Апеляційне провадження № 3-зв/824/58/2025
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2025 року суддя Київського апеляційного суду ОСОБА_1 , розглянувши заяву ОСОБА_2 про відвід судді Київського апеляційного суду ОСОБА_3 від розгляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_4 , на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 25 червня 2025 року, прийняту відносно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

за ч. 1 ст. 130 КУпАП,

В С Т А Н О В И В :

17 липня 2025 року до Київського апеляційного суду надійшли матеріали за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_4 , на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 25 червня 2025 року.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Київського апеляційного суду від 17 липня 2025 року головуючим суддею визначено суддю ОСОБА_3 .

24 вересня 2025 року ОСОБА_2 подав заяву про відвід, в якій просить відвести суддю ОСОБА_3 від розгляду даної справи. В обґрунтування такої заяви зазначав, що під час розгляду справи суддя ОСОБА_3 з власної ініціативи вирішив допитати в якості свідка лікаря-нарколога ОСОБА_5 , а також витребував у КНП «КМНКЛ «СОЦІОТЕРАПІЯ» копію акту медичного огляду від 29 квітня 2025 року. За наслідками прийнятого рішення суддею направлено відповідний запит від 04 серпня 2025 року до КНП «КМНКЛ «СОЦІОТЕРАПІЯ», у відповідь на який медична установа надала інформацію та докази, які раніше не знаходилися в справі та не були відомі ОСОБА_2 та його захиснику.

На переконання сторони захисту такі дії судді викликають сумніви у його неупередженості, оскільки згідно положень КУпАП (частини друга статті 251) суддя не є уповноваженою особою на збирання доказів у справі про адміністративне правопорушення.

Заслухавши пояснення адвоката ОСОБА_4 , який підтримав заяву про відвід судді, знайомившись з матеріалами справи про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП щодо ОСОБА_2 , апеляційний суд вважає, що заява про відвід судді ОСОБА_3 не може бути задоволена, виходячи наступного:

Статтею 8 Конституції України закріплений принцип верховенства права.

Положеннями ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» передбачено, що кожному гарантується захист його прав, свобод та інтересів у розумні строки незалежним, безстороннім і справедливим судом, утвореним законом.

Відповідно до ст. 1 КУпАП, завданням цього Кодексу є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, а згідно вимог ч. 2 ст. 7 провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі додержання законності.

Разом з тим, аналіз вище зазначених норм законодавства дає підстави для однозначного висновку про не урегульованість питання відводу судді у КУпАП, і, відповідно, зазначений кодекс не передбачає порядку розгляду такої заяви.

Для вирішення вказаної юридичної прогалини вважаю за необхідне звернутися до судової практики ЄСПЛ, оскільки остання відповідно до положень Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства.

ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на недосконалість чинного законодавства України і необхідність дотримуватися принципу правової визначеності (п. 53 рішення від 06.11.2008 у справі «Єлоєв проти України» (Yeloyev v. Ukraine), заява № 17283/02); п. 19 рішення від 18.12.2008 у справі «Новік проти України» (Novik v. Ukraine), заява № 48068/06), а КСУ у п. 3.4 і 3.6 свого рішення від 11.10.2011 (справа № 10-рп/2011), аналізуючи положення міжнародних актів, наголосив, що «не вбачається різниці між кримінальними та адміністративними протиправними діяннями, оскільки вони охоплюються загальним поняттям «правопорушення», а відмінність адміністративного правопорушення від злочину полягає, насамперед, у тому, що воно є менш суспільно небезпечним». У цьому рішенні КСУ поширив певні гарантії кримінального процесу і на процес притягнення особи до адміністративної відповідальності.

Аналогічна позиція Європейського суду була висловлена і у справах (рішення від 30.01.2015 у справі «Швидка проти України» (Shvydka v. Ukraine), заява № 17888/12; рішення від 09.06.2011 у справі «Лучанінова проти України» (Luchaninova v. Ukraine), заява № 16347/02); рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (Nadtochiy v. Ukraine), заява № 7460/03).

Таким чином, вважаю, що зазначена справа, належить до справ із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення. Відтак, на цю категорію справ поширюється гарантії ст. 6 Конвенції, що у свою чергу надає можливість застосувати аналогію закону при вирішенні питання щодо відводу судді, тобто застосувати у межах своєї компетенції до КУпАП іншої норми закону, зокрема положень КПК, які регламентують подібні відносини, заповнивши тим самим прогалину у законодавстві України про адміністративні правопорушення, що є невід`ємним правом особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та її захисника (правом на справедливий суд, гарантованого ст. 6 Конвенції), а для суддів усіх інстанцій - важливим елементом законного і справедливого правосуддя, оскільки мова не йде про норми, які встановлюють виключення або спеціальне правове регулювання.

Вище зазначене не суперечить і ч. 1 ст. 2 КУпАП, яка передбачає, що законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.

Нормами КПК України, які передбачаються підстави, порядок та наслідки вирішення питання відводу судді та його наслідками є ст. ст. 75, 76, 80, 81, 82 КПК України.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Згідно положень ч. 5 ст. 80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим.

Вивченням доводів заяви про відвід судді встановлено, що фактично ОСОБА_2 порушується питання про відвід судді з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України (за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості).

Оскільки у вітчизняному законодавстві не вироблені критерії за якими можливо стверджувати про упередженість чи неупередженість судді, тому в даному випадку також необхідно звернутися до прецидентної практики ЄСПЛ, зокрема, рішенні у справі «Паунович проти Сербії» (№54574/07) в якому суд зазначив про суб`єктивний та об?єктивний критерій неупередженості.

За суб`єктивним критерієм повинні братися до уваги особисті переконання і поведінка певного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість в конкретній справі.

Об`єктивний критерій визначає, чи дотримався суддя достатніх гарантій, що дозволяють виключити будь-який сумнів щодо його неупередженості. Щодо цього критерію, необхідно встановити, чи існують, крім поведінки самого судді, факти, що потребують доведення, які можуть викликати сумнів у неупередженості судді. Мається на увазі, що при ухваленні рішення про те, чи є в конкретній справі законна підстава побоюватися, що конкретний суддя або склад суду проявили недостатню неупередженість, думка відповідної особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи може це побоювання бути об`єктивно виправданим. У зв`язку з цим, слід мати на увазі, що навіть зовнішні прояви можуть мати певну значимість або, іншими словами, «справедливість повинна не тільки вершитися, але має бути також очевидно, як вона вершиться».

Також, ЄСПЛ звертає увагу на необхідність врахування і національних процедур для забезпечення неупередженості, а саме правил, що регулюють відвід суддів.

Даних про те, що суддя ОСОБА_3 має особисту зацікавленість у результатах розгляді справи матеріали справи не містять, як не має даних, що поведінка останнього не була неупередженою.

У даному випадку суд не оцінює дії судді, а лише встановлює наявність підстав для його упередженості. З матеріалів справи випливає, що виклик свідка та витребування акту огляду здійснювались суддею не з метою ініціювання нових доказів для підтвердження вини особи, а для перевірки тих аргументів, які апелянт висунув у своїх поясненнях.

Суд має право під час розгляду справи перевіряти обґрунтованість або необґрунтованість заявлених апелянтом тверджень. Задля такої перевірки суддею були вжиті заходи щодо виклику свідка та витребування доказів.

Досліджуючи матеріали справи приходжу до висновку про відсутність як суб`єктивних так і об`єктивних критерії неупередженості судді, оскільки суддею фактично у змагальній і відкритій судовій процедурі було запропоновано учасникам справи надати усні пояснення, перевірити правдивість пояснень інших осіб і порівняти їх із письмовими доказами добутими працівниками поліції.

Таким чином, аналіз положень КУпАП із вище вказаним законодавством, в тому числі і міжнародним, дає підстави вважати, що відвід судді у справі про адміністративне правопорушення є необґрунтованим та безпідставним.

За таких умов обставини, якими ОСОБА_2 обумовлює свої сумніви в неупередженості судді, не відповідають дійсності. Суддею ОСОБА_3 не було допущено упередженості під час розгляду матеріалів справи.

Окрім зазначеного, суд звертає увагу на те, що само по собі незгода учасника справи з процесуальними рішення суду не може обумовлювати обґрунтованості сумнівів в безсторонності та неупередженості судді, відтак слугувати належною підставою для його відводу.

Виходячи з наведеного, суд не вбачає підстав для задоволення заяви ОСОБА_2 про відвід судді Київського апеляційного суду ОСОБА_3 про відвід судді Київського апеляційного суду ОСОБА_3 від розгляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_4 , на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 25 червня 2025 року, прийняту відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст 1, 2, 7, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення, ст.ст. 75-82 кримінального процесуального кодексу України, § 6 глави 3 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_2 про відвід судді Київського апеляційного суду ОСОБА_3 від розгляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_4 , на постанову Святошинського районного суду м. Києва від 25 червня 2025 року, прийняту відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Постанова судді апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя ОСОБА_1