Справа № 953/7193/25
н/п 1-кс/953/7672/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"01" грудня 2025 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000203 від 14.05.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України про арешт майна,

за участю:

власника майна ОСОБА_4 ,

представника власника майна ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

28 листопада 2025 року до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000203 від 14.05.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, в якому просить накласти арешт на майно зазначене у клопотанні, що було виявлено та вилучено в ході обшуків.

Клопотання обґрунтовано тим, що слідчим управлінням ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000203 від 14.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 13.05.2025 року, близько 22:00, тобто в період дії в Україні воєнного стану ОСОБА_6 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , з метою відкритого заволодіння чужим майном, прибули до території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в якому проживають ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , та яке на праві власності належить ОСОБА_9 . Перебуваючи біля вказаного домоволодіння, ОСОБА_6 , спільно з ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, в цілях власної наживи перелізли через металеву огорожу (сітка-рабиця), яка огороджувала частину території домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1 , та опинившись на подвір`ї, помітили через вікно, що в будинку перебуває потерпіла ОСОБА_8 . Незважаючи на це, ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_7 продовжили свій прямий умисел спрямований на відкрите заволодіння чужим майном, за допомогою металевих переносних сходів, які знаходились на території подвір`я піднялись на балкон другого поверху будинку. Будучи на балконі, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , діючи спільно, невстановленим в ході досудового розслідування предметом, пошкодили навісний замок решітки, розташованої на балконі перед входом до кімнати, а далі шляхом віджиму металопластикових дверей проникли у середину будинку. Будучи у вказаному місці, а саме в спальній кімнаті другого поверху будинку, ОСОБА_6 , спільно з ОСОБА_7 незаконно заволоділи грошовими коштами у сумі 3800 доларів США, що відповідно до офіційного курсу гривні щодо іноземних валют на час вчинення злочину становить 157847,06 грн., та чотирма годинниками: марки CONTINENT, модель 2609, з матеріалу золото 585 проби, чистою вагою золота 11.40 г, вартість якого становить 16000 грн., марки Tissot, модель 1853 T-Touch Z251/351-1 Titanium вартість якого становить 8500 грн., марки Casio модель G-Shock, вартість якого становить 6500 грн. марки Samsung модель Gear S3 Frontier, вартість якого відповідно до висновку експерта № СЕ-19/121-25/18778-ТВ становить 1283,33 грн., які знаходились у тумбочці поблизу ліжка, та належали потерпілим ОСОБА_10 , ОСОБА_9 . Коли ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_7 вийшли з спальної кімнати та спустилися сходами на перший поверх, побачили потерпілу ОСОБА_8 , яка стояла навпроти сходів. Розуміючи відкритість своїх протиправних дій, з метою уникнення опору з боку потерпілої ОСОБА_8 , зачинили останню у ванній кімнаті, підперши двері стільцем таким чином, щоб вона не мала можливості вийти. В подальшому ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_7 зайшли до кімнати потерпілої ОСОБА_8 , де незаконно заволоділи належним їй мобільним телефоном, марки Xiaomi Redmi 9C, вартість якого становить 4000 грн., який знаходився на дивані, а також грошовими коштами у розмірі 15 000 грн, що знаходилися в дитячій кімнаті на тумбочці. Продовжуючи свій злочинний намір, ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_7 спустилися до підвального приміщення будинку, де шляхом пошкодження врізного замку сейфу незаконно заволоділи золотою ладанкою, 585 проби, що знаходилась у середині сейфа, належна потерпілим ОСОБА_10 , ОСОБА_9 . Заволодівши у такий спосіб чужим майном ОСОБА_6 спільно з ОСОБА_7 з місця вчинення злочину зникли, в подальшому розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим спричинили: потерпілій ОСОБА_8 , майнової шкоди у розмірі 4000 грн., потерпілим ОСОБА_10 та ОСОБА_9 майнової шкоди у розмірі 205130,39 грн. В ході виконання доручення слідчого в порядку ст. 40 КПК України, встановлено, що при опрацюванні моніторингу місця скоєння злочину та маршруту руху автомобіля Land Rover Range Rover Evoque, д.н.з. НОМЕР_1 (транспортний засіб, який зафіксували камери відеоспостереження та на якому прибули до місця вчинення злочину ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ) було встановлено два номери мобільних телефонів НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , які працювали на місці скоєння злочину, так і по маршруту руху автомобіля Land Rover Range Rover Evoque, д.н.з. НОМЕР_1 , за кермом якого знаходився ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 з м. Харкова до місця скоєння злочину та в зворотному напрямку.

27.11.2025 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова справа № 953/7193/25, н/п № 1-кс/953/7580/25 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_12 , де проживає ОСОБА_11 ІНФОРМАЦІЯ_1 , під час проведення якого виявлено та вилучено: сім карту з надписом: НОМЕР_4 ; сім карту з надписом НОМЕР_5 ; тримач для сім-карти з номером НОМЕР_6 ; електронний пристрій з надписом «TK STAR», всередині якого виявлено сім-карту з надписом НОМЕР_7 , які упаковано до спец. пакету НПУ № PSP3146550 належні ОСОБА_11

27.11.2025 проведено огляд місця події за адресою: АДРЕСА_3 , ТОВ ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час якого виявлено та вилучено автомобіль Land Rover Range Rover Evoque р.н., VIN НОМЕР_8 , днз. НОМЕР_1 , ключі, які поміщені до крафт. пакету НПУ, належний ОСОБА_4 .

27.11.2025 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова справа № 953/7193/25, н/п № 1-кс/953/7574/25 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_4 , яка на праві власності належить ОСОБА_13 , де проживає ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 , під час якого виявлено та вилучено мобільний телефон «Iphone 15 ProMax» IMEI1: НОМЕР_9 , IMEI2: НОМЕР_10 , з сім-картою оператора « ІНФОРМАЦІЯ_4 » НОМЕР_11 , в прозорому чохлі під чохлом сім-карта « ІНФОРМАЦІЯ_4 » НОМЕР_12 , який упаковано до спец. пакету НПУ № PSP1297914, «GPS Tracker» чорного кольору, IMEI: НОМЕР_13 , який упаковано до спец. пакету № PSP 1297913; електронний пристрій із зовнішніми ознаками радіоподавлювача сірого кольору з маркуванням «DC12V IN», який упаковано до спец. пакету НПУ № PSP 2105332, належні ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

27.11.2025 на підставі ухвали слідчого судді Київського районного суду м. Харкова справа № 953/7193/25, н/п № 1-кс/953/7573/25 проведено обшук за адресою: АДРЕСА_5 , власником якої є ОСОБА_14 , де проживає ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 , під час якого виявлено та вилучено мобільний телефон ТМ «SAMSUNG», Galaxy A35 5G, IMEI-1-41373, IMEI-2-41372, серійний номер НОМЕР_14 (без сім карти), який упаковано до спец. пакету НПУ № ICR0001157, тримач до сім карти з надписом « ІНФОРМАЦІЯ_6 »; сім карту з логотипом ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_7 » з надписом НОМЕР_15 ; Wi-fi роутер моделі: MIFI8800L, IMEI НОМЕР_16 , з встановленою сім картою з логотипом « ІНФОРМАЦІЯ_6 » надписом « НОМЕР_17 »; GPS-трекер, S/N-2946, IMEI НОМЕР_18 , які упаковано до спец. пакету НПУ№ PSP3146595, пару кросівок чорного кольору та спортивний одяг, які упаковано до спец. пакету НПУ № PSP 3146553, належні ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5

27.11.2025 вилучені речі та предмети постановою слідчої визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

28.11.2025 до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання про арешт майна.

Прокурор у клопотанні зазначає, що тимчасово вилучене майно могло зберегти на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, а також містити відомості, які можуть бути використані як доказ обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Таким чином, існує сукупність підстав вважати, що вищевказані предмети є доказом кримінального правопорушення, оскільки відповідають вимогам ст. 98 КПК України.

Таким чином, з метою збереження речових доказів відповідно ч.2 ст.170 КПК України виникла необхідність у арешті вищенаведених предметів.

З урахуванням викладеного, а також з метою встановлення усіх обставин кримінального правопорушення у органу досудового розслідування виникла необхідність у накладенні арешту на вказане майно.

Прокурор ОСОБА_3 у судове засідання не прибув, надав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі, в якому просив його задовольнити.

Власниця майна ОСОБА_4 , її представник захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначили, що вилучений автомобіль Land Rover Range Rover Evoque р.н., VIN НОМЕР_8 , днз. НОМЕР_1 , ключі не відповідають критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України та не можуть бути речовими доказами, з поданого прокурором клопотання про арешт майна не вбачається наявності правових підстав для такого арешту, оскільки обґрунтування клопотання зводиться до формального викладення положень законодавства щодо підстав, обсягу та процедури арешту, без зазначення конкретної мети арешту саме автомобіля «Land Rover Range Rover Evoque», д.н.з. НОМЕР_1 . Зокрема, зі змісту клопотання не вбачається за можливе встановити, які саме сліди кримінального правопорушення міг зберегти на собі цей транспортний засіб (особливо з огляду на сплив значного часу після події); які саме відомості та щодо яких обставин, що мають значення для справи, він містить, і як саме незастосування арешту унеможливить використання автомобіля як доказу у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 4 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. У даному випадку накладення арешту шляхом заборони розпорядження та користування ТЗ «Land Rover Range Rover Evoque», д.н.з. НОМЕР_1 , становить надмірний тягар для ОСОБА_4 та створює реальну загрозу здоров`ю членів її родини.

По-перше, автомобіль є критично необхідним для системного лікування малолітнього сина власниці у місті Києві. ОСОБА_4 є матір`ю малолітнього ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_19 .

Дитина має захворювання. Згідно з медичною документацією, дитина потребує постійного нагляду вузькопрофільних спеціалістів та проведення специфічних обстежень, які родина проходить у спеціалізованому медичному центрі у АДРЕСА_6 ).

Враховуючи діагноз дитини, вік (менше 2-х років) та безпекову ситуацію, транспортування хлопчика громадським транспортом з Харкова до Києва є неможливим, оскільки це погіршує стан його здоров`я. Власний автомобіль є єдиним засобом забезпечення мобільності для підтримання здоров`я дитини.

По-друге, власниця авто здійснює догляд за матір`ю, яка має тяжке онкологічне захворювання. Мати власниці ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , проживає у м. Валки Харківської області. ОСОБА_16 потребує постійного нагляду в ДУ « ІНФОРМАЦІЯ_10 » та інших медичних закладах, які знаходяться у м. Харкові. Оскільки пацієнтка мешкає у м. Валки, а лікарні розташовані в обласному центрі, ОСОБА_4 використовує автомобіль для регулярного транспортування матері на обстеження.

По-третє, автомобіль використовується для забезпечення джерела доходу родини. ОСОБА_4 є фізичною особою-підприємцем (запис в ЄДР від 11.12.2023 № 003001856). Основним видом її діяльності є «Роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами». Підприємницька діяльність є джерелом доходу для утримання малолітньої дитини та лікування онкохворої матері. Специфіка роздрібної торгівлі продуктами вимагає постійної мобільності для закупівлі та перевезення товару. Накладення арешту на транспортний засіб фактично зупинить господарську діяльність, що поставить родину у скрутне матеріальне становище.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52).

На підставі викладеного, сторона захисту зазначила, що у даному кримінальному провадженні відсутні правові підстави для накладення арешту на майно, вилученого 27.11.2025 року в ході проведення огляду за адресою: АДРЕСА_3 , територія ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_2 », у задоволенні копотання просили відмовити.

Власник майна ОСОБА_11 про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення телефонограми захиснику ОСОБА_5 .

Власник майна ОСОБА_7 , захисник ОСОБА_17 про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою 28.11.2025.

Власник майна ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_18 про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись своєчасно та належним чином, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою 28.11.2025.

Неприбуття в судове засідання власника майна, прокурора, відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України не перешкоджає розгляду клопотань. Володілець майна, який не був присутнім при розгляді клопотання про арешт майна, має право заявити клопотання про скасування арешту майна в порядку та на підставах, визначених ст. 174 КПК України.

Дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими прокурор обґрунтовує доводи клопотання, заперечення сторони захисту, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Слідчий суддя встановив, що слідчим управлінням ГУНП в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000203 від 14.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

На підставі ухвал слідчого судді Київського районного суду м. Харкова проведено обшуки за наступними адресами:

АДРЕСА_2 , за місцем проживання ОСОБА_11 ;

АДРЕСА_4 , за місцем проживання ОСОБА_6 ;

АДРЕСА_5 , за місцем проживання ОСОБА_7 ;

проведено огляд місця події за адресою: АДРЕСА_3 , ТОВ ІНФОРМАЦІЯ_2 , під час якого виявлено та вилучено автомобіль Land Rover Range Rover Evoque р.н., VIN НОМЕР_8 , днз. НОМЕР_1 , ключі, які поміщені до крафт. пакету НПУ, належний ОСОБА_4 .

В ході проведення обшуків було вилучено вище перелічене майно.

Зазначені речі були визнані речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні постановою слідчої від 27.11.2025.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження прав власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститись у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з клопотанням про арешт майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження (абз.2 ч.1 ст.170 КПК України).

На переконання органу досудового розслідування вилучені речі можуть містить відомості, які мають значення для досудового розслідування та можуть бути використані як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження. Наведені прокурором відомості про обставини вчинення дій, в сукупності з доданими до клопотання матеріалами, дають слідчому судді підстави для висновку, що могли мати місце обставини, про які зазначається у цьому клопотанні.

Як зазначено в клопотанні, метою арешту вилучених речей є забезпечення збереження їх як речових доказів, а необхідність накладення арешту пов`язана з недопущенням його приховування, пошкодження, зникнення, втрати, знищення.

Дослідивши відомості про вилучені речі, врахувавши твердження прокурора у клопотанні, що вони містить/можуть містити інформацію, яка може мати значення для кримінального провадження та може в подальшому бути використана як докази, а також те, що постановою слідчого визнано речовими доказами у кримінальному провадженні (наявність якої на цьому етапі розслідування тільки констатується слідчим суддею та не надається їй оцінка в частині правомірності/можливості/доцільності віднесення вилученого майна до речових доказів), слідчий суддя приходить до висновку, що на даному етапі досудового розслідування вилучення відбулося правомірно, а подальше утримання потребує «легалізації» (встановлення правової визначеності щодо неї) з боку слідчого судді шляхом накладення арешту, оскільки передача володільцю на даному етапі досудового розслідування не забезпечить в повній мірі належну схоронність.

Отже, виходячи з фактичних обставин кримінального провадження, встановлених в ході розгляду клопотання, слідчий суддя переконався в тому, що аналіз представлених матеріалів на даному етапі виправдовує утримання органом досудового розслідування вилучених речей для перевірки наявності в них відомостей, що стосуються цього кримінального провадження.

На думку слідчого судді, враховуючи, серед іншого специфіку кримінального правопорушення, яке розслідується, ступінь тяжкості, накладення арешту в даному випадку є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження.

Таке обмеження не є свавільним та відповідає вимогам законності, з дотриманням справедливого балансу між вимогами суспільного інтересу у вигляді досягнення завдань кримінального провадження та вимогами захисту права власності окремої особи. З огляду на характер кримінального правопорушення, підстав сумніватися в співмірності такого обмеження права власності завданням кримінального провадження у слідчого судді не виникає.

Згідно положень ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним його майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Тимчасово вилученим може бути майно у виді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) надані особі з метою схилити її до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та (або) матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи як винагорода за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження (абз.2 ч.1 ст.170 КПК України).

Арешт майна допускається з метою забезпечення:1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Положення кримінального процесуального закону зобов`язує слідчого суддю встановити наявність обґрунтованої підозри у вчинені особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, лише під час розгляду клопотання про арешт майна з метою конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Разом з цим, в межах розгляду даного клопотання підставою арешту майна прокурор зазначає саме збереження речових доказів.

З огляду на зазначене, вилучене майно під час обшуку, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, підлягає арешту незалежно від того, хто є його власником, де знаходиться і незалежно від того, чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не буде досягнута мета застосування запобіжного заходу, а саме: запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховування) на певне майно, що перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання, дійшов висновку, що тимчасово вилучене майно, на яке прокурор просить накласти арешт, може бути доказом вчинення кримінального правопорушення, зберегло або може зберігати на собі сліди його вчинення, тобто відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Отже відповідно до ст. 91 КПК України вказане майно, на яке прокурор просить накласти арешт, має важливе доказове значення в рамках цього кримінального провадження.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, слідчою суддею не встановлено. Підстав сумніватися в співмірності такого обмеження права власності завданням кримінального провадження у слідчої судді не виникає.

Беручи до уваги те, що незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна може в подальшому перешкодити кримінальному провадженню та встановленню істини в ході досудового розслідування по ньому, з метою збереження речових доказів, майна, що має доказове значення в даному кримінальному провадженні, та для встановлення наявності чи відсутності фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження, суд вважає клопотання законним та обґрунтованим, а відтак таким, що підлягає задоволенню.

Слідча суддя роз`яснює, що у відповідності до ст. 174 КПК України, за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника чи володільця майна, якщо вони доведуть, що потреба у застосуванні цього заходу відпала, арешт майна може бути скасовано повністю або частково.

Доводи власника майна з приводу того, що вилучений транспортний засіб не підлягає арешту, оскільки не має жодного доказового значення та не містить даних щодо причетності до кримінального правопорушення, слідча суддя вважає безпідставними, оскільки арешт майна, з метою забезпечення збереження речових доказів, накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Крім того, одним з основоположних аспектів верховенства права є вимога юридичної визначеності, згідно з якою у разі остаточного вирішення спору судами їхнє рішення, що набрало законної сили, не може ставитися під сумнів. Юридична визначеність вимагає поваги до принципу res judicata, тобто «остаточності» рішення суду у спірних правовідносинах.

Слідчою суддею, в межах даного кримінального провадження під час розгляду клопотання про проведення обшуку, перевірялись правові підстави для надання дозволу на обшук, наявність достатніх підстав вважати, що відшукуванні речі, документи знаходяться у зазначеному в клопотанні житлі чи іншому володінні особи.

В межах розгляду даного клопотання, слідчою суддею не встановлено допущення органами досудового розслідування істотних порушень прав людини і основоположних свобод, які б давали підстави для відмови у накладені арешту на вилучене майно під час обшуку.

Водночас власники майна посилались на положення ч.2 ст.168 КПК України.

Як передбачено ч.1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Однією із загальних засад кримінального провадження, визначених п. 21 ч. 1 ст. 7 КПК України, є розумність строків. Відповідно до ст. 28 КПК України, під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Разом з цим, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 159 КПК України тимчасовий доступ до електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку здійснюється шляхом зняття копії інформації, що міститься в таких електронних інформаційних системах або їх частинах, мобільних терміналах систем зв`язку, без їх вилучення.

Відповідно до абз. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 168 КПК України, тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

У разі необхідності слідчий чи прокурор здійснює копіювання інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, телекомунікаційних системах, інформаційно-телекомунікаційних системах, їх невід`ємних частинах. Копіювання такої інформації здійснюється із залученням спеціаліста.

Враховуючи вищевикладене, положення ст. 114, ст. 132, ч. 4 ст.173 КПК України, керуючись загальними засадами кримінального провадження, викладеними в ст. 7 КПК України, слідчий суддя, для забезпечення виконання сторонами кримінального провадження вимог розумного строку, враховуючий воєнний стан, вважає необхідним зобов`язати слідчого за участю спеціаліста у строк 2 місяці зняти інформацію з арештованого майна, з електронних носіїв інформації, засобів зв`язку, мобільних телефонів, sim-карток, магнітних носіїв інформації, які були вилучені в ході проведення обшуків по кримінальному провадженню, після чого передати його на відповідальне зберігання власнику вказаного майна, попередивши його про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.

У подальшому, за наявністю певних процесуальних підстав та фактичних обставин, що можуть бути встановлені під час досудового розслідування, власник майна має право звернутися із клопотанням про скасування цього арешту згідно положень ст. 174 КПК України.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту майна у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

Питання щодо місця зберігання речових доказів вирішується слідчим у кримінальному провадженні на підставі вимог ст.100 КПК України та Порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 19 листопада 2012 року №1104.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.131, 132, 170-173, 309, 369, 370, 371, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 у кримінальному провадженні № 0000203 від 14.05.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України про арешт майна задовольнити.

Накласти арешт шляхом заборони розпорядження та користування на вилучене 27.11.2025 під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_11 за адресою: АДРЕСА_2 , майно, а саме на:

- сім карту з надписом: НОМЕР_4 ;

- сім карту з надписом НОМЕР_5 ;

- тримач для сім-карти з номером НОМЕР_6 ;

- електронний пристрій з надписом «TK STAR», в середині якого міститься сім - карта з надписом НОМЕР_7 , які упаковано до спец. пакету НПУ № PSP3146550, та які належать ОСОБА_11 .

Накласти арешт шляхом заборони розпорядження та користування на вилучене 27.11.2025 в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_3 , майно, а саме на:

- автомобіль Land Rover Range Rover Evoque р.н., VIN НОМЕР_8 , днз. НОМЕР_1 ;

- ключі від вказаного транспортного засобу, які поміщені до крафт пакету НПУ, що належить ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_11 .

Накласти арешт шляхом заборони розпорядження та користування на вилучене 27.11.2025 під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_4 , майно, а саме на:

- мобільний телефон «Iphone 15 ProMax» IMEI1: НОМЕР_9 , IMEI2: НОМЕР_10 , з сім-картою оператора « ІНФОРМАЦІЯ_4 » НОМЕР_11 , в прозорому чохлі під чохлом сім-карта « ІНФОРМАЦІЯ_4 » НОМЕР_12 , який упаковано до спец. пакету НПУ № PSP1297914,

- «GPS Tracker» чорного кольору, IMEI: НОМЕР_13 , який упаковано до спец. пакету № PSP 1297913;

- електронний пристрій із зовнішніми ознаками радіоподавлювача сірого кольору з маркуванням «DC12V IN», який упаковано до спец. пакету НПУ № PSP 2105332, які належать ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Накласти арешт шляхом заборони розпорядження та користування на вилучене 27.11.2025 під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , за адресою: АДРЕСА_5 , майно, а саме на:

- мобільний телефон ТМ «SAMSUNG», Galaxy A35 5G, IMEI-1- НОМЕР_20 , IMEI-2-41372, серійний номер НОМЕР_14 (без сім карти), який упаковано до спец. пакету НПУ № ICR0001157;

- тримач до сім карти з надписом « ІНФОРМАЦІЯ_6 »;

- сім карту з логотипом ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_7 » з надписом 155;

- Wi-fi роутер моделі: MIFI8800L, IMEI НОМЕР_16 , з встановленою сім картою з логотипом « ІНФОРМАЦІЯ_6 » надписом « НОМЕР_17 »;

- GPS-трекер, S/N-2946, IMEI НОМЕР_18 , які упаковано до спец. пакету НПУ№ PSP3146595,

- пару кросівок чорного кольору та спортивний одяг, які упаковано до спец. пакету НПУ № PSP 3146553, що належать ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Майно, на яке накладено арешт зберігати відповідно до порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України №1104 від 19.11.2012 «Про затвердження порядку зберігання речових доказів стороною обвинувачення, їх реалізації, технологічної переробки, знищення, здійснення витрат, пов`язаних з їх зберіганням і пересиланням, схоронності тимчасово вилученого майна під час кримінального провадження».

Зобов`язати слідчого, який здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, в строк не пізніше двох місяців з дня постановлення ухвали, за участю спеціаліста зняти інформацію з арештованого майна, з електронних носіїв інформації, засобів зв`язку, мобільних телефонів, sim-карток, магнітних носіїв інформації, які були вилучені в ході проведення обшуків по кримінальному провадженню, після чого передати його на відповідальне зберігання власнику вказаного майна, попередивши його про кримінальну відповідальність за ст. 388 КК України про необхідність збереження арештованого майна.

Зобов`язати слідчого, який здійснює досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні, забезпечити виконання ухвали.

Ухвала про арешт майна виконується слідчим, прокурором негайно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя

Київського районного суду

м. Харкова ОСОБА_1