Провадження № 11-кп/824/3242/2026Доповідач: ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

20 січня 2026 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 на ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 16 грудня 2025 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 16 грудня 2025 року задоволено клопотання прокурора та продовжено строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 до 14 лютого 2026 року включно, без визначення розміру застави.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд зазначив, що наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема можливість обвинуваченого переховуватись від суду, знищити будь-яку із речей і документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення. Крім того, судом враховано дані про особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, наявність соціальних зв`язків, майновий і сімейний стан, що в сукупності з існуючими ризиками свідчить про неможливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Не погоджуючись з ухвалою суду, захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_9 у кримінальному провадженні.

Зазначає, що клопотання про продовження запобіжного заходу не містить обґрунтування та доведення обставин, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України.

Вважає, що суд не навів мотивів та доказів, що неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід з огляду на особу обвинуваченого, який має стійкі соціальні зв`язки та належну процесуальну поведінку.

Звертає увагу на те, що жоден із заявлених ризиків, які передбачені ст. 177 КПК України не знаходить свого підтвердження. Так, ризик переховування від органів досудового розслідування та суду не доведений, оскільки обвинувачений будучи за місцем проживання спроб ухилення не вчиняв. Також недоведений ризик знищення, схову чи спотворення будь-якої речі чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального провадження з огляду на те, що докази у кримінальному провадженні зібрані. Ризики впливу на свідків у кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення прокурором також не доведені.

Звертає увагу на дані про особу ОСОБА_9 в їх сукупності, його вік та стан здоров`я, що свідчить про можливість застосування більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Заслухавши доповідь судді, думки захисників, які підтримали подану апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Частиною 1 ст. 404 КПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Частиною 2 ст. 331 КПК України передбачено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст. 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений п. 5 ч. 1 цієї статті.

Як вбачається з наданих суду матеріалів, на розгляді Дніпровського районного суду м. Києва знаходиться кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 111-2, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

Ухвалою колегії суддів Дніпровського районного суду м. Києва від 16 грудня 2025 року продовженострок тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_9 до 14 лютого 2026 року включно, без визначення розміру застави.

Підставами для продовження строку тримання під вартою стали достатні підстави вважати, що ОСОБА_9 може: переховуватись від суду, знищити будь-яку із речей і документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, впливати на свідків у даному кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Крім того, суд першої інстанції при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 взяв до уваги тяжкість кримінальних правопорушень, в яких він обвинувачується, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання його винуватим, дані про його особу, вік, соціальні зв`язки, стан здоров`я.

Колегія суддів вважає, що з моменту взяття ОСОБА_9 під варту та до моменту вирішення клопотання прокурора не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченого не зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід.

Наведені прокурором в судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою є належним чином обґрунтовані та вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, станом на сьогодні не змінилися та не зменшилися.

Вирішуючи питання продовження строку тримання під вартою ОСОБА_9 суд першої інстанції належним чином дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою, та обґрунтовано дійшов висновку про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність продовження обвинуваченому строку тримання під вартою для забезпечення виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, та вважає, що застосування до ОСОБА_9 більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з позбавленням волі, не зможе запобігти ризикам кримінального провадження та може негативно відобразитися на здійсненні судового розгляду, в тому числі щодо належного виконання обвинуваченим своїх процесуальних обов`язків. Відомостей, які б свідчили про неможливість подальшого застосування до ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суду не представлено.

Також колегія суддів вважає, що при постановленні ухвали про продовження строку тримання під вартою судом першої інстанції обґрунтовано не визначено розмір застави ОСОБА_9 , оскільки, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, під час дії воєнного стану у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Доводи апеляційної скарги про те, що прокурор не довів існування ризиків є необґрунтованими, оскільки питання щодо застосування запобіжного заходу розглядалось судом в порядку, передбаченому ст. 331 КПК України, та з матеріалів провадження вбачається, що при продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_9 місцевий суд враховував не лише тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні інкримінованих злочинів, а й існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, запобіганню яким може сприяти лише тримання обвинуваченого під вартою.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу, що КПК України не вимагає беззаперечних доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії обвинуваченого кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

В даному кримінальному провадженні судом першої інстанції вірно встановлено про наявність та реальність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, що обумовлено як специфікою вчинених злочинів так і даними про особу обвинуваченого в їх сукупності. Твердження сторони захисту про нівелювання вказаних прокурором та встановлених судом першої інстанції ризиків є надуманими, оскільки спрямовані на поліпшення становища обвинуваченого, яке в свою чергу може негативно вплинути на хід розгляду кримінального провадженні по суті.

Доводи апелянта про те, що судом не були враховані наявність у ОСОБА_9 стійких соціальних зв`язків, не можуть бути підставою для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки дані обставини були предметом дослідження суду, у відповідності до вимог ст. 178 КПК України, та не спростовують висновків суду про ризики неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого, навіть з урахуванням наявних у нього соціальних зв`язків.

Посилання апелянта на незадовільний стан здоров`я ОСОБА_9 , апеляційний суд вважає неналежною підставою для скасування ухвали суду, оскільки жодних документальних підтверджень того, що в умовах ДУ «Київський слідчий ізолятор» йому не надається кваліфікована медична допомога сторона захисту не надала.

Твердження сторони захисту про те, що суд не навів мотивів та доказів щодо неможливості застосування більш м`якого запобіжного заходу, на думку колегії суддів є необґрунтованими, оскільки суд першої інстанції дослідив дані доводи та знайшов їх необґрунтованими, оскільки не доведено, що більш м`які запобіжні заходи будуть гарантувати належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що лише запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави може забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_9 , а тому правові підстави для скасування ухвали суду відсутні.

Відтак, зазначені в апеляційній скарзі доводи та підстави, з яких сторона захисту просить скасувати ухвалу суду, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду і не є визначеними законом підставами для скасування оскаржуваного рішення.

Ухвала місцевого суду відповідно до вимог статті 370 КПК України, є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування колегія суддів не знаходить.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування ухвали суду першої інстанції, апеляційним судом не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 16 грудня 2025 року щодо ОСОБА_9 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя Суддя Суддя