою військової служби.

Стосовно цієї умови, суд зазначає, що ні вказана стаття, ні статті 286 та 287 КПК України не містять вимог щодо конкретної форми письмової згоди командира на продовження проходження особою військової служби (лист, наказ чи розпорядження).

З урахуванням того, що ОСОБА_3 після добровільного повернення до місця тимчасової дислокації військової частини наказом командира військової частини НОМЕР_2 № 73 від 18 лютого 2024 року був зарахований на всі види забезпечення, суд вважає, що цей наказ є належним письмовим підтвердженням згоди командира на проходження військової служби.

Крім того, в наказі зазначено, що ОСОБА_3 18 лютого 2024 року самостійно повернувся до військової частини НОМЕР_2 в АДРЕСА_3 .

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За приписами ч. 1 ст. 5 КК закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Зважаючи на наведене, суд дійшов висновку, що встановлені судом умови - добровільне повернення ОСОБА_3 до військової частини і продовження проходження ним військової служби та наявність письмової згоди командира у вигляді наказу № 73, з урахуванням того, що ОСОБА_3 вперше під час воєнного стану притягнутий до кримінальної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, - дають підстави для його звільнення від кримінальної відповідальності відповідно до ч. 5 ст. 401 КК України.

Стосовно процедурного порядку для реалізації звільнення від кримінальної відповідальності, передбаченого абз. 2 ч. 3 ст. 288 КПК України, який регламентує порядок закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, то суд зазначає таке.

Після зарахування за наказом командира ОСОБА_3 проходив військову службу в період з 18 лютого 2024 року до 11 лютого 2025 року. Однак 11 лютого 2025 року він був звільнений із військової служби наказом командира АДРЕСА_4 на підставі пп. «б» (за станом здоров`я - відповідно до висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку).

За цих обставин подальше проходження військової служби ОСОБА_3 є неможливим, а положення КПК України в цій справі не є перешкодою до реалізації судом приписів ч. 5 ст. 401 КК України у їх взаємозв`язку із вимогами ст. 58 Конституції України та ст. 5 КК щодо вирішення питання про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності.

При постановленні цієї ухвали суд враховує правову позицію Верховного суду, яка викладена в постанові від 15 жовтня 2025 року у справі № 484/3679/23 (провадження № 51-2692км25) щодо умов та підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що клопотання ОСОБА_3 про звільнення його від кримінальної відповідальності підлягає задоволенню, ОСОБА_3 на підставі ч. 5 ст. 401 КК України необхідно звільнити від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а кримінальне провадження відносно нього закрити.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувався, цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати та речові докази відсутні.

Запобіжні заходи до обвинуваченого не застосовувались.

Керуючись ст. ст. 284-286, 288, 314, 370, 371, 372 КПК України, суд,-

постановив:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_3 про звільнення від кримінальної відповідальності - задовольнити.

На підставі ч. 5 ст. 401 КК України звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

Ухвала суду першої інстанції, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок чи ухвала суду, ухвала слідчого судді не набрала законної сили.

Ухвала суду може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя: