Номер провадження:1-кс/521/3712/25
УХВАЛА

16 жовтня 2025 року м. Одеса

Слідчий суддя Хаджибейського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання слідчого СВ відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП України в Одеській області ОСОБА_6 про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеного до ЄРДР за 0000670 від 17.07.2025 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Городнє Болградського району Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, на утриманні малолітніх дітей не маючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання слідчого, у невстановлений час та місці, однак не пізніше липня 2025 року, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , переслідуючи корисливі мотиви, із метою незаконного збагачення, вступив у злочинну змову з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , щодо вимагання грошових коштів з ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , під приводом вигаданого боргу у розмірі 5 000 доларів США.

Після цього, у період з 14.07.2025 року по 20.08.2025 року ОСОБА_8 неодноразово у телефонному режимі висував вимогу ОСОБА_11 у необхідності передачі грошових коштів у сумі 5 000 доларів США, погрожуючи фізичним насильством.

У подальшому, 20.08.2025 року приблизно о 17 годині 17 хвилин ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, прибули поряд із місцем проживання потерпілого, біля будинку №40 по вулиці Прохоровська у м. Одесі, де ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , зайняли заздалегідь обумовлені позиції, щоб спостерігати за оточуючою обстановкою з метою повідомлення ОСОБА_8 про появу сторонніх осіб, що могли завадити реалізації вказаними особами злочинного умислу.

Так, ОСОБА_8 , підійшов до потерпілого ОСОБА_11 , та покликав його, після чого в їх сторону направилися ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , які діючи за попередньою змовою між собою відвели потерпілого у сторону зруйнованого будинку АДРЕСА_3 .

Після чого, ОСОБА_4 , ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 ,реалізуючи свій спільний злочинний умисел, направлений на вимагання грошових коштів у потерпілого ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою, умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, з метою незаконного збагачення, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді заподіяння матеріальної шкоди потерпілому і бажаючи їх настання, користуючись значною фізичною перевагою та кількістю над потерпілим, використовуючи фактор раптовості, здійснюючи психологічний вплив, який виражався у погрозах з боку ОСОБА_8 застосування фізичного насильства до потерпілого, а ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_4 обступивши останнього з різних боків, демонстрували свою мовчазну згоду на дії ОСОБА_8 ..

Далі, ОСОБА_8 дістав з сумки, яка знаходилась у нього на плечі предмет, ззовні схожий на пістолет чорного кольору, та направив його у бік ОСОБА_11 , та з погрозою застосування насильства, висунули останньому незаконну, безпідставну вимогу передачі їм грошових коштів у сумі 5 000 доларів США, під приводом вигаданого боргу, які потерпілий ОСОБА_11 сприйняв як реальну загрозу власному життю та здоров`ю.

Незважаючи на позицію ОСОБА_11 про відсутність боргу, ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_4 , продовжили вимагати у потерпілого грошові кошти в сумі 5 000 доларів США, при цьому, погрожували у грубій формі з використанням нецензурної лайки та образливих слів, що у випадку невиконання їх вимог, до нього буде застосовано фізичне насильство, при цьому ОСОБА_8 продовжував погрожувати предметом, ззовні схожим на пістолет.

Надалі, потерпілий ОСОБА_11 , усвідомлюючи реальну перевагу вказаних осіб, приймаючи їх погрози за реальні, повідомив про наявність у нього коштів у сумі 3000 доларів США, на що ОСОБА_8 продовжуючи разом із ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_4 вимагати грошові кошти, використовуючи при цьому психологічний тиск, погрозу застосування тілесних ушкоджень, близько 17 години 35 хвилин забрали 3000 доларів США (що згідно офіційного курсу НБУ станом на 20.08.2025 становило 123 тисячі 955 гривень) з рук ОСОБА_11 , які ОСОБА_8 брав особисто, після чого ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_4 покинули місце вчинення кримінального правопорушення, де залишився потерпілий ОСОБА_11 , однак, під час спроби втечі, були затримані співробітниками правоохоронних органів біля будинку № 40 по вулиці Прохоровська у місті Одесі.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, за кваліфікуючими ознаками: вимога передачі чужого майна з погрозою насильства над потерпілим, обмеження прав, свобод або законних інтересів потерпілого (вимагання), вчинене за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.

20.08.2025 року ОСОБА_4 затриманий на підставі ст. 208 КПК України.

21.08.2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

22.08.2025 року слідчим суддею Хаджибейського районного суду м. Одеси відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді триманні під вартою із визначенням розміру застави, строком до 19.10.2025 року.

09.10.2025 року Одеським апеляційним судом винесено ухвалу, якою скасовано ухвала слідчого судді Хаджибейського районного суду м. Одеси від 22.08.2025 року та винесено нову ухвалу, відповідно до якої відносно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Двомісячний строк досудового розслідування у кримінальному провадженні закінчується 21.10.2025 року, але закінчити досудове розслідування у передбачений ст. 219 КПК України строк неможливо у зв`язку з необхідністю проведення слідчих дій, які не виконані у зв`язку із особливою складністю кримінального провадження.

Зокрема, з метою забезпечення повного та об`єктивного досудового розслідування кримінального правопорушення у кримінальному провадженні необхідно виконати наступні дії: вирішити питання щодо зняття грифу секретності з ухвал Одеського апеляційного суду, клопотань та доручень, на підставі яких проводились негласні слідчі (розшукові) дій, отримати висновок експертизи за експертною діяльністю 7.2, ознайомити підозрюваного з висновками судових експертиз, скласти повідомлення про підозру, а також виконати інші слідчі дії, необхідність у виконанні яких виникне під час досудового розслідування вказаного кримінального провадження.

За переконанням слідчого, обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 17.07.2025 року від потерпілого ОСОБА_11 , протоколами допиту потерпілого ОСОБА_11 від 17.07.2025 року та 20.08.2025 року, протоколами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а також іншими матеріалами кримінального провадження.

Слідчий звернулася до суду з клопотанням, яке погоджено з прокурором Хаджибейської окружної прокуратури м. Одеси про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , мотивуючи клопотання тим, що є об`єктивні причини вважати, що у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу останній матиме можливість вчинити дії, передбачені п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Прокурор підтримав клопотання слідчого, оскільки вважав мету і підстави продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обґрунтованими та такими, що дають право слідчому судді задовольнити клопотання слідчого та застосувати найбільш суворий запобіжний захід.

Захисник підозрюваного просив суд змінити запобіжний захід відносно його підзахисного на домашній арешт, або на тримання під вартою із визначенням розміру застави у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, передбаченому п. 5 ст. 182 КПК України, для особливо тяжких злочинів, надав суду письмове клопотання.

Підозрюваний ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.

Вивчивши клопотання та матеріали, які обґрунтовують його доводи, а також вислухавши думку учасників судового засідання, слідчий суддя вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню за наступних підстав.

Частина 1 ст. 177 КПК України закріплює, що метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Частина 2 ст. 177 КПК України закріплює, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Частиною 3 ст. 199 КПК України встановлено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.

Виходячи зі змісту зазначених норм вбачається, що виключною (єдиною) метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а застосування таких заходів завжди пов`язане з необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Так, у своєму клопотанні слідчий зазначає, що згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 є забезпечення виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органу досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків у даному кримінальному провадженні та вчинення іншого кримінального правопорушення.

ЄСПЛ неодноразово у своїх рішеннях підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Продовження тримання особи під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року).

Зокрема, доказами на обґрунтування ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватися від суду вказує те, що останній підозрюється у вчиненні особливого тяжкого злочину, покарання за який передбачено у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»). Крім того, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови»).

У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року ЄСПЛ вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Також, слідчий суддя вважає доведеним наявність ризику незаконного впливу на свідків та потерпілого, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України. Показання свідків та потерпілого мають суттєве значення для доведення обставин, які підлягають доказуванню у цьому кримінальному провадженні. В умовах зацікавленості підозрюваного у відверненні негативних наслідків, обумовлених притягненням до кримінальної відповідальності, він може безпосередньо або використовуючи зв`язки з іншими особами, впливати на вказаних осіб у різних формах (умовляння, підкуп, заохочення, погрози тощо), з метою їх спонукання до ненадання показань, перекручування або спотворення обставин, які їм відомі, тощо.

Також, на наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України (вчинити інше кримінальне правопорушення), вказує той факт, що підозрюваний ОСОБА_4 ніде не працює, не має законного джерела доходу, що може спонукати його до вчинення нових корисливих злочинів, із метою отримання коштів для забезпечення власного проживання.

При вирішенні питання про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя також враховує обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 у разі визнання його винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, відсутність у підозрюваного постійного місця роботи, майновий стан підозрюваного, відсутність судимостей.

Стороною захисту під час судового засідання, як на підставу застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу або відмову у продовженні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не наведено обґрунтованих обставини, які б свідчили про втрату актуальності вищевказаних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, виходячи з характеру та обставин інкримінованого злочину, беручи до уваги особу підозрюваного, можна дійти висновку про те, що у разі застосування менш суворого запобіжного заходу буде неможливо запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити виконання підозрюваним своїх обов`язків.

Таким чином, лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою зможе гарантувати належне виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та перешкодити ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Виходячи з п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позбавлення свободи захід настільки суровий, що виправдати його можна лише у разі, коли інші, менш суворі заходи були розглянуті й визнані недостатніми для того, щоб забезпечити особисті або державні інтереси, які вимагають такого тримання під вартою.

Разом із цим, частина ч. 4 ст. 183 КПК України закріплює, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 КПК України, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Враховуючи положення п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд вважає за необхідне не визначати розмір застави, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним його процесуальних обов`язків.

Керуючись ст. ст. 132, 176-178, 183, 193, 194, 196, 197, 205, 369-372 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого СВ відділення поліції №3 Одеського районного управління поліції №1 ГУНП України в Одеській області про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , задовольнити.

Продовжити застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_4 його процесуальних обов`язків, не визначати.

Строк дії ухвали слідчого судді становить 37 днів, тобто в межах строку досудового розслідування. Ухвала слідчого судді про продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою припиняє свою дію 21.11.2025 року.

У задоволенні клопотання захисника підозрюваного ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу, - відмовити.

Ухвала слідчого судді про продовження застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя: ОСОБА_12