Придніпровський районний суд м.Черкаси
Номер провадження 1-кс/711/15/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2026 року м. Черкаси

Слідчий суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси ОСОБА_1

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

прокурора - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 , по кримінальному провадженню №0002651, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.05.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.2 ст.355, ч.4 ст.28, ч.4 ст.358, ч.3 ст.209, ч.1 ст.388 КК України, про накладення арешту на майно, -

В С Т А Н О В И В :

Прокурор відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Придніпровського районного суду м. Черкаси з клопотанням по кримінальному провадженню №0002651, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.05.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.2 ст.355, ч.4 ст.28, ч.4 ст.358, ч.3 ст.209, ч.1 ст.388 КК України, про накладення арешту на майно, а саме будинок, що за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві власності належить ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотання мотивовано тим, що СУ ГУНП в Черкаській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002651 від 24.05.2019, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.2 ст.355, ч.3 ст.28 ч.4 ст.358, ч.3 ст.209, ч.1 ст.388 КК України.

Досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні розпочато за заявою ОСОБА_5 про те, що протягом 2009-2013 років ОСОБА_6 та ОСОБА_4 шахрайським шляхом заволоділи нерухомим майном ОСОБА_7 , а саме домоволодінням по АДРЕСА_2 та вбудовано-прибудованими приміщеннями по АДРЕСА_3 , здобутого останнім злочинним шляхом, в результаті чого було спричинено шкоди вкладникам КС «Благо» та «Рушник», а також на підставі ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.07.2019, якою службових осіб СУ ГУНП в Черкаській області зобов`язано внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_8 від 02.07.2019 за фактом заволодіння подружжям ОСОБА_9 нерухомим майном ОСОБА_7 , шляхом примушування до виконання цивільно-правових обов`язків.

Допитаний ОСОБА_5 повідомив, що з травня 2010 року по жовтень 2012 року СУ УМВС в Черкаській області розслідувалась кримінальна справа № за ч.2 ст.191, ч.1 ст.358, ч.1 ст.209 КК України за фактом привласнення коштів вкладників КС «Благо». У вказаній справі він був визнаний потерпілим та цивільним позивачем. У 2013 році для внесення відомостей до ЄРДР та проведення подальшого досудового розслідування вказану справу скерували до Придніпровського РВ УМВС в Черкаській області, де 25.02.2013 внесені відомості до ЄРДР за №0000579 за ч.2 ст.191 КК України. 25.04.2014 у вказаному провадженні досудове розслідування було завершено та обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 за ч.5 ст.191, ч.4 ст.358 КК України скеровано до Придніпровського районного суду для розгляду по суті, але епізод за ч.1 ст.209 КК України до ЄРДР був внесений лише 26.02.2014 за № 0000404, хоча відомості щодо цього містились в матеріалах кримінальної справи №. 26.02.2014 постановою начальника відділення СВ Придніпровського РВ ОСОБА_10 винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000404 на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України, яка в подальшому заступником прокурора м. Черкаси була скасована. Після цього подальше досудове розслідування доручено СУ УМВС в Черкаській області, а процесуальне керівництво здійснювалось прокуратурою Черкаської області. У березні 2019 року досудове розслідування по кримінальному провадженню №0000404 завершено та обвинувальний акт відносно ОСОБА_7 за ч.3 ст.209 КК України, ОСОБА_11 за ч.5 ст.191, ч.2 ст.366 КК України, ОСОБА_12 за ч.5 ст.191 КК України, ОСОБА_13 за ч.5 ст.27, ч.5 ст.191, ч.2 ст.366 КК України, ОСОБА_14 за ч.5 ст.27, ч.5 ст.191, ч.2 ст.366 України, у листопаді 2019 скеровано до Соснівського районного суду м. Черкаси. При ознайомлені з матеріалами досудового розслідування ним було виявлено, що майном, яке набуте кримінально-противоправним шляхом за рахунок привласнених коштів вкладників КС «Благо» та КС «Рушник», шляхом укладання сумнівних цивільних договорів, заволоділо подружжя ОСОБА_9 , а саме: приміщенням офісу КС «Рушник» та «Благо» за адресою: АДРЕСА_3, та домоволодінням за адресою: АДРЕСА_2. Є підстави вважати, що ОСОБА_4, у змові з ОСОБА_7, умисно уклали ці правочини, з метою приховування джерел набуття цього майна та його легалізації. У зв`язку з вищевикладеним, він вважає, що в діях ОСОБА_6 та ОСОБА_4 вбачаються ознаки злочину, передбаченого ст.209 та ст.190 КК України.

Допитаний ОСОБА_8 повідомив, що в кінці березня 2008 року ОСОБА_4 та його дружина ОСОБА_6 , підтримуючи тісні стосунки з ОСОБА_15 та його сином ОСОБА_16 , отже достовірно знаючи, що в нього в приватній власності є 2 самочинно збудованих у 2006-2008 роках триповерхові будинки площею 519,9 м.кв. та 478,5 м. кв. та інші об`єкти інфраструктури, крім того, офіс КС «Рушник» та «Благо» по АДРЕСА_3 за цією ж адресою, крім того, 2 земельні ділянки в межах м. Черкаси (в районі летовища), які були оформлені на його сина ОСОБА_17 , загальною площею 7 336 м.кв., крім того, все це знаходиться під арештом, який накладено СУ УМВС в Черкаській області, вирішили сприяти ОСОБА_7 легалізувати вищевказане майно, загальною вартістю 4,317 млн. доларів США. За визнанням самих ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , вартість цього майна складала 5 млн. доларів США, про що свідчить розписка-зобов`язання від 21.10.2011, написана власноручно ОСОБА_6 та додаток №1 від 27.08.2009, який є невід`ємною частиною від розписки. Для реалізації плану по легалізації майна ОСОБА_7 , подружжя ОСОБА_9 запропонували ввести їх в договір поруки як поручителя перед банком «Кредобанк». Для цього ОСОБА_6 заднім числом введена як поручитель в договір з «Кредобанком» для виконання всіх договірних зобов`язань ОСОБА_7 перед банком, в тому числі боргу 58 502,40 доларів США, від загальної суми 90 000 доларів США, яку той отримав в позику від банку. Після цього, 25.08.2008 ОСОБА_6 надає 2 кредити ОСОБА_7 і відразу ж, в цей же день, вимогу іпотекодержателя на будинок, який ОСОБА_7 купив за кредитні кошти. Цього ж дня, ОСОБА_7 підписує договір на вимогу ОСОБА_6 , яким задовільняє вимогу по іпотеці, таким чином ОСОБА_6 отримала у власність його будинок площею 119,5 м.кв. на земельній ділянці 1173,6 м.кв. В подальшому, тобто 25.09.2008, ОСОБА_6 надала ОСОБА_7 ще один кредит в сумі 2 700 000 грн., що на день неповернення це становило 325 000 доларів США. За першим кредитом в сумі 1 300 000 грн., що становило 162 000 доларів США, ОСОБА_6 набула права власності на будинки загальною вартістю 5 млн. доларів США. Це свідчить про те, що подружжя ОСОБА_9 ввели в оману суддю ОСОБА_18 , з приводу того, що вони самостійно за 4 місяці і 25 днів побудували ці житлові об`єкти разом з інфраструктурою, що ні технічно, ні технологічно неможливо. Крім того, за планом подружжя ОСОБА_9 , ОСОБА_4 через ЧООБТІ «узаконив» самочинно побудовані ОСОБА_7 об`єкти на самозахваченій ним же ділянці з 2713 м.кв., замість знесеного будинку житловою площею 97,3 м.кв. Тобто ОСОБА_4 отримав в ЧООБТІ завдяки поточній інвентаризації працівниками ЧООБТІ незаконний документ, зі слів ОСОБА_7 , за неправомірну вигоду керівнику ЧООБТІ. (Сумарно 190 000 доларів США як власний гонорар, включивши його в борг ОСОБА_7 ). ОСОБА_6 , маючи на руках новий технічний паспорт, отриманий ОСОБА_4 в КП ЧООБТІ, під виглядом розваленого старого будинку, площею 119,5 м.кв., на земельній ділянці 1 175 м.кв, таким чином вводячи суд в оману, отримала ухвалу Соснівського райсуду м. Черкаси про визнання права власності на вказане майно за собою. По такій же схемі виводиться і майно ОСОБА_17 , а саме вбудовано-прибудоване приміщення з підвалом за адресою: АДРЕСА_3 , під надану позику 2 700 000 грн. та іпотеку. Тобто, все це майно, яке раніше належало ОСОБА_15 , а саме: два триповерхові будинки по АДРЕСА_2 та вбудовано-прибудоване приміщення з підвалом по АДРЕСА_3 , було передано у власність ОСОБА_6 та ОСОБА_4 станом на 03.03.2010. Таким чином, виконавши свої зобов`язання перед ОСОБА_7 про виведення майна у власність подружжя ОСОБА_9 , в подальшому вони через суд знімають арешти з вказаного майна. Ці всі дії є заздалегідь сплановані та направлені на легалізацію майна ОСОБА_7 подружжям ОСОБА_9 , що є другим етапом легалізації, який тривав з серпня 2008 по 2013 рік. В цій схемі основну виконавчу роль здійснювали ОСОБА_4 з мовчазної згоди ОСОБА_7 , і вбачається нове злочинне угрупування в складі подружжя ОСОБА_9 та сім`ї ОСОБА_15 , що є ознакою ч.3 ст.28 КК України. В основі цієї змови лежать гроші. Спочатку гроші, викрадені з кас КС «Благо» та КС «Рушник» злочинною групою в складі сім`ї ОСОБА_15 , ОСОБА_19 , ОСОБА_11 , а потім легалізовані в майно ОСОБА_15 . В подальшому це майно в другому етапі легалізації домінують в своїх руках подружжя ОСОБА_9 (другий етап легалізації з 08.2008 по 03.10.2013). ОСОБА_20 етап легалізації заключався в реалізації майна подружжям ОСОБА_9 , а саме шляхом продажу через мережу Інтернет будинку по АДРЕСА_2 , за попередньою домовленістю з ОСОБА_7 , отримані гроші повинні були бути розділені між ними. В який спосіб вони мали розділити це майно, невідомо. Хоча ОСОБА_4 , щоб долучити ОСОБА_7 до утаємниченого договору про розподіл в подальшому грошових коштів, обіцяли надати останньому 500 000 доларів США, про що свідчить розписка ОСОБА_6 від 27.08.2009 року.

Відповідно до інформації, викладеної у заявах ОСОБА_5 стало відомо, що ОСОБА_7 шахрайським шляхом заволодів нерухомим майном, а саме домоволодінням по АДРЕСА_2 та вбудовано-прибудованими приміщеннями по АДРЕСА_3 , здобутих останнім злочинним шляхом, в результаті чого було спричинено шкоди вкладникам КС «Благо» та «Рушник», та ОСОБА_8 , а також вподальшому незаконним заволодінням за попередньою змовою подружжям ОСОБА_9 нерухомим майном ОСОБА_7 , шляхом примушування до виконання цивільно-правових обов`язків, зокрема оплативши кредит за ОСОБА_7 в бану «Кредобанк» вона стала іпотеко держателем будинку та через неплатоспроможність власника задовольнила свої вимоги Кредитора, шляхом підписання 01.09.09 договору задоволення вимог іпотекодержателя.

В ході досудового розслідування встановлено, що набуття права власності на вбудовано-прибудоване приміщення 1-го поверху з №2-1 по №2-14 та приміщення підвалу І,II,III загальною площею 158,4 кв.м., розташовані за адресою АДРЕСА_3 , набула 14.03.2007 ОСОБА_19 за договором купівлі-продажу за суму 1 867 500 грн. Відповідно нотаріальної справи, є завірена нотаріусом заява за №1306, в якій продавець ОСОБА_21 засвідчує, що кошти передала йому ОСОБА_19 за місцем його проживання.

В свою чергу 22.09.2008 ОСОБА_17 набув право власності на ці приміщення відповідно до договору дарування від ОСОБА_12 .

В подальшому, 25.09.08 між ОСОБА_6 та ОСОБА_17 , від імені якого за довіреністю діяв ОСОБА_7 , укладений договір позики №14923, відповідно до якого ОСОБА_6 передала ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 2 700 000 грн. (в еквіваленті 540 тис дол. США за курсом 5,05 на момент надання позички), під заставу майна, з кінцевим терміном повернення позики 25.09.2011. В забезпечення вказаного зобов`язання, 25.09.2008 між ОСОБА_6 та ОСОБА_17 був укладений нотаріально посвідчений договір іпотеки №14937, відповідно до якого в іпотеку було передано вбудовано-прибудоване приміщення 1-го поверху з №2-1 по №2-14 та приміщення підвалу І,II,III загальною площею 158,4 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 .

В листопаді 2011 року ОСОБА_6 звернулась з позовом до суду щодо стягнення предмета іпотеки, в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 25.09.2008. Відповідно до рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21.02.2013 позовні вимоги ОСОБА_6 були задоволені, в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 25.09.2008, звернено стягнення на вказане вище вбудовано-прибудоване приміщення.

15.12.2005 ОСОБА_7 набув право власності на будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 . 16.12.2005 між ОСОБА_7 та ВАТ «КРЕДОБАНК» укладено кредитний договір №356/2005 та договір іпотеки №356/20051, відповідно до якого ОСОБА_7 передав будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , в іпотеку ВАТ «КРЕДОБАНК».

В подальшому, 27.08.2009 між ОСОБА_7 , ВАТ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_6 укладено договір поруки, відповідно до якого остання виступила поручителем за кредитним договором №356/2005.

Відповідно до додаткового договору від 01.09.2009 до Кредитного Договору №356/2005 від 16.12.2005, укладеного між ОСОБА_7 та ВАТ «КРЕДОБАНК», ОСОБА_7 погоджує з банком: «що предметом іпотеки є жилий будинок з прибудовою і мансардою, гараж, гараж-сарай, літня кухня, погріб, огорожа, водоколонка та земельна ділянка кадастровий номер -02-008-0006, на якій розташований вищевказаний жилий будинок.»; «Іпотека поширюється на частину об`єкта нерухомого майна, яка не може бути виділеною в натурі і була приєднана до предмета іпотеки після укладення іпотечного договору…»; «Заставна вартість Предмету іпотеки визначається сторонами в сумі 502 240 (п`ятьсот дві тисячі двісті сорок гривень)».

В зв`язку із невиконанням ОСОБА_7 кредитного договору №356/2005, ОСОБА_6 було сплачено кошти за вказаним договором та 01.09.2009 нотаріально посвідчено договір про задоволення вимог іпотекодержателя між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , згідно якого право власності на будинок за адресою: АДРЕСА_2 , та земельну ділянку, на якій знаходився зазначений будинок, перейшли до ОСОБА_6 , оскільки остання набула прав іпотекодержателя у зв`язку з виконанням нею кредитних зобов`язань ОСОБА_7 перед банком «Кредобанк» як поручителем.

В ході досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.04.2010 року було визнано право власності за ОСОБА_4 , а саме на частину майна збудованого на території за адресою: АДРЕСА_2 , яке складається з житлового будинку Б-ІІ, 478,5 кв.м., з мансардою та прибудовами п/д, б ,м/с, навіс В1,Ж, літній душ Д, туалет И, огорожа №3,4,5, замощення III, та присвоєно адресу: АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що будинок за адресою АДРЕСА_1 , на праві власності належать ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1

16.03.2020 будинок за адресою: АДРЕСА_2 , та будинок за адресою: АДРЕСА_1 , вбудовані прибудовані приміщення з підвалом за адресою: АДРЕСА_3 , визнано речовими доказами.

В поданому клопотанні прокурор вказує, що на даний час є потреба у накладенні арешту на вищевказані речові докази з метою забезпечення збереження речових доказів.

Приймаючи вищевикладене, з метою повного, всебічного досудового розслідування, для збереження речового доказу і недопущеннч передачі іншим особам, прокурор звернувся з клопотанням про накладення арешту на будинок, що за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві власності належать ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із забороною його відчуження.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання про накладення арешту на майно підтримав та просив його задовольнити.

Заслухавши доводи прокурора, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов до наступних висновків.

В судовому засіданні слідчим суддею встановлено, що слідчими СУ ГУНП в Черкаській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0002651, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 24.05.2019 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.190, ч.2 ст.355, ч.4 ст.28, ч.4 ст.358, ч.3 ст.209, ч.1 ст.388 КК України, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань.

Досудове розслідування здійснюється за заявою ОСОБА_5 про те, що протягом 2009-2013 років ОСОБА_6 та ОСОБА_4 шахрайським шляхом заволоділи нерухомим майном ОСОБА_7 , а саме домоволодінням по АДРЕСА_2 та вбудовано-прибудованими приміщеннями по АДРЕСА_3 , здобутого останнім злочинним шляхом, в результаті чого було спричинено шкоди вкладникам КС «Благо» та «Рушник», а також на підставі ухвали Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16.07.2019, якою службових осіб СУ ГУНП в Черкаській області зобов`язано внести відомості до ЄРДР за заявою ОСОБА_8 від 02.07.2019 за фактом заволодіння подружжям ОСОБА_9 нерухомим майном ОСОБА_7 , шляхом примушування до виконання цивільно-правових обов`язків.

За змістом ст.131 КПК України арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження і застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно з вимогами ст.132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до положень ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Нормами ч.2 ст.170 КПК України передбачений виключні правові підстави для арешту майна, а саме:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Норми ст.98 КПК України передбачають, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положеннями статті 91 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно з вимогами ч.1 ст.92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого.

Відповідно до статей 94, 132, 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні або застосування щодо нього спеціальної конфіскації, конфіскації майна як виду покарання, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

В клопотанні прокурор просить накласти арешт на майно, а саме будинок за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві власності належать ОСОБА_4 з метою збереження як речового доказу, встановивши заборону його відчуження.

Слідчим суддею встановлено, що постановою старшого слідчого СУ ГКНП в Черкаській області ОСОБА_22 від 16.03.2020 року визнано речовим доказом у кримінальному провадженні №0002651 - приміщення з №1-1 по №1-8 житлового будинку (літ. Б-ІІ), загальною площею 184,9 кв.м., житловою площею 41.7 кв.м., господарські будівлі (літ. б), літній душ (літ. Д), огорожу №3, замощення (ІІІ) 50 % за адресою: АДРЕСА_1 , однак відповідно до інформації станом на 29.12.2025 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна - за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований житловий будинок з прибудовою, Б-ІІ, б, п/д, загальною площею 352,7 кв.м., житлова площа 95.5 кв.м. (навіс В, Ж, літній душ Д, вбиральня И, огорожа 3-5, замощення ІІІ) та власником якого зазначено ОСОБА_4 , РПОКПП НОМЕР_2.

Окрім цього, слідчим суддею встановлено, що під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0002651, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про підозру у вчиненні будь-якого кримінального правопорушення - не повідомлялося.

Разом з цим, згідно свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 від 14.02.2024, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Слідчий суддя звертає увагу, що відповідно до положень абз.2 ч.1 ст.170 КПК України, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Таким чином, з урахуванням того, що власник майна ОСОБА_4 , щодо якого прокурор звернувся з клопотанням про арешт, ІНФОРМАЦІЯ_3 помер, то виключається будь-який ризик вчинення ним дій щодо приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження вказаного майна.

Разом з цим, матеріали клопотання не містять будь-яких належних правових підстав, для застосування заходів забезпечення, щодо встановлення заборон спадкоємцям реалізовувати свої спадкові права відносно майна, щодо якого прокурор звернувся з клопотанням про арешт.

За таких обставин, з урахуванням вищевикладеного, у слідчого судді відсутні будь-які правові підстави для арешту майна, а саме будинку, що за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві власності зареєстрований за ОСОБА_4 .

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 131, 132, 170, 309 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора відділу Черкаської обласної прокуратури ОСОБА_3 про накладення арешту на майно, а саме будинок, що за адресою: АДРЕСА_1 , який на праві власності зареєстрований за ОСОБА_4 , - залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1