УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2026 року

м. Київ

справа № 304/1100/22

провадження № 51 - 151ск26

Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника засудженої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 09 жовтня

2025 року,

встановила:

за вироком Перечинського районного суду Закарпатської області від 15 вересня 2022 року затверджено угоду про визнання винуватості від 15 вересня 2026 року, укладену між прокурором Перечинського відділу Ужгородського місцевої прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченою ОСОБА_4 у кримінальному провадженні, внесеному 19.05.2022 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000070. ОСОБА_4 визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 Кримінального кодексу України (далі - КК України) та призначено їй узгоджене сторонами покарання у виді позбавлення волі на строк один рік.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку на один рік.

На підставі ст. 76 КК України на ОСОБА_4 покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 09 жовтня 2025 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника засудженої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на зазначений вирок суду першої інстанції на підставі ст. 394, ч. 4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України).

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі захисник засудженої ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_5 , вказує на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції. Вважає, що апеляційний суд допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки він мав право на оскарження судового рішення, в тому числі і вироку суду на підставі угоди, з підстав її затвердженням судом у кримінальному провадженні, в якому вона не може бути укладена, а також у зв`язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням судом першої інстанції вимог КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вважає, що суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив захиснику в перевірці законності вироку місцевого суду, посилаючись на приписи ч. 4 ст. 399 КПК України.

Мотиви Суду

Перевіривши доводи, наведені в касаційній скарзі, які аналогічні доводам його апеляційної скарги, дослідивши додану до неї копію оскаржуваного судового рішення, колегія суддів убачає, що у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Як убачається зі змісту судових рішень, захисник, не погоджуючись з вироком місцевого суду, яким було затверджено угоду про примирення між прокурором та обвинуваченою, оскаржив його в апеляційному порядку. При цьому захисник указував на істотні порушення судом вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, зазначає, що обвинувачена є малограмотною особою, в судовому засіданні її захисник брав участь в режимі відеоконференції, тому вона не мала можливості з ним поспілкуватись та належним чином зрозуміти суть обвинувачення, оскільки вважала, що отримувала державні кошти на тій підставі, що є багатодітною матір`ю. На його думку, вирок суду підлягає апеляційному оскарженню, оскільки обвинувачена ОСОБА_4 в силу своєї юридичної необізнаності та малограмотності не усвідомлювала суть пред`явленого їй обвинувачення.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження лише, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, або судове рішення оскаржене виключно з підстав, з яких воно не може бути оскарженим згідно з положеннями ст. 394 цього Кодексу.

За змістом засади диспозитивності сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом (ч. 1 ст. 26 КПК України).

З огляду на вказані вище положення, які складають зміст засади диспозитивності, у випадку ініціювання сторонами вирішення правового спору між ними самостійно, через укладення угоди у порядку, визначеному Главою 35 КПК України, дії суду обмежується відповідним бажанням сторін.

Послідовно забезпечуючи реалізацію вимог засади диспозитивності, законодавець виділив в окремій нормі КПК України особливості апеляційного оскарження судових рішень на підставі угод, що передбачає звуження меж вимог, які можуть ставити в апеляції суб`єкти оскарження.

Імперативна вказівка у цій процесуальній нормі щодо виключного визначення підстав для оскарження відповідного судового рішення узгоджується і з положеннями ч. 2 ст. 473 КПК України.

Так, за вказаною нормою наслідком укладення та затвердження угоди про визнання винуватості для прокурора, підозрюваного чи обвинуваченого є обмеження їх права оскарження вироку згідно з положеннями ст.ст. 394 та 424 цього Кодексу, а для підозрюваного чи обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абз. 1 та 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 цього Кодексу.

Таким чином законодавець створює процесуальні запобіжники від можливої недобросовісності та зловживання процесуальними правами учасників судового розгляду, які з метою скасування вироку суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості можуть в апеляційній скарзі відмовитися від визнання обставин, які визнавалися ними під час судового провадження на підставі угоди.

Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду, висловленою ним у неодноразово, зокрема у постанові від 02.10.2018 у справі № 523/13129/17 (провадження № 51-3421км18) та ухвалі від 11.10.2018 у справі № 165/1091/19 (провадження № 51-5018ск19) щодо можливості апеляційного оскарження вироків постановлених на підставі угод про визнання винуватості, і дійшов висновку, що посилання на порушення, які не належать до підстав оскарження вироку за угодою про визнання винуватості відповідно до ч. 4 ст. 394 КПК України, не доводить права на оскарження такого вироку.

Поняття покарання, вичерпний перелік його видів, засади призначення покарання, звільнення від покарання та його відбування визначені розділами Х-ХІІ КК України і розширеному тлумаченню не підлягають.

Зважаючи на те, що угода про примирення являє собою ключовий інструмент узгодження інтересів учасників кримінально-правового конфлікту та забезпечення їх балансу, колегія суддів касаційного суду в цілому погоджується з такою позицією суду апеляційної інстанції, вбачаючи необхідним при цьому вказати таке.

Як убачається із оскаржуваної ухвали суду апеляційної інстанції, суд роз`яснив предмет розгляду ? угоди від 15 вересня 2022 року про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченою, з`ясував, чи відомо останній, з яких підстав вона знаходиться в суді; чи укладала вона з прокурором угоду від 15 вересня 2022 року про визнання винуватості за ч. 2 ст. 190 КК України; чи є у неї заперечення, заяви чи зауваження щодо підписаної нею угоди; чи добровільно вона підписала угоду з прокурором; чи здійснювався на неї тиск або примус; чи підтримує вона угоду і чи бажає, щоб суд її затвердив, чи може потрібно здійснювати судове провадження в повному обсязі; чи не відмовляється вона від підписаної угоди; чи розуміє обвинувачена наслідки затвердження судом угоди; чи розуміє, що угодою передбачено призначення їй покарання, зокрема, ОСОБА_4 повинна понести за вчинене кримінальне правопорушення, а саме за ч. 2 ст. 190 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк один рік та на підставі ст. 75 КК України ОСОБА_4 підлягає звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку на один рік та з покладенням на неї певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Колегія суддів звернула увагу на те, що від обвинуваченої ОСОБА_4 , яка, окрім іншого, була представлена захисником-адвокатом ОСОБА_7 , жодних заперечень чи зауважень, не надходило, втому числі щодо факту участі захисника в судовому засіданні в режимі відеоконференції. Більш того, судом апеляційної інстанції був досліджений журнал судового засідання та звукозапису від 15 вересня 2022 року, з якого вбачається що обвинувачена погодилась із проведенням судового засідання за участю захисника-адвоката ОСОБА_7 у режимі відеоконференції.

Окрім того, захисник ОСОБА_7 також підтримав затверджену між прокурором та обвинуваченою 15 вересня 2022 року угоду, жодних зауважень та заперечень суду не повідомив.

Вказаним підтверджується, що судом першої інстанції дотримано вимог ст. 474 КПК України щодо порядку здійснення судового провадження на підставі угоди та затвердження угод між прокурором та обвинуваченою про визнання винуватості, зміст угоди відповідає вимогам КПК України і обвинуваченій ОСОБА_4 призначено покарання, яке узгоджено сторонами угоди.

Таким чином, апеляційний суд, відмовляючи у відкритті провадження, діяв відповідно до вимог кримінального процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що на підставі п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК у відкритті касаційного провадження потрібно відмовити.

Ураховуючи викладене, керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, колегія суддів

постановила:

відмовити у відкриттікасаційного провадження за касаційною скаргою захисника засудженої ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 09 жовтня 2025 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3