Справа № 159/6379/25
Провадження № 1-кп/159/564/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2025 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 у відкритому судовому засіданні розглянув обвинувальний акт по кримінальному провадженню №0001038 по обвинуваченню

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бахмут (Артемівськ) Донецької області, громадянина України, із середньою освітою, не працюючого, не одруженого, судимого:

1.05 жовтня 2006 року Приморським районним судом м. Маріуполя за ч. 1 ст. 309, ст. 75 КК України до 2 років позбавлення волі, з іспитовим строком на 1 рік;

2.22 січня 2007 року Приморським районним судом м. Маріуполя за ст. ст. 69, 71, ч. 2 ст. 307 КК України до 2 років 6 місяців позбавлення волі;

3.22 травня 2007 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 71, ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 3 місяців позбавлення волі;

4.07 липня 2009 року Приморським районним судом м. Маріуполя за ч. 1 ст. 70, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України до 6 років позбавлення волі;

5.09 листопада 2016 року Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя за ч. 2 ст. 70, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі;

6.15 грудня 2016 року Приморським районним судом м. Маріуполя за ч. 2 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі;

7.31 жовтня 2018 року Приморським районним судом м. Маріуполя за ч. 1 ст. 70, ч. 2 ст. 307, ч. 2 ст. 309 КК України до 6 років позбавлення волі з конфіскацією майна;

8.13 квітня 2020 року Іллічівського районного суду м. Маріуполя за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року обмеження волі;

9.29 грудня 2020 року Іллічівського районного суду м. Маріуполя, зміненого 07 квітня 2021 року Донецьким апеляційним судом, за ч. ч. 1, 4 ст. 70, ч. 1 ст. 71, ст. 72, ч. 2 ст. 190, ч. ч. 2, 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі;

10.17 червня 2021 року Жовтневим районним судом м. Маріуполя за ч.2 ст.190, ч.3 ст.185, 70 КК України до 5 років позбавлення волі. 08.08.2025 року звільнений по відбуттю строку покарання.;

у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, запобіжний захід до якого встановлено у виді тримання під вартою строком до 20.10.2025р.,-

В С Т А Н О В И В :

Обвинувачений ОСОБА_5 на підставі ухвали суду від 25.08.2025 р. утримується під вартою, строком до 20.10.2025р.

Завершити судовий розгляд до спливу запобіжного заходу не можливо.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Прокурором заявлено клопотання про застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, посилаючись на те, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, може переховуватись від суду для уникнення покарання. Також обвинувачений перебуваючи на волі може здійснювати незаконний вплив на свідків та потерпілого. Тому жоден з більш м`яких запобіжних заходів не забезпечать належного виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків не може запобігти наведеним ризикам.

Захисник в судовому засіданні вказав, що обвинуваченому слід обрати домашній арешт.

В судовому засіданні, обвинувачений підтримав доводи захисника.

Потерпілий в судове засідання не з`явився, причин своєї неявки не повідомив.

Заслухавши сторони кримінального провадження, ознайомившись з доданими до клопотання матеріалами, дійшов висновку про таке.

При вирішенні питання обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги ст. 178 КПК України, а саме: вік та стан здоров`я обвинувачених, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності та місце проживання, та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Оскільки поняття «обґрунтована підозра» у національному законодавстві не визначене, то, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд має враховувати позицію Європейського Суду з прав людини, відображену у рішенні від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (пункті 175) відповідно до якого «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також див. рішення у справі «Кущ проти України», «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Як вбачається з обвинувального акту, формулювання обвинувачення містить інформацію, що вказує на те, що обвинувачений дійсно при встановлених досудовим слідством обставинах міг вчинити інкриміноване йому правопорушення, за вчинення якого передбачено покарання у вигляді позбавлення волі строком до 8 років.

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

Таким чином зважаючи на те, що на даний час кримінальне провадження по суті ще не розглянуто, беручи до уваги обставини за якими пред`явлено обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, дані про його особу, а саме те, що він раніше судимий у тому числі за злочини проти власності, 08.08.2025 року звільнений по відбуттю строку покарання з місця позбавлення волі, житла на підконтрольній території України не має, обвинувачується у вчиненні нового тяжкого умисного злочину проти власності, не працює, джерел доходу не має, що вказує на високий ризик вчинення ним іншого кримінального правопорушення, також він неодружений, дітей не має, отже у обвинуваченого відсутні міцні соціальні зв`язки, які б стримували його від втечі з метою уникнення правосуддя. Тому існує високий ризик ухилення обвинуваченого від суду та вчинення ним іншого кримінального правопорушення.

Крім того, на теперішній час обвинувачений утримується під вартою, відомостей що за станом здоров`я він не може утримуватись під вартою суду не надано. Також прокурором доведено ризик впливу на потеплілого та свідків. Перебуваючи на волі обвинувачений може здійснити незаконний на них вплив, оскільки вони ще не допитані судом. Запобіжний захід у виді домашнього арешту не зможе забезпечити такий вплив, оскільки він за своєю суттю, не може виключити такий вплив у тому числі за допомогою телекомунікаційних мереж, крім того суд враховує, також, що після звільнення по відбуттю покарання, обвинувачений не став на облік як ВПО, доказів наявного житла на підконтрольній території України суду не надано. Отже за таких підстав запобіжний захід у виді домашнього арешту та особистого зобов`язання не зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку. Особи які б могли поручитися за обвинуваченого відсутні.

Таким чином враховуючи, що ОСОБА_5 обвинувачується у тяжкому злочині, вже перебуває під вартою, суд вважає необхідним продовжити до обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою. Для досягнення дієвості мети запобіжний захід слід застосувати на строк 60 днів.

Разом із тим суд враховує позицію ЄСПЛ викладену у Рішенні Клеутін проти України від 23.06.2016р., та аналогічних Строган проти України та Ігнатов проти України, де зазначено, що триваюче тримання обвинуваченого під вартою, без розгляду питання застосування альтернативних запобіжних заходів є порушенням ч.3 ст.5 Конвенції.

Враховуючи тяжкість злочину, особу обвинуваченого та з урахуванням ризику втечі суд вважає достатнім визначити розмір застави в розмирі 60560,00 грн..

Керуючись ст.176-178, 183, 184, 193, 194, 199, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ «Луцький слідчий ізолятор» строком на 60 днів, тобто до 13.12.2025 року, включно.

Особами, визначеними ч. 2 ст.182 КПК України, у будь-який момент, може бути внесена застава в розмірі 60560,00 грн., з метою забезпечення виконання ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків, а саме: прибувати за кожною вимогою до суду, повідомити суд про адресу фактичного проживання, не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає чи перебуває, без дозволу суду, утримуватися від спілкування із потерпілими, свідками у цьому кримінальному провадженні під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків. Ці зобов`язання застосовуються до обвинуваченого на строк два місяці з моменту застосування запобіжного заходу у вигляді застави.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

СуддяОСОБА_1