Пересипський районний суд міста Одеси
Провадження №1-кс/523/933/26
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

14 січня 2026 року м. Одеса

Слідчий суддя Пересипського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 та заявниці ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду скаргу останньої особи на рішення слідчого про відмову у визнанні потерпілою в кримінальному провадженні №0000172 від 26 серпня 2025 року, за ознаками ч.1 ст.366 КК України,

в с т а н о в и в:

05 січня 2026 року до Пересипського районного суду м. Одеси надійшла скарга ОСОБА_3 на постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 від 15 грудня 2025 року про відмову у визнанні потерпілою в кримінальному провадженні №0000172 від 26 серпня 2025 року, за ознаками ч.1 ст.366 КК України.

Одночасно ОСОБА_3 просить слідчого суддю зобов`язати слідчого ознайомити її з процесуальними правами і обов`язками потерпілої, а також надати відповідну пам`ятку.

ОСОБА_3 у скарзі зазначає, що про оскаржуване нею рішення слідчого вона дізналася лише 25 грудня 2025 року, що не спростовано слідчим чи прокурором.

Дослідивши оскаржуване рішення слідчого, скаргу на нього з додатками, отримавши пояснення ОСОБА_3 в її підтримку, слідчий суддя дійшов наступного.

Як вбачається із витягу із Єдиного реєстру досудових розслідувань відомості про кримінальне провадження №0000172 від 26 серпня 2025 року, за ознаками ч.1 ст.366 КК України, було внесено на підставі ухвали слідчого судді, за заявою ОСОБА_3 , яка має процесуальний статус заявниці.

Іншою ухвалою слідчого судді від 19 листопада 2025 року слідчого зобов`язано розглянути клопотання ОСОБА_3 від 05 листопада 2025 року про визнання її в цьому ж провадженні потерпілою.

Постановою слідчого ОСОБА_4 від 15 грудня 2025 року було прийнято рішення про відмову ОСОБА_3 у визнанні потерпілою у вищезазначеному кримінальному провадженні, що обґрунтовано не наданням останньою документів чи інших доказів, які б підтверджували спричинення моральної шкоди та надали б можливість дійти об`єктивного висновку про завдання їй такої шкоди, а також обов`язком доведення таких обставин саме заявницею.

Не погоджуючись із такою постановою слідчого, скаржник усно та письмово зазначає про спричинення розслідуваним діянням істотної моральної шкоди, яка полягала у моральних переживаннях та стражданнях, спричинених використанням та поширенням керівником органу поліції недостовірної та конфіденційної інформації стосовно заявниці та її матері, у порушенні звичайного ритму повсякденного життя, що обумовило численні звернення до правоохоронних органів та суду з метою захисту порушених прав, а також погіршення стану здоров`я, що в свою чергу призвело і до спричинення майнової шкоди, яка полягала у неконкретизованих витратах на придбання офісного паперу та ліків.

ОСОБА_3 також пояснила, що її жодного разу не було викликано слідчим для допиту, не було запропоновано надати слідчому документи чи матеріали в обґрунтування спричиненої їй моральної та майнової шкоди.

Відповідно до положень ст.55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди. Права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого. Потерпілому вручається пам`ятка про процесуальні права та обов`язки особою, яка прийняла заяву про вчинення кримінального правопорушення. За наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

До обов`язкових ознак об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України, прямо не віднесено завдання цим діянням шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян.

Водночас, заявниця в суді прямо зазначає про спричинену їй моральну та матеріальну шкоду. Такі доводи в цілому відповідають положенням ч.1 ст.55 КПК України.

Посилання слідчого на обов`язок доказування саме ОСОБА_3 спричинення моральної шкоди, її розміру та інших обставин, є не релевантним в даному випадку, оскільки це стосується стадії судового розгляду цивільного позову в змагальному процесі (тобто для розв`язання заявлених позовних вимог), а не в аспекті визнання чи невизнання слідчим особи потерпілою на стадії досудового розслідування кримінального провадження.

Натомість, саме на слідчого та прокурора покладається обов`язок доказування обставин, передбачених ст.91 КПК України, зокрема, встановлення виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. І при цьому, в оскаржуваній постанові слідчого відсутні дані стосовно жодної слідчої дії, спрямованої на встановлення обставин можливого спричинення ОСОБА_3 шкоди.

З`ясувати відповідні обставини можливо було б шляхом виклику слідчим ОСОБА_3 для її наступного допиту, щонайменше в якості свідка, з пропозицією надати наявні у останньої документи чи інші докази, які б підтверджували спричинення такої шкоди та надали б можливість дійти об`єктивного висновку про завдання їй такої шкоди.

Окрім того, на думку слідчого судді, з метою з`ясування того, чи була спричинена будь-яка моральна шкода заявниці у розслідуваному кримінальному провадженні, а також в якому орієнтовному розмірі могла бути така шкода, доцільно було б і призначити в провадженні судово психологічну експертизу.

За таких обставин слідчий суддя вважає необхідним визнати оскаржуване заявницею процесуальне рішення слідчого від 15 грудня 2026 року таким, що було прийнято передчасно, у зв`язку із чим це рішення необхідно скасувати.

Водночас, аналіз змісту ч.5 ст.55 КПК України свідчить про те, що під час досудового розслідування саме слідчий повноважний вирішувати питання, пов`язані з визнанням особою потерплою, або відмовою в такому визнанні. Слідчий суддя, навіть позитивно розглядаючи можливу скаргу заявника на постанову слідчого чи прокурора про відмову у визнанні особи потерпілою, не вправі зобов`язувати останніх вчиняти конкретні дії (зокрема, залучати особу як потерпілу, надавати їй пам`ятку про права та обов`язки потерпілої, допитати її як потерпілу), оскільки такі рішення за своєю суттю свідчать про фактичне втручання в процесуальні повноваження слідчого (правова позиція постанови ККС ВС від 01 грудня 2022 року в справі №522/7836/21).

Керуючись ст.ст.55,303-309 КПК України, слідчий суддя,

п о с т а н о в и в:

Скарга ОСОБА_3 задовольнити частково.

Постанову слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 від 15 грудня 2025 року про відмову у визнанні ОСОБА_3 потерпілою в кримінальному провадженні №0000172 від 26 серпня 2025 року, за ознаками ч.1 ст.366 КК України - скасувати.

В задоволенні іншої частини вимог скарги ОСОБА_3 відмовити.

Зобов`язати слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Одесі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Миколаєві, ОСОБА_4 повторно розглянути в порядку ст.55 КПК України звернення ОСОБА_3 про визнання її потерпілою в кримінальному провадженні №0000172 від 26 серпня 2025 року, за ознаками ч.1 ст.366 КК України.

На підставі ч.4 ст.535 КПК України зобов`язати керівника зазначеного органу досудового розслідування повідомити Пересипський районний суд м. Одеси про виконання даної ухвали слідчого судді.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1