Номер провадження: 11-сс/813/2300/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2025 року про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000459, внесеного до ЄРДР 04 серпня 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1; ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України,-

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_8 , та накладено арешт на майно, яке вилучене 27 вересня 2025 року під час обшуку автомобілю Subaru Impreza, реєстраційний номер НОМЕР_1 , а саме на: копію паспорту гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та нотаріально завірений переклад, на 2 арк.; копію рахунку з водопостачання м. Нікосія гр. ОСОБА_9 із нотаріально завіреним перекладом, на 2 арк.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що вилучене майно відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України, оскільки вилучене майно може зберегти на собі сліди вчинення зазначеного у клопотанні кримінального правопорушення, що в свою чергу свідчить про наявність необхідності в забезпеченні збереження вилученого майна.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням, захисник ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , звернулась з апеляційною скаргою, в якій вказує, що арешт накладено незаконно, що пов`язано з неповнотою судового розгляду та істотними порушеннями норм кримінального процесуального законодавства, з огляду на наступне:

- сторона обвинувачення не змогла жодним чином обґрунтувати необхідність накладення арешту на майно, оскільки не було надано жодних доказів щодо пов`язаності ОСОБА_7 з колабораційною діяльністю або пособництвом державі-агресору. Клопотання про арешт майна було формальним та ґрунтувалося виключно на припущеннях, а не на доказах;

- прокурор не навів жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували необхідність накладення арешту на майно, а також не наведено обґрунтування, що це майно є речовим доказом у розумінні статті 98 КПК України. Звертає увагу, що сторона обвинувачення не обґрунтувала яким чином арешт документів допоможе виконати, хоча б якесь завдання кримінального провадження.

На підставі наведеного захисник просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання.

Крім того, в поданій апеляційній скарзі ставить питання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної ухвали, яке обґрунтоване тим, що з мотивами оскаржуваного рішення захисник ознайомився 06 листопада 2025 року. У зв`язку з цим строк подання апеляційної скарги було пропущено з поважних причин.

Позиції учасників судового розгляду.

Захисник ОСОБА_6 належним чином повідомлена про дату, час і місце апеляційного розгляду, що підтверджується телефонограмою, з клопотанням про відкладання не зверталась.

Прокурор ОСОБА_8 надав заяву про розгляд справи за його відсутності та просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, оскільки в рамках кримінального провадження призначено експертне дослідження щодо вилученої техніки.

Приймаючи до уваги скорчені строки розгляду апеляційних скарг на ухвали слідчих суддів, та той факт, що у даному випадку апеляційним судом вжиті усі можливі заходи для забезпечення участі сторін у судовому засіданні, тому з метою дотриманням розумних строків розгляду справи, колегія суддів, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без участі сторін кримінального провадження.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали судового провадження та проаналізувавши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Враховуючи вимоги і доводи апеляційної скарги та правову позицію, висловлену в оскаржуваній ухвалі слідчого судді, апеляційний суд повинен перевірити доводи апеляційної скарги (1) щодо наявності підстав для поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, та за наявності підстав для його поновлення (2) щодо законності та обґрунтованості ухвали слідчого судді.

Щодо клопотання на поновлення строку апеляційного оскарження.

Відповідно до ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право будь - якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду.

Частина 1 ст. 24 КПК України передбачає, що кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим кодексом.

Оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування регламентовано параграфом 2 глави 26 КПК України.

Відповідно до ст. 310 КПК України оскарження ухвал слідчого судді здійснюється в апеляційному порядку.

Згідно ч. 3 ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених, цим Кодексом.

Перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, визначено частинами 1 і 2 ст. 309 КПК України, цей перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Ухвала про арешт майна, відповідно до п. 9 ч.1 статті 309 КПК України, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Приписами п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України передбачений строк апеляційного оскарження ухвали слідчого судді, який становить п`ять днів з дня проголошення.

В свою чергу, абз. 2 ч. 3 ст. 395 КПК України прямо вказує - якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

За змістом статті 113 КПК України процесуальні строки - це встановлені, зокрема законом, проміжки часу, у межах яких учасники кримінального провадження зобов`язані (мають право) приймати процесуальні рішення чи вчиняти процесуальні дії.

Будь-яка процесуальна дія або сукупність дій під час кримінального провадження мають бути виконані без невиправданої затримки і в будь-якому разі не пізніше граничного строку, визначеного відповідним положенням цього Кодексу.

Процедура визначення строків для подання скарги має на меті забезпечити належне відправлення правосуддя і дотримання принципу правової визначеності. Суворе дотримання строків у кримінальному процесі неможливе без чіткого знання правил їх обчислення. Для правильного обчислення строку важливого значення набувають приписи правових норм, які стосуються визначення початкового моменту перебігу строку, обставин, що впливають на його перебіг, і встановлення моменту його закінчення.

Частиною 1 ст. 117 КПК України передбачено, що строк виконання процесуальних дій поновлюється лише у тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин.

Однак поняття поважності причин пропуску процесуальних строків є оціночним. Зокрема, з системного аналізу ст. ст. 117, 138, п. 1 ч. 1 ст. 232, п. 1 ч. 1 ст. 336, ч. 3 ст. 400 КПК слідує, що під поважними причинами пропуску звернення до суду слід розуміти лише ті обставини, які не залежали від волі особи і об`єктивно перешкоджали чи унеможливлювали своєчасне її звернення до суду у встановлений КПК строк. Під поважними причинами пропущення процесуального строку слід розуміти неможливість особи подати заяву у визначений законом строк у зв`язку з такими обставинами, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що подала заяву про перегляд судових рішень, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк. Такий висновок узгоджується із позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 13.07.2017 по справі № 5-117кс(15)17.

Тож можливість поновити строк на апеляційне оскарження кримінальний процесуальний закон пов`язує з тим чи обставини, унаслідок яких скаргу подано несвоєчасно, залежали від волі ініціатора перегляду і чи пов`язані вони з дійсно істотними перешкодами/труднощами, що унеможливили або ускладнили своєчасне звернення в суд.

Зі змісту матеріалів кримінального провадження убачається, що оскаржена ухвала постановлена слідчим суддею у судовому засіданні 23 жовтня 2025 року за участі сторін кримінального провадження, тобто для захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , строк для апеляційного оскарження почав обчислюватись відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 395 КПК України (з дня оголошення вказаної ухвали). Натомість, апеляційна скарга було подано до суду апеляційної інстанції 11 листопада 2025 року, тобто поза межами п`ятиденного строку на апеляційне оскарження.

Водночас колегія суддів погоджується з доводами захисника ОСОБА_6 , наведеними на обґрунтування клопотання про поновлення строку на оскарження ухвали слідчого судді, щодо наявності поважних причин, у зв`язку з якими апеляційну скаргу подано з пропуском строку. Адже, виходячи з тієї обставини, що захисник оскаржує рішення слідчого судді в частині мотивів задоволення клопотання про арешт майна, на думку колегії суддів, остання до проголошення та отримання повного тексту ухвали не могла знати про мотиви, що об`єктивно унеможливило своєчасне звернення з апеляційною скаргою. Тому, наведені причини є поважними.

Вказана позиція апеляційного суду узгоджується з висновоком сформульовано у постанові об`єднаної палати ККС ВС від 27 травня 2019 року у справі № 461/1434/18 (провадження № 51-6470кмо18).

З цих підстав, апеляційний суд дійшов висновку про необхідність поновлення захиснику ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2025 року про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000459, внесеного до ЄРДР 04 серпня 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1; ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Щодо законності та обґрунтованості ухвали слідчого судді.

Приписами ч. 1 ст. 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності.

За вимогами ст.16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до положень ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Під час застосування заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

При цьому, ч. 2 вказаної норми встановлює, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2)спеціальної конфіскації; 3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до клопотання у провадженні слідчого відділу Управління СБ України в Одеській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000459 від 04 серпня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1; ч. 1 ст. 111-2 КК України.

За версією органу досудового розслідування, ОСОБА_10 , будучи бенефіціарним власником ТОВ «АПК «ДОМ-АГРО» через компанію АТОФА ВЕНЧЕРЗ ЛІМІТЕД, у вересні 2022 року вступила у злочинну змову з ОСОБА_7 та іншими невстановленими особами, спрямовану на перереєстрацію ТОВ «АПК «ДОМ-АГРО» за законодавством РФ та налагодження подальшої господарської діяльності з незаконними органами влади, створеними на окупованій території Херсонської області, виступивши організатором кримінального правопорушення.

На виконання злочинного умислу ОСОБА_7 , діючи за довіреністю та за попередньою змовою з ОСОБА_10 , 02.12.2022 звернувся до Управління федеральної податкової служби по Херсонській області РФ, внаслідок чого ТОВ «АПК «ДОМ-АГРО» поставлено на облік РФ із присвоєнням реєстраційного номеру 443.

Надалі ОСОБА_7 , усвідомлюючи, що територія м. Каховка та майновий комплекс ТОВ «АПК «ДОМ-АГРО» перебувають під окупацією РФ, 02.02.2023 організував проведення Загальних зборів учасників, на яких проголосував за приведення статутних документів у відповідність до законодавства РФ, затвердження статуту в новій редакції, підтвердження повноважень директора ОСОБА_11 та внесення відповідних відомостей до єдиного державного реєстру юридичних осіб РФ. 10.02.2023 підприємство зареєстроване в ЄДРЮЛ РФ через Управління ФПС Росії по Херсонській області.

При цьому ОСОБА_7 , діючи як виконавець за попередньою змовою з ОСОБА_10 , усвідомлюючи окупацію частини Херсонської області, діючи з прямим умислом, передали комплекс будівель, споруд та інші активи ТОВ «АПК «ДОМ-АГРО» збройним формуванням РФ для зберігання особового складу, бойової техніки та боєприпасів.

Про ці факти свідчать відомості з відкритих джерел ЗМІ, зокрема відеофіксація на телеграм-каналах «Хуевый Херсон» та «Шиповник | НИКОЛАЕВ», де відображено місце розташування ТОВ «АПК «ДОМ-АГРО» та присутність особового складу, бойової техніки та боєприпасів збройних формувань РФ.

В рамках вказаного кримінального провадження 27 вересня 2025 року проведено обшуку автомобілю Subaru Impreza 2010, реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким користується ОСОБА_7 , під час якого виявлено та вилучено: копія паспорту гр. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та нотаріально завірений переклад, на 2 арк.; копія рахунку з водопостачання м. Нікосія гр. ОСОБА_9 із нотаріально завіреним перекладом, на 2 арк.

28 вересня 2025 року слідчим у даному кримінальному провадженні прийнято процесуальне рішення та у порядку ст. 100 КПК України винесено постанову про визнання вилученого майна речовим доказом.

Враховуючи вказані обставини прокурор звернувся до слідчого судді із клопотанням про накладення арешту на вищезазначене майно з метою його збереження як речового доказу.

Згідно із ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Норма-дефініція речових доказів (стаття 98 КПК) щодо критеріїв (умов) визнання матеріальних об`єктів речовими доказами (були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин) з одного боку дійсно, сформульована в категоричній формі, і вказані умови мають бути дотримані для визнання тих, чи інших речей речовими доказами. У той же час слід зважати на стадію кримінального провадження. Так, на стадії досудового розслідування не всі обставини, що підлягають з`ясуванню у кримінальному провадженні, можуть бути достовірно встановлені одразу ж, оскільки розслідування це процес пізнання обставин подій минулого, пов`язаний з пошуком, виявленням та фіксацією відповідних слідів злочинного діяння.

Системний аналіз норм КПК та практики ЄСПЛ дозволяє прийти до висновку, що КПК оперує поняттями, які відповідають декільком різним стандартам доказування (переконання) стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)» тощо. Стандарти «достатніх підстав (доказів)» використовуються в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, цілі прийняття тих чи інших рішень (вчинення дій) та їх правових наслідків. При цьому вони застосовуються як для прийняття процесуальних рішень слідчими суддями (судом) (статті 157, 163, частина 5 статті 234, 260 та інші статті КПК), так і слідчими, прокурорами (статті 134, 271, 276 КПК та інші).

Стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу приналежність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу у кримінальному провадженні, і вони є достатніми, щоб виправдати її тимчасове обтяження у вигляді арешту для можливого використання в процесі доказування стороною обвинувачення у подальшому.

Повертаючись до обставин справи, апеляційний суд звертає увагу, що предметом досудового розслідуваного вказаного кримінального провадження є ймовірні неправомірні дії ОСОБА_7 , які полягають у колабораційній діяльності, якому 23 жовтня 2025 року було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27; ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1 КК України.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК України).

На переконання колегія суддів, на цьому етапі досудового розслідування, накладення арешту на речі виявлені та вилучені з метою, забезпечення речових доказів, є необхідним для виконання вищенаведеного завдання кримінального провадження щодо захисту держави від кримінальних правопорушень.

Такий арешт пов`язаний з втручанням у право особи на власність, що є складовою права на мирне володіння своїм майном (передбачене у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Водночас, на переконання апеляційного суду, потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права особи, оскільки є необхідним і пропорційним до законної мети, що переслідується - нагальної суспільної потреби у протидії кримінальним правопорушенням, які несуть реальні ризики для національної безпеки нашої держави в умовах дії воєнного стану на території України.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Враховуючи, що під час апеляційного розгляду не встановлено порушень норм Кримінального процесуального кодексу України, які могли б бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, слідчим суддею вірно визначено правову підставу для накладення арешту, надано оцінку розумності та співмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, а доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення. Відповідно, оскаржувана ухвала підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 167, 170-173, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Клопотання захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - задовольнити.

Поновити захиснику ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2025 року про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000459, внесеного до ЄРДР 04 серпня 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1; ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , яка діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 ,- залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Пересипського районного суду м. Одеси від 23 жовтня 2025 року про арешт майна в рамках кримінального провадження № 0000459, внесеного до ЄРДР 04 серпня 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 27, ч. 2 ст. 28, ч. 4 ст. 111-1; ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України,- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4