Справа № 333/6524/24
Пр. № 1-кп/333/255/26
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2026 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника (в режимі відеоконференцзв`язку): ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі спеціального судового провадження в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000105 від 17.01.2023 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сімферополь, АР Крим, українця, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Незалежність України визнано значною кількістю держав світу, у тому числі 05.12.1991 російською федерацією (далі за текстом рф).

За загальновідомими фактом, в порушення норм міжнародного права, приблизно о 5 годині 00 хвилин 24 лютого 2022 року підрозділи збройних сил та інших збройних формувань рф на виконання наказів вищого військового та політичного керівництва рф щодо розв`язання агресивної війни та воєнного конфлікту проти України, із застосуванням зброї, військової техніки та артилерії, з нанесенням ракетних та авіаційно-бомбових ударів по військовій та цивільній інфраструктурі, вторглись на територію суверенної України через державні кордони в Харківській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, Запорізькій, Київській, інших областях та здійснили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, які мають важливе народногосподарське чи оборонне значення, після чого здійснили військову окупацію частин території суверенної України, у тому числі місто Мелітополь Мелітопольського району Запорізької області.

24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжено відповідними Указами Президента України затверджених Верховною радою України, зокрема Указом Президента України від 06 травня 2024 року № 271/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України 3684-ІХ від 08.05.2024, яким строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години 30 хвилин 14 травня 2024 року строком на 90 діб.

Починаючи з 25.02.2022 Мелітопольська міська територіальна громада Мелітопольського району Запорізької області тимчасово окупована представниками збройних формувань держави-агресора рф (наказ Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 «Про затвердження Переліку територій на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією»), що у відповідності до вимог Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 (в редакції від 07.05.2022) є незаконним і не створює для російської федерації жодних територіальних прав.

Тимчасово окупованою територією, відповідно до п.7 ч.1 ст.1-1 Закону №1207-VII, є частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації.

Після повної окупації значної частини території Запорізької області, зокрема м. Мелітополь та Мелітопольського району, м. Бердянськ та Бердянського району, м. Василівка та частини Василівського району, м. Пологи та частини Пологівського району, представниками збройних формувань держави-агресора рф фактично було узурповано всі владні повноваження на вказаних територіях, шляхом збройного захоплення адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, встановлення інституту військових комендатур, запровадження тотального контролю та жорсткого управління у всіх сферах життєдіяльності територіальних громад, фактичної ліквідації приватної власності, свободи слова, пересування та волевиявлення на захоплених територіях, а також шляхом повсякденного залякування населення, застосування фізичного і психологічного впливу до окремих категорій суспільства, в тому числі шляхом незаконного позбавлення волі діючих представників органів державної влади України та місцевого самоврядування.

Разом з тим, 12.03.2022 представниками вищого політичного керівництва держави агресора рф за сприянням представників збройних формувань держави агресора рф, діючи умисно всупереч загально визнаних норм міжнародного права, установленого Конституцією України, Законом України «Про місцеві державні адміністрації» та іншими діючими нормативно-правовими актами порядку, з метою контролю окупованих територій України та подальшого насильницького приєднання цих території України в односторонньому порядку, тобто фактично маючи на меті зміни меж території України, цілеспрямовано створено окупаційну адміністрацію рф так звану «Военно-гражданскую администрацию Запорожской области».

Так, положеннями п.6 ч.1 ст.1-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» визначено, що окупаційна адміністрація рф - це сукупність державних органів і структур рф, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольними рф самопроголошеними органами, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріуси та суб`єкти адміністративних послуг.

В свою чергу незаконними органами, посадовими та службовими особами відповідно до ч.2 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

В подальшому, на початку червня 2022 року (більш точна дата та час органом досудового розслідування не встановлені), громадянин України ОСОБА_5 , перебуваючи на території м. Мелітополь Мелітопольського району Запорізької області, яке з 25.02.2022 та на час складання повідомлення про підозру є тимчасово окупованою представниками зф держави-агресора рф територією України, маючи проросійські погляди, діючи умисно, достовірно усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, з метою підтримання окупаційної влади, прийняв пропозицію невстановлених під час досудового розслідування осіб із числа представників окупаційної адміністрації мовою оригіналу «Военно-гражданской администрации Запорожской области» та добровільно зайняв посаду мовою оригіналу «заместителя Главы Военно-Гражданской Администрации по внутренней политике», пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій у незаконному органі влади мовою оригіналу «Военно-гражданской администрации Запорожской области», створеній на тимчасово окупованій території Запорізької області з місцем фактичного розташування за адресою: Запорізька обл., Мелітопольський район, м. Мелітополь, пл. Перемоги, 4.

Отримавши незаконно набуті владні повноваження ОСОБА_5 , не пізніше липня 2022 року (та на момент повідомлення про підозру) організував загальну роботу у незаконному органі влади мовою оригіналу - «Военно-гражданской администрации Запорожской области», спрямовану на підвищення іміджу окупаційної влади держави-агресора рф, формування у місцевого населення думки невідворотності встановлення та утвердження російської окупації частини території України, як єдиної законної влади на цій території, а також здійснював видачу незаконних нормативно-правових актів обов`язкових для виконання на тимчасово окупованій території Запорізької області.

Таким чином, громадянин України ОСОБА_5 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 111-1 КК України - добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Відповідно ст. 129 Конституції України, ст. 7 КПК України, основними засадами судочинства в Україні - є верховенство права, законність, рівність усіх учасників судового розгляду перед законом і судом; повага до людської гідності.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Отже, кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого повинно відповідати, у тому числі таким загальним засадам судочинства, як законність, рівність перед законом і судом, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини тощо (п.п. 2, 3, 10 ч. 1 ст. 7 КПК України).

Суть принципу законності відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України, крім іншого, полягає у тому, що під час кримінального провадження суд, прокурор та слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 10 КПК України, суть принципу рівності перед законом і судом полягає у тому, що не може бути привілеїв чи обмежень у процесуальних правах, передбачених цим Кодексом, за будь-якими ознаками, у тому числі за політичними переконаннями.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Судом встановлено, що дане кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Стороною обвинувачення та судом використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого, зокрема, право на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя.

Обвинувачений ОСОБА_5 , будучи обізнаним, що стосовно нього розпочато кримінальне провадження, винесено повідомлення про підозру та обвинувальний акт спрямовано до суду, у судові засідання не з`явився, незважаючи на судові повістки (оголошення), надані до газети «Урядовий кур`єр», «Голос України», на сайті суду та на сайті Офісу Генерального прокурора.

Враховуючи ті обставини, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, знає про розпочате щодо нього кримінальне провадження і протягом тривалого часу переховується від органів досудового розслідування, ухвалою суду від 23.12.2024 року прийнято рішення про здійснення спеціального судового провадження стосовно вказаного вище обвинуваченого та, відповідно, судовий розгляд проводився за відсутності обвинуваченого.

У зв`язку з цим обвинувачений ОСОБА_5 не був допитаний судом в якості обвинуваченого по суті пред`явленого йому обвинувачення.

Дослідивши під час спеціального судового провадження в судовому засіданні надані стороною обвинувачення докази, суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому злочину підтверджується наступними доказами:

- витягом з ЄРДР № 0000105 від 17.01.2023 року, за яким у невстановлений досудовим розслідуванням час, однак не раніше 20.05.2022 громадянин ОСОБА_5 , діючи умисно, з власної ініціативи, добровільно погодився на співпрацю з представниками держави - агресора, шляхом зайняття посади заступника голови т.зв. «Военно-Гражданской администрации Запорожской области», яка пов`язана з виконанням організаційно-розпорядчих функцій;

- повідомленням заступника начальника УСБУ у Вінницькій області від 16.03.2023 року та рапорт співробітника УСБУ у Вінницькій області від 16.01.2023 року про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України ОСОБА_5 ;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 25 квітня 2023 року та фото таблицею до нього і DVD-R диском з відео фіксацією пред`явлення особи, відповідно до якого ОСОБА_6 , серед пред`явлених осіб на фотознімках, останній на фото № 1 впізнав ОСОБА_5 за прикметами: овальне обличчя, зачіска;

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 25 квітня 2023 року та фото таблицею до нього і DVD-R диском з відео фіксацією пред`явлення особи, відповідно до якого ОСОБА_7 , серед пред`явлених осіб на фотознімках, остання на фото № 1 впізнала ОСОБА_5 за прикметами: овальне обличчя, зачіска;

- протоколом огляду Інтернет-ресурсу від 01.04.2023 року,відповідно до якого виявлено статтю з назвою (мовою оригіналу) «Украинские делегаты устромили шабаш в ОБСЕ во время выступления крымского журналиста «Общество Крыма». В ході дослідження змісту данної статті виявлено, що вона цитує т.зв. «председателя крымского отделения Союза журналистов России Андрея Трофимова». Публікація також містить фотознімок ОСОБА_5 ;

- протоколом огляду Інтернет-ресурсу від 29.05.2024 року,відповідно до якого здійснено відображення Web-сторінки у папці з назвою «ВОЕННО-ГРАЖДАНСКАЯ АДМИНИСТРАЦИЯ ЗАПОРОЖСКОЙ ОБЛАСТИ» виявлено (мовою оригіналу) Выписка из Единого государственного реестра юридических лиц от 30.05.2024 года «ВОЕННО-ГРАЖДАНСКАЯ АДМИНИСТРАЦИЯ ЗАПОРОЖСКОЙ ОБЛАСТИ» Запорожская область г.Мелитополь пл. Победы, д.4. Долучений до данного протоколу DVD-R диск, досліджений в судовому засіданні;

- протоколом огляду Інтернет-ресурсу від 29.05.2024 року,відповідно до якого здійснено пошуковий запит « ОСОБА_5 », та виявлено інформацію (мовою оригіналу) «проект. Российский оккупационный корпус. ОСОБА_5 », який містить біографічні данні останнього та відомості про діяльність останнього. Зокрема стаття містить (мовою оригіналу) «В июне 2022 года сразу после назначения в ВГА Запорожской области заявил, что брошенные украинцами на оккупированной территории бизнесы будут национализированы и переданы российским компаниям». Долучений до данного протоколу DVD-R диск, досліджений в судовому засіданні;

- протоколом огляду Інтернет-ресурсу від 27.01.2023 року,відповідно до якого об`єктом огляду є інтернет сторінка у соціальній мережі «В контакте», що належить ОСОБА_5 , де під назвою « ОСОБА_8 » містяться фотознімки з зображенням останнього, стаття останнього, якою він наприкінці 2022 року закликає відстоювати інтереси руського миру. Також його публікація (мовою оригіналу) Переговоры с Украиной можно вести только с одной повесткой дня: о ее полной капитуляции и сдачи оружия ВСУ. Вся практика минувших лет показывает: украинская строна АБСОЛЮТНО недоговороспособна!!!!». Також містяться відеофайли за участі ОСОБА_5 де він закликає до націоналізації активів, нерухомості та рухомого майна. На сайті «РИА НОВОСТИ» міститься стаття від 02.06.2022 року (мовою оригіналу) Глава подконтрольной России администрации Запорожской области ОСОБА_9 подписал указ о национализации имущества, принаджежащего Украине по состоянию на 24 февраля 2022 года, сообщил РИА Новости замглавы администрации ОСОБА_8 » У вказаній статті зазначається інформація про особу, яка перебуває на посаді заступника голови окупаційної адміністрації Запорізької області «Андрея Трофимова». Також досліджено статтю, в якій на посилання «замглавы администрации ОСОБА_10 » сформовано залізничне підприємство на підконтрольній рф частині Запорізької області та створюються логістичні ланцюжки через Донбас. Долучений до данного протоколу DVD-R диск, досліджений в судовому засіданні;

- протоколом зняття інформації з електронних інформаційних систем від 08.02.2023 року, а саме мобільного телефону з номером оператора мобільного зв`язку НОМЕР_1 , який належить та яким особисто користується гр. України ОСОБА_5 , відповідно до якого встановлено переписку останнього з особами з приводу виконання функцій заступника голови адміністрації щодо виконань указів та розпоряджень голови адміністрації ОСОБА_11 , заклики до надання йому інформації щодо навчальних закладів на окупованій території.Долучений до данного протоколу DVD-R диск, досліджений в судовому засіданні;

- протоколом огляду від 10.07.2024 року, а саме зняття інформації з електронних інформаційних систем - мобільного телефону з номером оператора мобільного зв`язку НОМЕР_1 , який належить та яким особисто користується гр. України ОСОБА_5 , відповідно до якого виявлено файл, з якого встановлено документ на 3-х аркушах, посередині якого наявний надпис «Совещания 6 июня 2022 года», де міститься таблиця та відібрано інформацію, яка стосується ОСОБА_5 як «заместителя Главы Военно-Гражданской Администрации»; скріншот фотографії (мовою оригіналу) Народное ополчение Республики Крым Удостоверение А№01034 ОСОБА_5 », з фотокарткою особи ОСОБА_5 .

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 пояснила, що обвинуваченого ОСОБА_5 вона особисто не знає, але з соціальних мереж та від односельчан з с. Терпіння їй відомо про його діяльність, а саме, що він був призначений на посаду «заместителя Главы Военно-Гражданской Администрации», приймав участь у референдумах та закликав запроваджувати російську пропаганду. На сайтах соцмереж вона бачила статті з його фотографіями.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що з обвинуваченим ОСОБА_5 він особисто не знайомий, але з соціальних мереж та від знайомих і друзів йому відомо про діяльність останнього, а саме, що він був призначений на посаду заступника голови окупованої Запорізької області, на сайтах в соцмережах він бачив його фотографії на мітингах, з різних закладів щодо підтримки окупаційної влади та статті з закликами.

В якості доказу винуватості ОСОБА_5 сторона обвинувачення посилається на протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімком від 02 жовтня 2023 року та фото таблицю до нього і DVD-R диск з відео фіксацією пред`явлення особи, відповідно до якого ОСОБА_12 , серед пред`явлених осіб на фотознімках, останній на фото № 2 впізнав ОСОБА_5 за прикметами: середній зріст, середньої статури, має овальне обличчя та коротке-риже волосся, зачіска, оскільки він його бачив на території тимчасово окупованого м. Мелітополь Запорізької області приблизно 07.07.2022 року.

Безпосередньо допитати під час судового слідства свідка ОСОБА_12 та дати належну оцінку його показам, суд позбавлений можливості, оскільки від допиту свідка ОСОБА_12 прокурор відмовився під час судового слідства.

Визнаватися допустимими і використовуватися як докази у кримінальній справі можуть тільки фактичні дані, одержані відповідно до вимог кримінально-процесуального законодавства. Перевірка доказів на їх допустимість є найважливішою гарантією забезпечення прав і свобод людини і громадянина в кримінальному процесі та ухвалення законного і справедливого рішення у справі (рішення Конституційного Суду України від 20.10.2011 р. № 12-р/п/2011).

В силу ст.95 КПК України, показання - це відомості, які надаються в усній або письмовій формі під час допиту підозрюваним, обвинуваченим, свідком, потерпілим, експертом щодо відомих їм обставин у кримінальному провадженні, що мають значення для цього кримінального провадження. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих в порядку ст.225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судове рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

Висновки суду повністю узгоджуються з роз`ясненнями Верховного Суду України про порядок застосування зазначеної норми процесуального права у постанові від 21.01.2016 року по справі № 5-249кс15.

Оскільки свідок ОСОБА_12 не був безпосередньо допитаний під час судового провадження, суд не згадує на користь обвинувачення інформацію, викладену в протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотокартками від 02.10.2023 року за участі ОСОБА_12 ..

Судом досліджені документи, які характеризують особу обвинуваченого:

- особова картка (з фотокарткою) з Державної міграційної служби України на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Сімферополь, АР Крим, українця, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , має паспорт громадянина України номер НОМЕР_2 та паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 ;

- довідка УІАЗ ГУ НП України в Запорізькій області станом на 28.05.2024 року, відповідно до якої ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності не притягався.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011 р.) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірланд проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, Series А., заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також в сукупності з показаннями свідків, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

Під час судового розгляду стороною захисту не ставилось питання щодо визнання будь-яких доказів сторони обвинувачення недостовірними чи недопустимими.

Проаналізувавши досліджені докази у справі в сукупності, суд вважає їх достовірними, допустимими, об`єктивно та послідовно підтверджуючими одне одного та винність ОСОБА_5 у скоєнні злочину за викладених у вироку обставинах. Суд приймає як належні та достатні докази показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , оскільки їх покази були послідовними, були послідовними щодо обставин, які мали істотне значення для правильного вирішення справи, - часу, місця, способу вчинення кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила, були логічними та узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами. Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у інкримінованого йому злочині.

Таким чином, розглянувши кримінальне провадження з дотриманням положень ч. 1 ст. 337 КПК України, в межах висунутого обвинувачення, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, оцінивши кожний доказ, наданий стороною обвинувачення, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, вважає зазначені докази належними, допустимими, достовірними та в сукупності достатніми для прийняття рішення про винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, поза розумним сумнівом.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував щодо розгляду даної справи в порядку спеціального судового провадження та не заперечував щодо правової кваліфікації дій ОСОБА_5 .. Захисник обвинувачено го ОСОБА_4 здійснював активні дії, спрямовані на захист обвинуваченого, приймав участь у дослідженні доказів, виступав у дебатах та заперечував запропоновану прокурором міру покарання, просив застосувати мінімальну міру покарання для обвинуваченого.

Під час судового слідства не знайшов свого підтвердження той факт, що ОСОБА_5 був вимушений зайняти посаду заступника голови«Военно-гражданской администрации Запорожской области» або діяв під фізичним чи психічним примусом з боку осіб, які представляли іноземну державу - росію, оскільки вказаний факт спростовуються і дослідженими судовому засіданні відео - матеріалами з телеграм-каналу за якими ОСОБА_5 активно приймає участь у нарадах, дає вказівки на виконання указів та розпоряджень голови «Военно-гражданской администрации Запорожской области» ОСОБА_11 , приймає участь у закладах на підтримку окупаційної влади. Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 добровільно зайняв посаду у незаконних органах влади, створених на тимчасово-окупованій території Запорізької області.

Враховуючи наведене, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України, як колабораційна діяльність, тобто добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

При призначенні покарання, згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Призначаючи покарання суд виходить із наступного.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України за ступенем тяжкості вчиненого злочину, останній віднесено до категорії тяжкого злочину.

Обставин, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченому, судом не встановлено.

Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання, також не встановлено.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_5 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, проте враховуючи також, що обвинувачений вчинив даний злочин умисно, усвідомлюючи свої дії, які полягли у сприянні окупаційної влади держави-агресора, з метою його перевиховання та упередження скоєння злочинів в подальшому, суд вважає, що обвинуваченому необхідно призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 5 ст. 111-1 КК України, з додатковим покаранням.

При цьому, визначаючи розмір призначеного покарання, суд враховує той факт, що обвинувачений ОСОБА_5 , як громадянин України, вчинив тяжкий злочин в період встановленого в Україні воєнного стану, що суперечить порядку, встановленому Конституцією України, і свідчить про те, що злочин має підвищену суспільну небезпечність, вчинив цей злочин умисно з прямим умислом, а тому суд вважає, що виправлення та перевиховання обвинуваченого не можливе без реального відбування покарання.

Призначаючи покарання суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого і що згідно ч. 2 ст. 52 КК України, конфіскація майна відноситься до додаткових видів покарання.

Підстави для застосування положень ст. 69, 75 КК України відсутні, оскільки відсутні обставини, передбачені ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення з огляду на вчинення ОСОБА_5 суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України.

Суд приходить до висновку, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Враховуючи, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12.07.2024 року, ОСОБА_5 в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави, то вказаний запобіжний захід до набрання вироком законної сили слід залишити незмінним.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 слід обраховувати з моменту звернення вироку до виконання, тобто із дня фактичного його затримання.

Процесуальні витрати на залучення експертів відсутні.

Речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 323,369-376,615 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України та призначити йому покарання у вигляді 8 (восьми) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах влади строком на 12 (дванадцять) років, з конфіскацією всього належного йому майна.

Запобіжний захід по даному кримінальному провадженню у вигляді тримання під вартою без визначення застави до набрання вироком законної сили слід залишити незмінним. Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з дня фактичного його затримання.

Витрати на залучення експертів відсутні.

Речові докази відсутні.

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.

Інформацію про ухвалений вирок, опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1