ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/3573/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/223/26 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: в порядку виконання вироку
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 січня 2026 року м. Харків

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши матеріали судового провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_3 від 26 червня 2025 року на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 15 травня 2025 року та ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 19 червня 2025 року,-

В С Т А Н О В И В:

Під час перевірки матеріалів судового провадження за апеляційними скаргами засудженого ОСОБА_3 від 26 червня 2025 року на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 15 травня 2025 року та ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 19 червня 2025 року,головуючим суддею ОСОБА_2 встановлено підстави для самовідводу, з огляду на наступне.

Так, як вбачається з матеріалів провадження, ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 15 травня 2025 року та ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 19 червня 2025 року відмовлено в задоволенні клопотань ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0000179 від 17 березня 2022 року.

Разом з цим, суддя ОСОБА_2 , у складі колегії суддів головуючий суддя ОСОБА_4 , судді ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , приймав участь під час апеляційного перегляду обвинувального вироку Київського районного суду м.Харкова від 17 лютого 2023 року стосовно ОСОБА_3 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.111 КК України у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №0000179 від 17 березня 2022 року.

За результатами апеляційного розгляду, ухвалою Харківського апеляційного суду від 02 червня 2025 року апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника адвоката ОСОБА_6 задоволено частково. Вирок Київського районного суду м. Харкова від 17 лютого 2023 року змінено, визнавши неналежними доказами відомості з протоколу огляду речей та документів від 13 червня 2022 року, складеного слідчим в ОВС ВСВ УСБУ в Харківській області ОСОБА_7 , відповідно до якого, предметом огляду є матеріали кримінального провадження №0000044 від 07 березня 2022; з протоколу огляду речей та документів від 14 червня 2022 року, складеного слідчим в ОВС ВСВ УСБУ в Харківській області ОСОБА_7 , відпоідно до якого, предметом огляду є матеріали кримінального провадження №0000907 від 26 квітня 2022 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.110 КК України; з протоколу огляду речей та документів від 14 червня 2022 року, складеного слідчим в ОВС ВСВ УСБУ в Харківській області ОСОБА_7 , відповідно до якого, предметом огляду є матеріали кримінального провадження № 00001240 від 12 травня 2022 року, виключивши їх з мотивувальної частини вироку. В решті вирок Київського районного суду м.Харкова від 17 лютого 2023 року залишено без змін.

Крім того, з мотивувальної частини ухвали Харківського апеляційного суд від 02 червня 2025 року вбачається, що колегія суддів надавала оцінку доводам апеляційної скарги про скасування арешту майна, а саме мобільного телефону, паспорта громадянина України для виїзду закордон на ім`я ОСОБА_8 та посвідчення водія.

Отже, з урахуванням тієї обставини, що суддя ОСОБА_2 у складі колегії суддів надавав оцінку доводам апеляційної скарги про скасування арешту майна, а саме мобільного телефону, паспорта громадянина України для виїзду закордон на ім`я ОСОБА_8 та посвідчення водія, які будуть предметом розгляду апеляційної скарги на ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 15 травня 2025 року та ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 19 червня 2025 року, у зв`язку з чим, вважаю, що зазначені обставини можуть привести до виникнення сумнівів у неупередженості не тільки у сторін по справі, а і у стороннього спостерігача.

Згідно п.2.5 «Бангалорських принципів поведінки суддів», суддя заявляє самовідвід навіть коли не тільки у сторін по справі, а і у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Відповідно до п.3 Європейського статуту судді «Суддя не тільки повинен бути неупередженим, але і повинен сприйматися будь-ким як неупереджений».

Крім того, згідно рішення Європейського суду з прав людини у справі "Лауко проти Словаччини", будь який служитель Феміди, щодо якого є підстави сумніватися в неупередженості, повинен усунутися від розгляду справи, тобто заявити самовідвід.

Відповідно до змісту ст. 6 Конвенції та практики Європейського суду з прав людини з питань неупередженості суду вбачається, що правосуддя має не тільки здійснюватись, а повинно також демонструватись. Під сумнівом - довіра до суду, яку суд має вселяти громадянам у демократичному суспільстві. Як правило, неупередженість означає відсутність упереджень або упередженості, при цьому її наявність або відсутність можуть бути перевірені різними способами (справа «Кіпріану проти Кіпру», п. 118; справа «Мікаллеф проти Мальти», п. 93). Європейський Суд з прав людини у своїй практиці проводить відмінність між суб`єктивним підходом, тобто прагненням переконатися в суб`єктивному обвинуваченні або інтересі певного судді у конкретній справі та об`єктивним підходом, тобто визначенням, чи були судді надані достатні гарантії, щоб виключити будь-які обґрунтовані сумніви в цьому відношенні (справа «Кіпріану проти Кіпру», п. 118; справа «П`єрсак проти Бельгії», п. 30; справа «Грівз проти Сполученого Королівства», п. 69).

Вимога «безсторонності», згідно з прецедентною судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Білуха проти України», «Салов проти України, «Мироненко проти України», «Фельдман проти України», характеризується двома критеріями: по-перше, суд (суддя повинні бути суб`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи; по-друге, бути об`єктивно безстороннім, тобто суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності.

Відповідні принци практики Європейського суду з прав людини щодо вимоги про безсторонність, відповідно до п.1 ст.6 Конвенції, наведені в рішенні у справі «Карелін проти Росії», заява №926/08, п.п. 51-57, від 20 вересня 2016 року.

Згідно з ч.2 ст.52 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судді в Україні мають єдиний статус незалежно від місця суду в системі судоустрою чи адміністративної посади, яку суддя обіймає в суді.

У Конституції України закріплені основні засади судочинства, а Закон України «Про судоустрій і статус суддів» визначає, що судова влада в Україні здійснюється незалежними та безсторонніми судами, суд повинен бути справедливим та неупередженим.

Зазначені принципі також закріплені і в міжнародних актах, зокрема, відповідно до пункту 12 Висновку № 1 (2001) Консультативної ради європейських суддів для Комітету міністрів Ради Європи про стандарти незалежності судових органів та незмінюваність суддів, передбачено, що незалежність судової влади означає повну неупередженість із боку суддів. При винесенні судових рішень щодо сторін у судовому розгляді судді повинні бути безсторонніми, вільними від будь-яких зв`язків, прихильності чи упередження, що впливає або може сприйматися як таке, що впливає, на здатність судді приймати незалежні рішення.

Відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Згідно вимог ч.1 ст.28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень

За таких обставин та на підставі п.4 ч.1 ст.75 КПК України, а також дотримуючись вимог ч.6 ст.9, ст.28 КПК України, з метою недопущення будь-яких сумнівів у сторін цього судового провадження чи будь-якого стороннього спостерігача в неупередженості головуючого судді ОСОБА_2 , а також в об`єктивності його рішень, суддя ОСОБА_2 дійшов висновку про необхідність задоволення вищезазначеної заяви про самовідвід.

Керуючись ст.ст. 75 ч.1 п.4, 80, 81 КПК України, суддя-доповідач, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву головуючого судді ОСОБА_2 про самовідвід задовольнити.

Матеріали судового провадження за апеляційною скаргою засудженого ОСОБА_3 від 26 червня 2025 року на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 15 травня 2025 року та ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 19 червня 2025 року стосовно ОСОБА_3 (справа №953/3573/22, номер провадження №11-кп/818/223/26) - передати керівнику апарату Харківського апеляційного суду для заміни судді ОСОБА_2 , і визначення головуючого судді у складі колегії суддів.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя ОСОБА_2