Справа №705/7868/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2026 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

представника установи ОСОБА_4

засудженого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Умань в режимі відеоконференції клопотання про умовно-дострокове звільнення, подане засудженим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцем міста Київ, громадянином України, не одруженим, який відбуває покарання за вироком Ірпінського міського суду Київської області від 12.04.2024, зміненого ухвалою Київського апеляційного суду від 28.08.2024, за яким засуджений за ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 70 КК України до 5 років позбавлення волі,

У С Т А Н О В И В:

Засуджений ОСОБА_5 звернувся до суду з клопотанням про його умовно-дострокове звільнення, у якому зазначив про те, що він відбуває покарання в СВК № 92 за вироком суду і вважає, що своєю поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення та не несе ніякої небезпеки для суспільства. Зазначає про те, що він режиму відбування покарання не порушував, стягнень не має, має заохочення.

У судовому засіданні засуджений ОСОБА_5 заявлене клопотання підтримав та просив звільнити його умовно-достроково оскільки він відбув необхідний для цього строк покарання та вважає, що довів своє виправлення, що підтверджується його сумлінною поведінкою та ставленням до праці під час відбування покарання.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення, оскільки засуджений раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, звільнявся від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України. На цей час відбуває покарання за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, скоєного через рік після умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі. Під час утримання в ДУ «Київський слідчий ізолятор» характеризувався посередньо, до праці не залучався, заохочень та стягнень не мав. Відбуваючи покарання в ДУ «СВК № 92» дійсно характеризується позитивно та має три заохочення, але вони застосовані лише за період, який передує заохочувальній нормі та є формальними. На засіданні комісії адміністрації установи було прийнято рішення не направляти матеріали щодо умовно-дострокового звільнення ОСОБА_5 до суду, у зв`язку з тим, що останній не довів своєю поведінкою свого виправлення. З урахуванням особи засудженого, до якого судом неодноразово безрезультатно застосовувались заохочувальні норми, нестабільної поведінки за весь період відбування покарання, існують сумніви, в тому що ОСОБА_5 виправився та не буде скоювати нових злочинів після звільнення з установи виконання покарання. У зв`язку з чим просить суд відмовити у задоволенні клопотання засудженого.

Представник установи в судовому засіданні покладався на думку суду щодо вирішення клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого ОСОБА_5 .

Представник спостережної комісії в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла письмова заява, у якій просять суд справу слухати у відсутність їх представника.

Суд, вислухавши засудженого, врахувавши позицію прокурора, представника установи, вивчивши письмові матеріали клопотання та особової справи засудженого, вважає, що клопотання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною 2 статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

Відповідно до статті 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого засуджений відбуває покарання, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 2-4, 6, 7 (крім клопотання про припинення примусового лікування, яке подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться установа або заклад, в якому засуджений перебуває на лікуванні), 13-1, 14 частини 1 статті 537 цього Кодексу.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 відбуває покарання в ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)» за вироком Ірпінського міського суду Київської області від 12.04.2024, яким був засуджений за ч. 2 ст. 309 КК України, із застосуванням вимог ч. 4 ст. 70 КК України, а саме за сукупністю злочинів шляхом поглинення більш суворим покаранням призначеним за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 16.08.2023 менш суворого покарання за цим вироком.

Вирок Ірпінського міського суду Київської області від 12.04.2024 був змінений ухвалою Київського апеляційного суду від 28.08.2024 в частині застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України та ОСОБА_5 визначено покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за даним вироком суду та за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 26.12.2019, більш суворим, призначеним за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 16.08.2023, остаточно визначено ОСОБА_5 до відбуття покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 визначено відраховувати з 12.04.2024.

Згідно довідки відділу по контролю за виконанням судових рішень Старобабанівської ВК №92 початок строку відбування покарання засудженим ОСОБА_5 - 12.04.2024, кінець строку - 18.07.2026, не відбута частина покарання складає 06 місяців 13 днів.

Станом на день розгляду клопотання про умовно-дострокове звільнення засуджений відбув 2/3 строку покарання.

Відповідно до характеристики ДУ «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)» Черкаської області - ОСОБА_5 з 21.04.2023 утримувався в державній установі «Київський слідчий ізолятор», де характеризувався посередньо. До суспільно-корисної праці не залучався. Стягнень та заохочень не мав.

З 07.11.2024 відбував покарання в державній установі «Старобабанівська виправна колонія (№92)», де характеризувався посередньо. Стягнень та заохочень не мав.

11.11.2024 утримувався в державній установі «Черкаський слідчий ізолятор», де характеризувався посередньо. До суспільно-корисної праці не залучався. Стягнень та заохочень не мав.

З 19.11.2024 відбуває покарання в державній установі «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)». За час відбування покарання характеризується позитивно. Стягнень не має. Був працевлаштований на виробництві установи за договором № 102, а саме: плетіння малопомітної маскувальної перешкоди, за що 3 рази заохочувався правами начальника установи. У взаємовідносинах з іншими засудженими не конфліктний, дотримується правомірних відносин з персоналом установи.

Застосовані відносно нього 3 заохочення мали місце: 01.04.2025; 02.07.2025 та 02.10.2025.

Тобто, у вказаній характеристиці, представником установи зазначено про те, що засуджений ОСОБА_5 позитивно характеризується лише за період відбування покарання в ДУ «СВК (№ 92)» з 19.11.2024.

Крім того, 24.04.2025 на засіданні комісії державної установи «Старобабанівська виправна колонія (№ 92)» Черкаської області та спостережної комісії при Уманській районні державній адміністрації було розглянуто питання щодо доцільності ініціювання звернення до суду з клопотанням про умовно-дострокове звільнення ОСОБА_5 та, враховуючи характеристику та поведінку останнього, прийнято рішення не направляти такого клопотання, у зв`язку з не доведенням ним свого виправлення.

Відповідно до ст. 81 КК України до осіб, що відбувають покарання у виді виправних робіт, службових обмежень для військовослужбовців, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання. Особу може бути умовно-достроково звільнено повністю або частково і від відбування додаткового покарання.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване, якщо засуджений сумлінною поведінкою і ставленням до праці довів своє виправлення.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбувала покарання у виді позбавлення волі за умисний злочин і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисний злочин, за який вона засуджена до позбавлення волі.

Умовно-дострокове звільнення від відбування покарання за змістом ст. 81 КК України є правом, а не обов`язком суду.

Згідно роз`яснень, які містяться в п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким», умовно-дострокове звільнення осіб від відбування покарання має надзвичайно важливе значення для виправлення засуджених та запобігання вчиненню нових злочинів, тобто для досягнення мети, передбаченої ст. 50 КК України.

При цьому, однією із найважливіших підстав для застосування умовно-дострокового звільнення від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України, є виправлення засудженого, яке він довів своєю сумлінною поведінкою і ставленням до праці.

Вирішальне значення має саме активна діяльність засудженого, який своєю поведінкою, системою вчинків доводить, що виправився і заслуговує на умовно-дострокове звільнення. Висновок суду про виправлення особи повинен базуватися на всебічному врахуванні даних про її поведінку за весь період відбування покарання, а не за час, що безпосередньо передував вирішенню питання про звільнення, ставленні засудженого до вчиненого злочину.

Доцільність і необхідність умовно-дострокового звільнення викликана тим, що до моменту звільнення мета покарання в основному досягнута, а саме: особа виправилася і немає необхідності в подальшому відбуванні покарання.

Згідно п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» визначено, що умовно-дострокове звільнення від покарання можливе лише після повного і всебічного вивчення даних про особу засудженого і переконання в тому, що він сумлінною поведінкою, ставленням до праці та навчання довів своє виправлення. Матеріали про умовно-дострокове звільнення, які подають органи, що відають виконанням покарання мають відображати процес виправлення засудженого на протязі всього періоду відбування ним покарання, у зв`язку з чим орган має надати дані про попередні судимості, відшкодування матеріальних збитків та витяг із рішення спостережної ради.

Тобто, умовно-достроковому звільненню підлягають ті засуджені, які протягом всього, а не певного періоду часу, сумлінною поведінкою і ставленням до праці довели своє виправлення і для цього дані беруться в їх сукупності.

У відповідності до положень п. 17 зазначеної вище Постанови Пленуму Верховного Суду України суду слід ретельно з`ясувати: ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях, а також його наміри щодо прилучення до праці. Висновок суду про виправлення засудженого повинен бути зроблений за весь час відбування покарання і з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, а також даних, що характеризують його особу. При цьому, прийняття рішення про умовно-дострокове звільнення, не є обов`язковим, а залежить від переконаності суду в тому, що цілі покарання досягнуті в більш короткий термін, ніж це було визначено вироком.

Суд враховує, що ОСОБА_5 неодноразово судимий та відбував покарання в місцях позбавлення волі за вчинення злочинів проти власності. Відбуваючи покарання за попереднім вироком ОСОБА_5 звільнявся від відбування покарання на підставі ст. 81 КК України та новий злочин вчинив майже через рік після умовно-дострокового звільнення. Засуджений відбуває покарання за вчинення тяжких злочинів та нетяжкого злочину, пов`язаного з незаконним обігом наркотичних засобів. За весь період відбування покарання останній не завжди позитивно характеризувався, позитивна характеристика фактично мала місце лише останній рік відбування покарання, хоча і має заохочення, але перше відносно нього застосовано майже через рік після прибуття до ДУ «СВК № 92», а саме у квітні 2025 року. При цьому, заохочення застосовані за виконання покладених на нього обов`язків та додержання правил поведінки, але такі його дії є саме обов`язком засудженого при відбуванні покарання, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 107 КВК України. Відбуваючи покарання був працевлаштованим лише останній рік відбування покарання. Після настання можливості застосування до засудженого заохочувальних норм, передбачених кримінально-процесуальним кодексом, комісією установи неодноразово було прийнято рішення про відсутність підстав для направлення до суду матеріалів про умовно-дострокове звільнення засудженого.

Враховуючи особу засудженого та його поведінку за весь період відбування покарання, тяжкість та характер скоєного злочину, за який останній відбуває покарання, а також ставлення до вчиненого, суд вважає, що ОСОБА_5 не довів свого виправлення та існують обґрунтовані сумніви, що він не буде вчиняти інших кримінальних правопорушень після дострокового звільнення і в майбутньому готовий стати законослухняним членом суспільства, а отже не заслуговує застосування до нього умовно-дострокового звільнення від покарання.

Таким чином, з огляду на встановлені обставини, на даний час суд не вбачає підстав для застосування до засудженого норм ст. 81 КК України, а тому клопотання про умовно-дострокове звільнення останнього не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.81 КК України, ст.ст.369-372, 537, 539 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_5 про умовно-дострокове звільнення - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Черкаського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення, а засудженим, який тримається під вартою, з моменту вручення копії судового рішення.

Суддя ОСОБА_1