Житомирський апеляційний суд
Справа №272/667/25 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/935/25
Категорія ч.2 ст.15 ч. 1 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2025 року колегія суддів Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретаря: ОСОБА_5

захисника: ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

потерпілого: ОСОБА_8

прокурора: ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0000072 від 16.04.2025 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 03 вересня 2025 року, яким засуджено

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Стара Котельня, Андрушівського району, Житомирської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого: востаннє, 03.04.2024 року вироком Фастівського міськрайонного суду за ст. 185 ч.2 КК України, ст. 70 КК України на 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна; ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 28.06.2024 року умовно-достроково звільненого від відбування основного покарання на строк 4 роки 7 місяців 8 днів,-

- за ч. 2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України на 7 років позбавлення волі.

На підставі ст. 71 ч.1 КК України до призначеного ОСОБА_7 покарання приєднано частково невідбуту частину покарання за попереднім вироком Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03.04.2024 року, і визначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 7 (семи років) та 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 вирішено рахувати з моменту затримання - 16.04.2025 року.

Скасовано арешт на майно, накладений ухвалою Коростишівського районного суду Житомирської області від 18.04.2025 року, а саме: камінь зі слідами РБК; сокиру з розділеним руків`ям; шапку чорного кольору із залишками бруду; куртку темно-зеленого кольору із залишками бруду та РБК на рукавах; сумку чорного кольору із накладанням бруду та РБК; мотузку білого кольору із накрапом РБК; ножівку з накладенням РБК на руків`ї; дерев`яне руків`я із залишками РБК; 2 дерев`яні аплікатори із змивами із дерев`яного руків`я; ремінь темно-коричневого кольору зі слідами експлуатації; куртку (бушлат) військову комбінованих кольорів темно-зеленого, зеленого та коричневих кольорів з наявними накладаннями бруду та частковим накладенням РБК; штани спортивні чорного кольору; кофту спортивну чорного кольору; кросівки чорного та білого кольорів з наявним накладенням РБК; арешт у виді розпорядження та володіння на мобільний телефон торгівельної марки «Samsung» ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 в чохлі.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення судової експертизи в сумі 24964 грн. 72 коп. на р/р: отримувач: ГУК у Жит.Обл./ТГ м.Житомир /24060300 Банк отримувача: Казначейство України, ; код класифікації доходів: 24060300, рахунок :UA 0006797.

Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу відносно ОСОБА_7 залишено попередній тримання під вартою.

Питання про долю речових доказів вирішено в порядку ст.100 КПК України.

в с т а н о в и л а:

Як встановив суд, ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово судимим за кримінальні правопорушення: проти власності; проти громадського порядку та моралі; у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів та інші кримінальні правопорушення проти здоров`я населення, маючи невідбуту частину покарання у виді позбавлення волі за кримінальні правопорушення, які вчиняв, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення та перевиховання не став та вчинив нове умисне кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи, за наступних обставин.

Так, 16.04.2025 близько 14 год. 15 хв. ОСОБА_7 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, проходив повз будинок АДРЕСА_1 та у вказаному місці та за вказаних обставин випадково зустрівся із раніше незнайомим ОСОБА_8 , який повертався з території місцевого кладовища та при собі мав інвентарний інструмент, зокрема сокиру та ножівку.

У подальшому під час спілкування, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 виник словесний конфлікт в ході якого у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на спричинення ОСОБА_8 тілесних ушкоджень, з метою його вбивства.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 з метою вбивства, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою припинити у такий спосіб конфлікт та показати свою перевагу, з мотиву у такий спосіб покарати останнього, штовхнув останнього від себе. Як наслідок ОСОБА_8 не втримався на ногах та впав на землю.

Після цього, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_8 з метою його вбивства, ОСОБА_7 не очікуючи підведення наніс кулаками обох рук ОСОБА_8 близько 3 ударів в область обличчя. Після чого, висловлюючи погрози вбивством із використанням ненормативної лексики, підвівся та почав наносити не менше двох ударів ногами в район черевної порожнини. Надалі, діючи з єдиним умислом, ОСОБА_7 почав наносити удари ногами, не менше двох разів в область голови ОСОБА_8 .. Усвідомлюючи, що ОСОБА_8 не чинить супротив та перебуває без свідомості, продовжуючи діяти із вказаною метою та мотивом, взяв до рук сокиру, яка знаходилась поряд місця поді та належала ОСОБА_8 і не даючи підвестись останньому, наніс не менше двох ударів тильною стороною в область тім`яної ділянки голови ОСОБА_8 .

Далі, продовжуючи свої злочинні дії, направлені на позбавлення життя ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ременем, який зняв із штанів потерпілого, обвів ним навколо шиї останнього та застосовуючи фізичну силу почав його затягувати, тим самим здійснюючи його удушення.

В подальшому, вважаючи вчинені ним дії достатніми для позбавлення життя ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , прийшовши до висновку, що досягнув свої мети, залишив місце вчинення злочину, тобто останній виконав усі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки допомога потерпілому була надана працівниками швидкої медичної допомоги, яку викликали очевидці події.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_7 потерпілий ОСОБА_8 отримав тілесні ушкодження у вигляді рубленої рани на волосистій частині голови, забійну рану в лобній ділянці зліва, множинні садна обличчя, закритий перелом кісток носа, забій та набряк м`яких тканин голови та обличчя, струс головного мозку, що відноситься до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я та закритий перелом 9,10 ребер по біляхребтовій лінії праворуч, що відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання і відповідно до ст.69 КК України призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 роки.

Вважає оскаржуваний вирок необґрунтованим через його суворість, оскільки існує невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що свою вину визнав повністю, щиро розкаявся, співпрацював із органами слідства.

Вчинення цього злочину стало можливим під впливом емоційного збудження. яке виникло у нього внаслідок образливих слів зі сторони потерпілого.

Зазначає, що є військовослужбовцем і проходив військову службу в зоні бойових дій на «нулю» в Курській області, там був поранений, за що командування військової частини надало йому короткострокову відпустку до дому.

Посилається на те, що потерпілий ОСОБА_8 ніяких претензій до нього не має.

Під вартою перебуває майже пів року і за цей період він багато раз обдумав свій вчинок і про це дуже жалкує.

Зазначає, що бажає надалі продовжити військову службу і захищати Батьківщину від збройної російської агресії.

Під час проходження військової служби характеризувався позитивно, був поранений, на вихованні перебуває малолітня донька ОСОБА_10 .

Заслухавши доповідача, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали подану апеляційну скаргу, заперечення прокурора на апеляційну скаргу, перевіривши матеріали провадження, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України в апеляційній скарзі не оспорюється.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до положень ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

З кримінального провадження вбачається, що суд призначаючи ОСОБА_7 покарання в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

При призначенні покарання ОСОБА_7 судом було враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, що відносяться до категорії особливо тяжкого злочину, обставини, що пом`якшують його покарання щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставини, що обтяжують його покарання рецидив злочинів, вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку, вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, дані про особу обвинуваченого, який по місцю проживання характеризується негативно, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності та вчинив злочин в період умовно-дострокового звільнення.

Також судом враховано, що обвинувачений виконував обов`язок щодо захисту Вітчизни та позитивно характеризувався за місцем проходження військової служби,

Колегія суддів також враховує думку потерпілого, який в судовому засіданні зазначив, що обвинуваченому ОСОБА_7 слід призначити суворе покарання, оскільки він не виправиться.

Підстав вважати призначене ОСОБА_7 покарання за ч.2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України очевидно несправедливим внаслідок його суворості, як зазначено в апеляційний скарзі обвинуваченого, апеляційний суд не вбачає, не є такими обставинами і дані, які обвинувачений ОСОБА_7 наводить у апеляційній скарзі, зокрема вчинення злочину внаслідок емоційного збудження.

Колегія суддів враховуючи тяжкість та характер вчиненого кримінального правопорушення його суспільну небезпеку, наслідки злочину, особу обвинуваченого, який в період умовно-дострокового звільнення вчинив особливо тяжкий злочин проти здоров`я та життя, а тому вважає, що зазначені в апеляційній скарзі обставини, не зменшують суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого щодо застосування щодо нього вимог ч.1ст.69 КК України, колегія суддів визнає їх безпідставним та зазначає наступне.

За змістом ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Тобто умовою застосування положень ч.1 ст.69 КК України є встановлення судом не менше двох обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину з урахуванням особи винного.

Разом з тим, судом першої інстанції в даному кримінальному провадженні, фактично встановлено лише одну пом`якшуючу покарання обставину щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення. Визнання вини відповідно до ст.66 КК не є окремою пом`якшуючою покарання обставиною і не може бути врахована судом при вирішенні питання про застосування положень ст.69 КК України як друга пом`якшуюча обставина. Таким чином, враховуючи відсутність двох і більше пом`якшуючих обставини, негативні дані про особу обвинуваченого, інші обставини провадження, суспільну небезпеку вчиненого злочину, підстав для застосування до обвинуваченого ст.69 КК України апеляційним судом не встановлено.

Наявність на утриманні у обвинуваченого малолітньої доньки, отримані поранення, захист Батьківщини, були враховані судом при призначенні покарання, яке суд визначив за мінімальною межею ч.1 ст. 115 КК України приєднавши лише 3 місяці з невідбутої частини покарання на підставі ст. 71 КК України.

З врахуванням цих обставин, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання яке є мінімальним за санкцією ч. 2 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, не можна розцінювати таким, що є очевидно несправедливим внаслідок його суворості.

Враховуючи вищенаведене, на думку колегії суддів, призначене обвинуваченому покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, передбачених ст.412 КПК України, які би тягнули за собою скасування чи зміну судового рішення, у кримінальному провадженні не допущено.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Андрушівського районного суду Житомирської області від 03 вересня 2025 року щодо нього без змін.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який утримується під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді: