Справа № 385/1496/25
18.09.2025 року слідчий суддя Гайворонського районного суду Кіровоградської області ОСОБА_1 ,
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
сторони кримінального провадження дізнавача ОСОБА_3 ,
власника майна ОСОБА_4 ,
Дізнанням встановлено, що 07.09.2025 року о 10.18. год до ЧЧ відділення поліції №1 Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області надійшла письмова заява від голови ФГ «Лан», ОСОБА_6 , про те, що в грудні 2025 року він зі своїм сином ОСОБА_4 , склав усну домовленість з приводу обміну земельними ділянками, які розташовані в межах Бандерівського старостинського округу, однак всупереч усної домовленості, останній в серпні 2025 року самовільно зібрав частину урожаю пшениці, що належить заявнику.
Після внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідування по вищевказаному факту, 16.09.2025 року о 17.38 год до ЧЧ відділення поліції №1 Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області зі служби 102 надійшло повідомлення голови фермерського господарства «ЛАН» ОСОБА_6 , про те, що відомі особи молотять соняшник даного господарства. На місці перебуває комбайн та одна вантажівка.
В ході досудового розслідування, в зв`язку з тим, що сідловий тягач марки «DAF» XF д.н.з НОМЕР_1 білого кольору з причіпом червоного кольору номер шасі НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_4 слід вважати знаряддям вчиненого правопорушення та зерно соняшника, яке знаходиться в причепі предметом вчиненого правопорушення, їх визнано речовими доказами у вказаному кримінальному провадженні.
Також було допитано в якості свідка ОСОБА_10 , який пояснив, що він працює в ФГ «ЛАН» бригадиром, та зазначає що він особисто працював на земельних ділянках які розташовані на території Бандурівської територіальної громади. Так, за сезоном свідок обробляє поля і поле яке 16.09.2025 року почав збирати ОСОБА_4 , а саме ця ділянка яку він зібрав входила в обмін. За вказівкою директора ФГ «ЛАН» свідок обробляв, засіював, збирав урожай технікою яку надавав директор ФГ «ЛАН» ОСОБА_6 .
Дізнавач в судовому засіданні підтримала подане клопотання та просила його задовольнити.
Прокурор в судове засідання не з`явився.
Слідчий суддя вислухавши пояснення дізнавач, власника майна ОСОБА_4 , вивчивши клопотання та долучені до нього документи, дійшов наступного висновку.
Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Приписами п.1 ч.2 та ч.3 цієї статті Кодексу встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів. У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.
Відповідно до ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
В ході досудового розслідування встановлено, що 07.09.2025 року о 10.18. год. до ЧЧ відділення поліції №1 Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області надійшла письмова заява від голови ФГ «Лан», мешканця с. Бандурове, Голованівського району, Кіровоградської області, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що в грудні 2025 року він зі своїм сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 склав усну домовленість з приводу обміну земельними ділянками, які розташовані в межах Бандерівського старостинського округу, однак всупереч усної домовленості, останній в серпні 2025 року самовільно зібрав частину урожаю пшениці, що належить заявнику.
16.09.2025 року о 17.38 год. до ЧЧ відділення поліції №1 Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області зі служби 102 надійшло повідомлення голови фермерського господарства «ЛАН» ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про те, що відомі особи молотять соняшник даного господарства. На місці перебуває комбайн та одна вантажівка.
16.09.2025 року в період часу 19.21-19.40 год. під час проведення огляду місця події на території земельної ділянки розташованої за межами населеного пункту яка відноситься до земель Гайворонської міської ради за координатами 48.1247" пн ш. 29. 47' 10" сх. д. було виявлено сідловий тягач марки «DAF» XF д.н.з НОМЕР_1 білого кольору з причтом червоного кольору номер шасі НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_3 наповнений зерном соняшника, який за заявою користувача тягача ОСОБА_4 , жителя с. Бандрове, Голованівського району, Кіровоградської області, було оглянуто та вилучено до прийняття рішення по справі.
Відповідно до бази даних ІПНП встановлено інформацію, що власником сідлового тягача марки «DAF» XF д.н.з НОМЕР_1 білого кольору являється ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жит. с. Хащувате, Голованівського району, Кіровоградської області та власником напівпричіпа номер шасі НОМЕР_2 , д.н.з. НОМЕР_4 являється, ОСОБА_13 .
Відповідно до вимог ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.
Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.
Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.
Пунктом 1 частини другої вказаної норми закону, визначено, що арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.
Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, окрім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.
Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.
Згідно із ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.
Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним з видів заходів забезпечення кримінального провадження, а отже за правилами ст. 132 КПК України його застосування не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи, про який йдеться у клопотанні слідчого або прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається з клопотанням.
При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.
При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину і достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.
Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.
Однак зазначених вимог закону дізнавач Гайворонського ВП ГУНП в Кіровоградській області, який звернувся з клопотанням про арешт майна, не дотрималася.
Так, посилаючись у клопотанні на необхідність накладення арешту на тимчасово вилучене майно в ході огляду місця події від 16.09.2020 року, яке є речовими доказами у даному кримінальному провадженні, дізнавач повинен був зібрати та надати слідчому судді достатні на даному етапі досудового розслідування докази на підтвердження такого висновку.
У клопотанні про арешт майна не вказано, які ознаки речового доказу мають вилучені транспортні засоби та які саме сліди або інші відомості кримінального правопорушення може зберігати на собі вилучене майно.
Обставин, які б підтверджували, що вилучена під час огляду місця події автомобільна техніка містить на собі сліди кримінального правопорушення, немає.
Орган слідства не надав достатні докази наявності ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення чи відчуження речових доказів, оскільки факт обробітку земельної ділянки зафіксований розпорядником землі, вказані обставини встановлені оглядом місця події достатні для забезпечення кримінального провадження та досягнення мети розслідування.
Між тим, вартість майна, яке належить арештувати повинна бути співрозмірною розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. При цьому, на даний час вартість вилученого майна у клопотанні не зазначена, не зазначено і розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням.
Вказане свідчить, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують втручання у права та інтереси володільців майна з метою забезпечення кримінального провадження.
Обґрунтовуючи своє клопотання в розумінні вимог ст. 132 КПК України, дізнавач не надала достатніх і належних доказів тих обставин, на які послалася у клопотанні.
Враховуючи все вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що в задоволенні клопотання про арешт майна слід відмовити.
Керуючись ст.ст. 170-173, 376 КПК України, слідчий суддя,-
П О С Т А Н О В И В :
Ухвала може бути оскаржена до Кропивницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особами які не були присутні при проголошенні ухвали в той же строк з моменту отримання копії даної ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_14

Дата документу 18.09.2025