Номер провадження 11-сс/816/482/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - інші клопотання
УХВАЛА

Іменем України

05 листопада 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми кримінальне провадження № 592/15281/25 за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.09.2025 щодо відмови у застосуванні запобіжного заходу у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку,

установила:

В поданій апеляційній скарзі прокурор ОСОБА_7 просить скасувати ухвалу слідчої судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, оскільки ризик підтверджуються матеріалами клопотання, ОСОБА_8 не працює, джерел прибутку не має, причетний до вчинення тяжкого злочину, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, в судах перебувають два клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру, тому належну процесуальну поведінку останнього забезпечить саме запобіжний захід у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку.

20.09.2025 до Ковпаківського районного суду м. Суми з клопотанням про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, погодженим із прокурором Окружної прокуратури м. Суми, звернувся слідчий СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області, яке обґрунтував тим, що ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК, за фактом вчинення закінченого замаху на відкрите викрадення належного ТОВ «РУШ» майна на загальну суму 2 279 грн, вчиненому в умовах воєнного стану.

19.09.2025 до ЄРДР за № 0002419 внесенні відомості про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК, в цей день ОСОБА_8 затриманий в порядку ст. 208 КПК і йому оголошено повідомлення про підозру у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Зважаючи на те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК, існують ризики, передбачені п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК, має психічні розлади здоров`я, тому слідчий просив застосувати до нього запобіжний захід у виді поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають небезпечну поведінку.

Ухвалою слідчої судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.09.2025 відмовлено слідчому у задоволенні вказаного клопотання і ОСОБА_8 зобов`язаний прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду. Своє рішення слідчий суддя суду першої інстанції умотивував тим, що стороною обвинувачення в межах заявленого клопотання не надано доказів про зміну порядку досудового розслідування на підставі ч. 2 ст. 503 КПК, висновок судово-психіатричної експертизи проведений в іншому кримінальному провадженні, не обґрунтована неможливість застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу у виді передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом.

Будучи належним чином повідомленими про час і місце апеляційного розгляду, учасники кримінального провадження в судове засідання не з`явились, від прокурора ОСОБА_9 та захисника ОСОБА_10 надійшли письмові заяви про розгляд апеляційної скарги у їх відсутність, захисник ОСОБА_10 також просила провести апеляційний розгляд справи і у відсутність ОСОБА_8 , а сам ОСОБА_8 будь-яких клопотань, у тому числі й про забезпечення його участі в судовому засіданні, до суду апеляційної інстанції не подавав, тому колегія суддів вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги у відсутність сторін провадження, що не суперечить вимогам кримінального процесуального закону.

Вислухавши суддю-доповідача про зміст оскарженого судового рішення, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вказана вище апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає з таких підстав.

Зокрема, порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, КПК та інших законів України (ч. 1-2 ст. 1 КПК), а завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (ст. 2 КПК).

Належна правова процедура це форма здійснення правосуддя, яку утворюють сукупність гарантій прав людини процесуального характеру, спрямовані на досягнення процедурної справедливості правосуддя, а застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, передбачених законом України про кримінальну відповідальність, здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що: 1) особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності; 2) особа вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку (ч. 1 ст. 503 КПК), а згідно ч. 2 ст. 503 КПК, якщо під час досудового розслідування будуть встановлені підстави для здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, слідчий, дізнавач, прокурор виносить постанову про зміну порядку досудового розслідування і продовжує його згідно з правилами, передбаченими цією главою.

До особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру або вирішувалося питання про їх застосування, можуть бути застосовані судом такі запобіжні заходи: 1) передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом; 2) поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають її небезпечну поведінку. Передбачені ч. 1 ст. 508 КПК запобіжні заходи застосовуються судом до особи з моменту встановлення факту розладу психічної діяльності чи психічної хвороби. Застосування передбачених запобіжних заходів здійснюється згідно із загальними правилами, передбаченими КПК (ст. 508 КПК).

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, слідчим СВ Сумського РУП ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження № 0002419 від 19.09.2025 за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК, в якому 19.09.2025 ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні цього кримінального правопорушення, а 20.09.20525 слідчий вже звернувся до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 .

Здійснивши розгляд клопотання слідчого та відмовивши у його задоволенні, незважаючи на те, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні замаху на тяжке кримінальне правопорушення, слідчий суддя суду першої інстанції дійшов правильного висновку про зобов`язання ОСОБА_8 прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора або суду, що відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, належним чином умотивовано та грунтується на вимогах кримінального процесуального закону.

Так, під час розгляду клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу в суді першої інстанції було установлено, що стороною обвинувачення в межах заявленого клопотання не надано доказів про зміну порядку досудового розслідування згідно вимог ч. 2 ст. 503 КПК, висновок судово-психіатричної експертизи відносно ОСОБА_8 проведений в іншому кримінальному провадженні, ніж у тому, у якому він підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 186 КК, не обґрунтована неможливість застосування до ОСОБА_8 більш м`якого запобіжного заходу у виді передання на піклування опікунам, близьким родичам чи членам сім`ї з обов`язковим лікарським наглядом.

У випадках, коли положення КПК не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч. 1 ст. 7 цього Кодексу (ч. 6 ст. 9 КПК), а згідно ч. 1 ст. 7 КПК зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, крім іншого, відносяться: 1) верховенство права; 2) законність; 3) рівність перед законом і судом; 4) повага до людської гідності; 5) забезпечення права на свободу та особисту недоторканність; 10) презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини; 13) забезпечення права на захист.

Кримінальний кодекс України має своїм завданням правове забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та громадської безпеки, довкілля, конституційного устрою України від кримінально-протиправних посягань, забезпечення миру і безпеки людства, а також запобігання кримінальним правопорушенням, і для здійснення цього завдання визначає, які суспільно небезпечні діяння є кримінальними правопорушеннями та які покарання застосовуються до осіб, що їх вчинили (ч. 1, 2 ст. 1 КК), а підставою кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад кримінального правопорушення, передбаченого КК. Особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду (ч. 1, 2 ст. 2 КК).

Кримінальна протиправність діяння, а також його караність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки КК (ч. 3 ст. 3 КК), а кримінальним правопорушенням є передбачене КК суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення (ч. 1 ст. 11 КК).

Осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними. Не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого КК, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру (ч. 1, 2 ст. 19 КК).

Таким чином, у разі, якщо під час досудового розслідування будуть встановлені підстави для здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру, слідчий, прокурор виносить постанову про зміну порядку досудового розслідування і продовжує його згідно з правилами, передбаченими главою 39 КПК. Тобто, законодавцем чітко визначено, що будь-яке досудове розслідування розпочинається за загальними правилами, визначеними кримінальним процесуальним законом, і виключно на підставі об`єктивно встановлених даних приймається рішення про зміну порядку досудового розслідування.

Встановлення обставин, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння, передбачене законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності або вчинила кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіла на психічну хворобу до постановлення вироку, є підставами для здійснення кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.

Наявність згідно з медичним документом у особи розладу психічної діяльності або психічного захворювання або ж поведінка особи під час вчинення суспільно небезпечного діяння або після нього була або є неадекватною, є обставинами, за наявності яких слідчий, прокурор зобов`язані звернутися з клопотанням до слідчого судді щодо залучення експерта (експертів) для проведення психіатричної експертизи (ч. 1 ст. 509 КПК).

Інформація про те, що ОСОБА_8 перебуває на обліку у лікаря психіатра, а також про те, що згідно висновку судово-психіатричної експертизи проведеної раніше в межах іншого кримінального провадження останній потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги (на наявності яких наголошує прокурор в апеляційній скарзі), є підставою для залучення експертів, а не для зміни порядку досудового розслідування.

Кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння, а часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності (ч. 2, 3 ст. 4 КК).

Постанова про зміну порядку досудового розслідування, як передбачено ч. 2 ст. 503 КПК, стороною обвинувачення не виносилась, а в матеріалах кримінального провадження, у томі числі і у матеріалах до клопотання, відсутні актуальні відомості про призначення і проведення судової психіатричної експертизи.

З огляду на викладене, застосування до ОСОБА_8 такого запобіжного заходу як поміщення до закладу з надання психіатричної допомоги в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, як про це ставить питання прокурор, не можливе, тому доводи апеляційної скарги прокурора є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Оскаржувана ухвала слідчого судді суду першої інстанції є законною, обґрунтованою та належним чином умотивованою, тому вона підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга прокурора без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України,

постановила:

Ухвалу слідчого судді Ковпаківського районного суду м. Суми від 20.09.2025 відносно ОСОБА_11 залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4