Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
Справа № 695/5658/25
номер провадження 1-кс/695/1361/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2025 рокум. Золотоноша

Слідчий суддя Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_1

за участю:

секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4

захисника адвоката ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6

розглянувши у судовому засіданні клопотання старшого слідчого СВ Золотоніського ВРП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000638 від 03.02.2025 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Золотоноша Черкаської області, громадянина України, військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 , у військовому звані «старший солдат», із середньою спеціальною освітою, неодруженого, який не має на утриманні неповнолітніх дітей, учасником бойових дій, інвалідом не є, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , раніше судимого: 1) 13.12.2017 вироком Золотоніського міськрайонного суду за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік; 2) 09.08.2018 вироком Золотоніського міськрайонного суду за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки; на підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Золотоніського міськрайонного суду від 13.12.2017 у вигляді 6 місяців позбавлення волі та остаточно засуджено до позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців; 3) 27.08.2019 вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки; на підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Золотоніського міськрайонного суду від 09.08.2018 у вигляді 2 років позбавлення волі та остаточно засуджено до позбавлення волі строком 4 роки; 4) 10.02.2020 вироком Чорнобаївського районного суду Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки; на підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Золотоніського міськрайонного суду від 13.12.2017 у вигляді 5 місяців позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання даного покарання та покарання за вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.08.2019 у вигляді 8 місяців позбавлення волі остаточно засуджено до позбавлення волі строком 4 роки 1 місяць. 19.05.2022 звільнений по відбуттю строку покарання, 5) 26 вересня 2022 року Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 5 (п`яти) років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням, надавши іспитовий строк 3 (три) роки, судимість в установлено порядку не знята та не погашена; 10.09.2025 кримінальне провадження №0000874 від 09.08.2025 за ч.4 ст.185 КК України з обвинувальним актом скеровано до суду,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ: До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області надійшло клопотаннястаршого слідчого СВ Золотоніського ВРП ГУНП в Черкаській області ОСОБА_4 , погоджене прокурором Черкаського відділу Черкаської окружної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000638 від 03.02.2025 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_6 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. В обґрунтування клопотання зазначено, що у провадженні СВ Золотоніського РВП ГУНП в Черкаській області перебувають матеріали кримінального провадження № №0000638 від 03.02.2025 за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України. Досудовим розслідуванням встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 з урахуванням стану здоров`я та інших даних, а також відсутності визначених ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» підстав для відстрочки або звільнення від призову на військову службу, 01.11.2022 здійснено призов ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на військову службу за призовом під час мобілізації та направлено для подальшого проходження військової служби до військової частини . Згідно п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок

і військову службу», з 01.11.2022 ОСОБА_6 набув статусу військовослужбовця, який проходить військову службу за призовом під час мобілізації, у зв`язку з чим, він повинен, окрім іншого, керуватися вимогами ст.ст. 65, 68 Конституції України ст.ст. 11, 16, 49, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст.ст. 1, 2, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків. Також встановлено, що згідно ухвали Основ`янського районного суду м. Харкова від 04.11.2025, ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за фактом самовільного залишення місця служби з 02.01.2024 по 11.11.2024, тобто за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, на підставі ч. 5 ст. 401 КК України. У подальшому, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 114 від 05.12.2024, старшого солдата ОСОБА_6 , призначеного наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України (по особовому складу) № 902-РС від 03.12.2024 та наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) № 46-РС від 05.12.2024, на посаду кулеметника 2 штурмового відділення 3 штурмового взводу 1 штурмової роти НОМЕР_3 штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 , з 05.12.2024 зараховано до списків особового складу, на всі види забезпечення та визначений таким, що 05.12.2024 справи та посаду прийняв і приступив до виконання обов`язків.

Проте, старший солдат ОСОБА_6 , діючи з прямим умислом, з мотивів тимчасово не виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасово ухилитися від її проходження, в умовах воєнного стану, 01.01.2025, близько 02 години 30 хвилин, самовільно залишив пункт тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 та проводив час на власний розсуд за місцем проживання по АДРЕСА_1 , не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючи жодних заходів для повернення у військову частину за наявності реальної можливості до цього, поки 19.12.2025 не прибув до групи ІНФОРМАЦІЯ_3 , розташованої по АДРЕСА_3 , чим припинив вчинення кримінального правопорушення.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у самовільному залишенні місця служби військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні даного кримінального правопорушення підтверджуються зібраними доказами, а саме:

-матеріалами службового розслідування військової частини НОМЕР_1 ;

-показаннями свідків ОСОБА_7 ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ОСОБА_10 ;

-іншими матеріалами кримінального провадження.

Вказані матеріали свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Згідно ст. 12 КК України даний злочин відноситься до категорії тяжких злочинів.

Відповідно до п. 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» суд вказав, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

У відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовуються тим, що ОСОБА_6 , усвідомлюючи свою вину та невідворотність покарання за вчинення інкримінованого йому злочину, санкція якого передбачає безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років (тяжкий злочин), може ухилятись від органів досудового розслідування та суду з огляду на те, він не бажає виконувати конституційний обов`язок із захисту Вітчизни та демонструє негативний приклад для всіх військовослужбовців своєї військової частини. Крім цього, ОСОБА_6 неодноразово судимий за вчинення умисних майнових злочинів, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, що свідчить про стійку зневагу до вимог закону: 13.12.2017 Золотоніським міськрайонного судом Черкаської області за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком 1 рік; 09.08.2018 Золотоніським міськрайонного судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки; на підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13.12.2017 у вигляді 6 місяців позбавлення волі та остаточно засуджено до позбавлення волі строком 3 роки 6 місяців; 27.08.2019 Придніпровським районним судом м. Черкаси за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки; на підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 09.08.2018 у вигляді 2 років позбавлення волі та остаточно засуджено до позбавлення волі строком 4 роки; 10.02.2020 Чорнобаївським районним судом Черкаської області за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки; на підставі ст. 71 КК України частково приєднано невідбуте покарання за вироком Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13.12.2017 у вигляді 5 місяців позбавлення волі, на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом часткового складання даного покарання та покарання за вироком Придніпровського районного суду м. Черкаси від 27.08.2019 у вигляді 8 місяців позбавлення волі остаточно засуджено до позбавлення волі строком 4 роки 1 місяць; 19.05.2022 звільнений по відбуттю строку покарання; 26.09.2022 Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбуття покарання з випробуванням, надавши іспитовий строк 3 роки.

Крім того, 10.09.2025 до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області направлено обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, у кримінальне провадження № 0000874 від 09.08.2025

Усвідомлюючи реальність повторного покарання, він має мотив ухилятися від органів досудового розслідування та суду, що підтверджується повторним самовільним залишенням місця служби. Ризик, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що підозрюваний, перебуваючи на свободі може незаконно впливати на свідків

у кримінальному провадженні, зокрема військовослужбовців своєї військової частини, які надали викривальні покази щодо вчиненого ним злочину, шляхом підбурювання, вмовляння, залякування, підкупу з метою примушування їх до надання завідомо неправдивих показів або відмови від їх надання, що негативно вплине на хід досудового розслідування та судового розгляду.

Ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України іншим чином перешкодити кримінальному провадженню, може виразитися у створенні підозрюваним штучних доказів та підбурюванні осіб, зокрема, з числа військовослужбовців своєї військової частини, які не були свідками кримінального правопорушення, до надання завідомо неправдивих свідчень на підтвердження висунутих ним захисних версій.

Ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, обґрунтовується тим, що підозрюваний є військовослужбовцем, призваним за мобілізацією, тому у разі не застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, тобто в подальшому самовільно залишати військову частину з метою ухилення від військової служби, а також може бути передислокований разом з частиною до іншого місця служби з урахуванням воєнного стану в країні, що унеможливіть виконання ним покладених на нього обов`язків у кримінальному провадженні та порушить принципи визначені ст. 2 КПК України та розумні строки досудового розслідування.

Вказане свідчить про неможливість застосування до ОСОБА_6 будь-якого із більш м`яких запобіжних заходів, оскільки вони не забезпечать запобіганню зазначених в клопотанні ризиків та належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Таким чином, орган досудового розслідування вважає необхідним застосування запобіжного заходу відносно ОСОБА_6 виключно у виді тримання під вартою, оскільки лише такий запобіжний захід належним чином попередить настання ризиків та забезпечить виконання підозрюваною покладених на нього процесуальних обов`язків.

За таких обставин слідчий за згодою з прокурором звернувся до суду з даним клопотанням.

У судовому засіданні прокурор та слідчий наполягали на обранні запобіжного заходу у виді тримання під вартою з підстав, вказаних у клопотанні, вказуючи, що при визначенні запобіжного заходу ОСОБА_6 також слід врахувати обставини вчинення кримінального правопорушення, а саме: нехтування конституційним обов`язком кожного громадянина із захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, Статутами ЗСУ, іншими нормативно-правовими актами, що регламентують порядок проходження військової служби через особисту недисциплінованість. Крім того, ОСОБА_6 порушив Військову Присягу, не усвідомлює свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, діяв в порушення Дисциплінарного статуту ЗСУ, внаслідок чого, можна зробити висновок, що дії ОСОБА_6 , в умовах правового режиму воєнного стану мають надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки, а тому лише запобіжний захід у виді тримання під вартою забезпечить запобіганню зазначених в клопотанні ризиків та належної процесуальної поведінки підозрюваного

Захисник у судовому засіданні заперечував по суті клопотання, просив обрати його підзахисному запобіжний захід у виді домашнього арешту, так як ОСОБА_6 бажає проходити військову службу, що потребує оформлення відповідних документів, про що повідомляв прокурора.

Пізозрюваний ОСОБА_6 у судовому засіданні провив обрати йому запобіжний захід у виді домашнього арешту, він не відмовляється захищати свою країну, пішов добровільно служити у ЗСУ, проте так сталися обставини, що він самовільно залишив місце тимчасововї дислокації військової частини, де проходив службу.

Перевіривши наданні матеріали клопотання в режимі таємниці слідства, заслухавши думку учасників процесу, суд приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно із ст. 2 КПК України, завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Метою застосування запобіжних заходів відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам:1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Також, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинення підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно до ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 цього Кодексу слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріали зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі вагомість наявних доказів вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення, а також наявність доказів, яким обґрунтовуються відповідні обставини.

Виходячи зі змісту зазначених норм вбачається, що виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а застосування таких заходів завжди пов`язане з необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Дослідивши матеріали клопотання та доданих до нього документів слідчим суддею встановлено, що останнє відповідає вимогам ст. 184 КПК України.

Під час розгляду клопотання з`ясовано, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, оскільки матеріали справи містять достатньо доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри.

На думку слідчого судді, наведені в клопотанні обставини в сукупності та додані до нього матеріали кримінального провадження, якими обґрунтовані доводи клопотання, дають підстави вважати, що підозра у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України є обґрунтованою.

При цьому слідчий суддя враховує усталену практику ЄСПЛ (наприклад, пункт 32 рішення у справі Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom від 30.08.1990 (заяви № 12244/86, 12245/86; 12383/86), згідно якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (пункт 175 рішення ЄСПЛ від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (заява № 42310/04).

Крім того у п. 48 рішення "Чеботарь проти Молдови" № 35615/06 від 13 листопада 2007 року - Європейський Суд з прав людини зазначив "Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 § 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання".

Отже, сукупність доданих до клопотання доказів має дати підстави вважати, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною, що дає підстави для застосування до нього такого різновиду заходів забезпечення кримінального провадження, як запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з метою здійснення подальшого розслідування.

Крім того в ході розгляду клопотання встановлено ризики, передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обґрунтовуються наступними обставинами.

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до10 років. Слідчий суддя враховує тяжкість покарання за вчинений інкримінований йому у провину злочин. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів слідства та суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Суд також бере до уваги й інформацію щодо особи підозрюваного, яку наводить сторона обвинувачення, зокрема, що стосовно ОСОБА_6 10.09.2025 року до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області направлено обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, у кримінальному провадженні № 0000874 від 09.08.2025 року.

При цьому слідчий суддя також керується практикою Європейського суду з прав людини, а саме тим, що оцінка такого ризику як переховування від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Panchenko v. Russia (Панченко проти росії), § 106). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Becciev v. Moldova (Бекчиєв проти Молдови) § 58).

Підозрюваний ОСОБА_6 не має стійких соціальних зв`язків, не має постійного місця роботи, не має утриманців, що вказує на те, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належний контроль за поведінкою підозрюваного на досудовому розслідуванні, який може вчинити будь-які дії, що можуть перешкодити кримінальному провадженню іншим чином.

Ризик вчинення повторно кримінального правопорушення доводиться тим, що ОСОБА_6 раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності.

Крім того, слідчий суддя враховує, що за станом здоров`я підозрюваний може утримуватись під вартою, і доказів того, що існують обставини, які унеможливлюють його перебування під вартою, слідчому судді не надано.

Отже, в ході розгляду клопотання встановлено ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Заперечуючи проти задоволення клопотання стороною захисту не наведо слідчому судді жодних обставини, що давали б можливість прийти до переконання про застосування більш м`якого запобіжного заходу і що останній зможе належним чином забезпечити належну поведінку підозрюваного на час проведення досудового розслідування в умовах дії на території України режиму воєнного стану.

Слідчий суддя приходить до висновку, з урахуванням наявності ризиків передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що на даному етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є об`єктивно необхідним з метою забезпечення дієвості відповідного кримінального провадження та запобігання реалізації вказаних ризиків. Крім того, слідчий суддя вважає, що є неможливим застосування до підозрюваного таких запобіжних заходів як особисте зобов`язання, порука чи домашній арешт.

Так, враховуючи особливості події кримінального правопорушення та відомості про особу підозрюваного, вбачається, що особисте зобов`язання не забезпечить достатніх гарантій належної процесуальної поведінки підозрюваного, оскільки його поведінка свідчить про нездатність самостійно додержуватись встановлених норм правопорядку та свідоме їх ігнорування.

Запобіжний захід у вигляді особистої поруки не може бути застосований до підозрюваного, оскільки до слідчого судді не надійшло звернень від осіб, які заслуговують на довіру, про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідності доставити його до органу досудового розслідування, чи в суд на першу про те вимогу.

Домашній арешт, про який клопотала сторона захисту, не може бути застосований з огляду на те, що підозрюваний будучи обвинуваченим у іншому кримінальному провадженні, обвинувальний акт по якому скерований до суду, має мотив ухилятися від органів досудового розслідування та суду, що свідчить про високий ступінь ризику переховування від органів досудового розслідування та суду, а також нездатність ОСОБА_6 дотримуватись правослухняної поведінки..

Таким чином, слідчий суддя вважає, що прокурором доведено наявність усіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, що застосування запобіжного заходу у відношенні підозрюваної у вигляді тримання під вартою відповідає конкретній меті, визначеній у КПК України, та застосовується за наявності підстав, передбачених КПК України, є необхідним та достатнім для запобігання існуючим ризикам і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, у зв`язку з чим вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню.

Суд дійшов до висновку, що тримання під вартою підозрюваного не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки по справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

Згідно із ч. 6 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що є завданням наступних етапів кримінального процесу.

Окрім того, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки право підозрюваного (обвинуваченого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства - рішення № 11036/03 від 18.03.2008 у справі «Ладен проти Польщі» (Laden v. Poland).

Таким чином, оцінивши сукупність усіх обставин у кримінальному провадженні, а саме: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення та тяжкість покарання, а саме, що за ч. 5 ст. 407 КК України передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, слідчий суддя приходить до висновку, що застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою без права внесення застави буде достатнім для запобігання вищевказаним ризикам у даному випадку, оскільки лише такий запобіжний захід буде достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Визначаючи строк тривалості застосування попереднього ув`язнення, відповідно до положень ч.1, 2 ст. 197 КПК України, на період часу у 60 днів, слідчий суддя враховує, що доказів затримання підозрюваного не надано, а тому строк тримання ОСОБА_6 під вартою слід обраховувати з дати постановлення ухвали, тобто із 22.12.2025 року.

Керуючись ст.ст. 177-183, 193, 194, 196, 197, 309, 369 - 372, 376 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного за ч. 5 ст. 407 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком 60 днів, взявши підозрюваного під варту в залі суду негайно.

Строк тримання під вартою обраховувати з 22.12.2025 року.

Строк дії ухвали до 19.02.2026 року включно

Копію ухвали негайно вручити підозрюваному, слідчому, прокурору, захиснику, підозрюваному та направити до ДУ «Черкаський слідчий ізолятор» МЮУ.

Ухвала підлягає до негайного виконання, але може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня виготовлення повного тексту, а підозрюваним, який тримається під вартою - з моменту вручення копії повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено та оголошено 26 грудня 2025 року об 11:00 год.

Слідчий суддя Золотоніського

міськрайонного суду ОСОБА_1