№ 143/606/25
ВИРОК

Іменем України

09.12.2025р. м. Погребище

Погребищенський районний суд Вінницької області, в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в режимі відеоконференції, в залі суду в місті Погребище кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР 06.03.2025 за №0000978 про обвинувачення:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Олександрівка Олександрівського району Кіровоградської області, жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, одруженого, раніше судимого: 16.04.2018 Олександрівським районним судом Кіровоградської області за ч.3 ст.185 КК України до 4 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком 2 роки; 08.05.2019 Олександрівським районним судом Кіровоградської області за ч.2 ст.185 КК України до остаточного покарання 4 роки 2 місяці позбавлення волі, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.289, ч.5 ст.407 КК України, -

В с т а н о в и в:

У порушення вимог ст.41 Конституції України, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128, 200 статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин.

Так, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 перебував за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , де святкував свій День народження та вживав алкогольні напої, куди біля 18:00 год. 17.04.2025 до нього приїхав ОСОБА_6 на автомобілі марки «ВАЗ» моделі «2107», державний номер НОМЕР_2 , який перебуває у його законному володінні, з метою визначення несправностей його автомобіля та подальшого ремонту ОСОБА_4 ..

В подальшому, ОСОБА_4 з дозволу ОСОБА_6 проїхався по вулиці з метою визначення несправностей автомобіля та коли повернувся, то залишив автомобіль на дорозі, а сам пішов до свого будинку нічого не сказавши ОСОБА_6 щодо його подальших дій.

В той час, коли ОСОБА_6 перебував поряд свого автомобіля на вул. Залізничній та спілкувався із сусідами, залишивши ключі від автомобіля в замку запалення, а свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу серії НОМЕР_3 видане 15.04.2015 при собі, у ОСОБА_4 виник умисел направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом ОСОБА_6 ..

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 біля 19:00 год. 17.04.2025, діючи умисно, протиправно, повторно, переслідуючи корисливий мотив, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, підійшов до автомобіля марки «ВАЗ» моделі «2107», державний номер НОМЕР_2 , який був відчинений та ключі від запалення були у замку, сів за кермо даного автомобіля та запустив двигун.

В подальшому, усвідомлюючи реальну можливість заволодіння вказаним транспортним засобом для власних потреб, не зважаючи на заборону ОСОБА_6 щодо керування даним автомобілем та всупереч його волі, діючи умисно, незаконно, тобто не маючи дійсного передбаченого законом права, відкрито в присутності потерпілого ОСОБА_6 , який в цей час знаходився неподалік, з метою тимчасового використання у власних цілях, поїхав даним автомобілем в с. Адамівка Погребищенської ТГ Вінницького району Вінницької області і тим самим незаконно заволодів автомобілем марки «ВАЗ» моделі «2107», 1988 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_4 , вартість якого на момент вчинення кримінального правопорушення становить 27730 грн., тим самим спричинив потерпілому ОСОБА_6 матеріального збитку на вказану суму.

В свою чергу ОСОБА_6 перебуваючи у дружніх стосунках із ОСОБА_4 , хибно вважаючи та розраховуючи на порядність, що останній виїхав його автомобілем з метою перевірки його технічного стану, однак прочекавши ОСОБА_4 до 20:00 год. останній додому так і не повернувся. Далі ОСОБА_6 пішов додому, а ОСОБА_4 повернувся до свого місця проживання біля 21:00 год., де в`їхав у паркан та був помічений сусідом ОСОБА_7 , який забравши ключі від автомобіля заніс їх потерпілому ОСОБА_6 , повідомивши про наявність пошкодження від ДТП на його автомобілі.

18.04.2025 біля 15:00 год. ОСОБА_6 зателефонував до ОСОБА_4 та вкотре повідомив про заборону використання його автомобіля і що він прийде забрати його, однак ОСОБА_4 , продовжуючи свій злочинний умисел, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, виношуючи корисливий мотив, з метою використання автомобіля у власних цілях та утримання чужого майна у власних корисливих цілях, зловживаючи довірою потерпілого ОСОБА_6 , діючи умисно, незаконно, тобто не маючи дійсного передбаченого законом права на майно, таємно підібрав ключі до замка запалення та в подальшому запустив двигун автомобіля, знаходячись при цьому в стані алкогольного сп`яніння, виїхав з території свого домогосподарства розташованого по АДРЕСА_1 та поїхав до свого знайомого ОСОБА_8 , що проживає по АДРЕСА_2 , де по дорозі біля 16:00 год. був помічений потерпілим ОСОБА_6 , який йшов в цей час по вулиці в його пошуку разом із своєю дружиною ОСОБА_9 , та які жестами рук намагалися його зупинити, однак ОСОБА_4 проігнорувавши їх не зупинився та продовжив рух вказаним автомобілем.

В подальшому, після повідомлення ОСОБА_6 з приводу незаконного заволодіння транспортним засобом до правоохоронних органів, тобто о 16:15 год. 18.04.2025, ОСОБА_4 був виявлений працівниками поліції разом із автомобілем по АДРЕСА_2 .

Таким чином ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.2 ст.289 КК України, тобто незаконне задоволенні транспортним засобом, вчинене повторно.

Також, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, перебуваючи на посаді начальника електростанції електротехнічного відділення ремонтного взводу автомобільної техніки, роти матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , 14.12.2024 (більш точного часу досудовим слідством не установлено) діючи з прямим злочинним умислом, із особистих мотивів та з метою тимчасового ухилення від проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, не з`явився о 14:00 год. на контрольне шикування особового складу за місцем дислокації підрозділу за адресою: АДРЕСА_3 .

Проводив час на власний розсуд за невідомим місцем знаходження, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Таким чином, солдат ОСОБА_4 до 17.02.2025 після примусового його доставлення в супроводі посадових осіб ЗВ ВСП у Вінницькій області до розташування військової частини, обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами указаної військової частини, правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби, а також про учинене ним нез`являння вчасно на службу без поважних причин не повідомляв, місце перебування військовослужбовця було не відоме.

Таким чином ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.5 ст.407 КК України, тобто самовільне залишення місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах воєнного стану.

Крім цього, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 солдат ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, перебуваючи на посаді начальника електростанції електротехнічного відділення ремонтного взводу автомобільної техніки, роти матеріально-технічного забезпечення військової частини НОМЕР_1 , після примусового його повернення 17.02.2025 в супроводі посадових осіб ЗВ ВСП у Вінницькій області в розташування військової частини та подальшого його поміщення 17.02.2025 на стаціонарне лікування до військової частини НОМЕР_5 , діючи з прямим злочинним умислом, із особистих мотивів та з метою ухилення від подальшого проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, не з`явився на вечірню перевірку за місцем стаціонарного лікування у військовій частині НОМЕР_5 , розташованої за адресою: АДРЕСА_4 , а також до розташування військової частини НОМЕР_1 , розташованої АДРЕСА_2 .

Проводив час на власний розсуд за невідомим місцем знаходження, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

Таким чином, солдат ОСОБА_4 до цього часу відсутній у військовій частині НОМЕР_1 , обов`язки військової служби не виконує, перебуваючи поза межами указаної військової частини, правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби, а також про учинене ним нез`являння вчасно на службу без поважних причин не повідомляв, місце перебування військовослужбовця було не відоме до часу його затримання 24.06.2025 о 14:00 год. в порядку ст.615 КПК України.

Таким чином ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.5 ст.407 КК України, тобто самовільне залишення місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 , вину в інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях визнав повністю, за обставин викладених у обвинувальному акті, щиро каявся.

Потерпілий ОСОБА_6 в судове засідання не з`явився, однак 04.12.2025 подав до суду заяву у якій розгляд кримінального провадження просив провести у його відсутності. Вказав, що будь-яких матеріальних претензій до обвинуваченого ОСОБА_4 не має та просив призначити йому покарання не пов`язаного з позбавленням волі.

Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень повністю, його показання відповідають фактичним обставинам справи і учасниками процесу не оспорюються, його позиція є добровільною та істинною, то суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового розгляду, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно фактичних обставин справи, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, які характеризують обвинуваченого, стосуються речових доказів та процесуальних витрат. При цьому судом з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст встановлених досудовим слідством обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає, а також судом роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені можливості оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Згідно з ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір.

Згідно з п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватись вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. Водночас суди мають враховувати й вимоги Кримінально-процесуального кодексу України стосовно призначення покарання.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Враховуючи викладене, суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 кваліфіковано вірно, а саме:

- за ч.2 ст.289 КК України - незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене повторно;

- за ч.5 ст.407 КК України - самовільне залишення місця служби військовослужбовцем (крім строкової служби), вчинене в умовах воєнного стану.

Призначаючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, відповідно до ст.12 КК України кримінальні правопорушення передбачені ч.2 ст.289, ч.5 ст.407 КК України є тяжкими злочинами.

Як особа ОСОБА_4 за місцем проходження служби характеризується посередньо (а. с.136), а за місцем проживання - негативно (а. с. 138). На обліку у лікаря нарколога і у лікаря психіатра не перебуває (а. с. 137). Раніше судимий (а. с. 139-158).

Відповідно до ст.66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 є щире каяття.

Обставиною, яка згідно зі ст.67 КК України обтяжує покарання обвинуваченому ОСОБА_4 є рецидив злочину та вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

З врахуванням всіх обставин справи та особи обвинуваченого ОСОБА_4 , суд вважає, що виправлення останнього можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, що дає підстави суду призначити йому покарання в межах санкцій ч.2 ст.289, ч.5 ст.407 КК України у виді позбавлення волі без конфіскації майна. Обрана міра покарання за глибоким переконанням суду відповідає не тільки тяжкості вчиненого злочину, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованою та буде відповідати цілям покарання.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 до вступу вироку в законну силу необхідно залишити попередній - тримання під вартою.

Судові витрати на залучення експертів під час досудового розслідування кримінального провадження слід стягнути з обвинуваченого.

Речові докази, відповідно до ст.100 КПК України, а саме:

- автомобіль марки «ВАЗ» моделі «2107», 1988 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , необхідно повернути ОСОБА_6 , як законному володільцю;

- оптичний диск для лазерних систем зчитування з відеозаписом портативного відеореєстратора поліцейського В. Неспірного, необхідно залишити при матеріалах кримінального провадження.

Цивільний позов у справі не заявлявся.

Керуючись ч.2 ст.289, ч.5 ст.407 КК України, ст. ст. 368, 370, 374 КПК України, суд, -

Ухвалив:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.289, ч.5 ст.407 КК України та призначити покарання:

-за ч.2 ст.289 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна;

-за ч.5 ст.407 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання призначених покарань, визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 6 (шість) років позбавлення волі без конфіскації майна.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_4 рахувати з дня набрання вироком законної сили.

На підставі ч.5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення з моменту затримання, тобто з 24.06.2025 до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишити попередній - тримання під вартою.

Стягнути із ОСОБА_4 на користь держави 1782,80 грн. (одну тисячу сімсот вісімдесят дві гривні 80 коп.) витрат на залучення експертів.

Арешт, накладений ухвалою Липовецького районного суду Вінницької області від 22.04.2025 у кримінальному провадженні № 0000104, що зареєстроване в ЄРДР 19.04.2025 (справа №136/727/25, провадження №1-кс/136/132/25), скасувати.

Речові докази, відповідно до ст.100 КПК України, а саме:

- автомобіль марки «ВАЗ» моделі «2107», 1988 року випуску, державний номер НОМЕР_2 , повернути ОСОБА_6 , як законному володільцю;

- оптичний диск для лазерних систем зчитування з відеозаписом портативного відеореєстратора поліцейського В. Неспірного, залишити при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Вінницького апеляційного суду через Погребищенський районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

З підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювались під час судового розгляду і дослідження яких було визначено судом недоцільним, відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України, вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя