УХВАЛА

про застосування запобіжного заходу

20.10.2025 м. Бар Вінницька область

Барський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

з участю:

прокурора ОСОБА_3

підозрюваного ОСОБА_4

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Барського районного суду Вінницької області клопотання старшого слідчого СВ ВП №1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області у кримінальному провадженні №0000191 від 02.08.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 286-1 КК України та ч. 5 ст. 407 КК України, про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в с. Моївка Чернівецького району Вінницької області, українця, громадянина України, одруженого, має на утриманні шість неповнолітніх дітей, учасник бойових дій, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1 КК України та ч. 5 ст. 407 КК України,-

УСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

Клопотання слідчий обґрунтував тим, що досудовим розслідуванням встановлено, що старший солдат ОСОБА_4 , призначений наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11.12.2024 №331-рс на посаду старшого стрільця-оператора 2-го стрілецького відділення 2-го стрілецького взводу 2-ої стрілецької роти, зарахований наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 11.12.2024 №346 до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 .

Будучи військовослужбовцем, старший солдат ОСОБА_4 , відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, окрім іншого, зобов`язаний свято та непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно та чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, удосконалювати свою виучку та майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватись вимог Статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, завжди пам`ятати, що за його поведінкою судять не лише про нього, а й про Збройні Сили України в цілому.

Відповідно до ст. ст. 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, окрім іншого, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Конституції та законів України, Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог Статутів Збройних Сил України, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватись Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги Статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до ст.ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», останній вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу під час мобілізації, на особливий період.

Згідно вимог п.п. 1, 3 ч. 3 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язок військової служби на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять) чи поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника).

17.03.2014 ОСОБА_6 Президента України №303/2014 «Про часткову мобілізацію» на території України оголошено часткову мобілізацію та після його затвердження 17.03.2014 Верховною Радою України цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» розпочався особливий період.

У зв`язку з військовою агресією РФ проти України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, згідно з п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Законом України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, який у подальшому продовжувався та триває до теперішнього часу.

Згiдно вимог ст. 3 Конституцii України, людина, її життя i здоров`я, честь i гiднiсть, недоторканнiсть i безпека визнаються в Українi найвищою соцiальною цiннiстю.

Права i свободи людини та їx гарантiї визначають змiст i спрямованiсть дiяльностi держави. Держава вiдповiдає перед людиною за свою дiяльнiсть. Утвердження i забезпечення прав i свобод людини є головним обов`язком держави.

Водночас, у порушення зазначених вище норм законодавства України старший солдат ОСОБА_4 , будучи на підставі вироку Барського районного суду Вінницької області від 04.10.2022 звільним від відбуття покарання з випробування із призначеним іспитовим строком 3 роки, вчинив кримінальні правопорушення за наступних обставин.

Встановлено, що ОСОБА_4 , в порушення вимог ст. 28 Конституції України, якою передбачено, що кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», систематично вчиняє психологічне насильство щодо своєї співмешканки ОСОБА_7 , а саме безпричинно висловлює словесні образи, погрози, нецензурні слова, чим принижує та залякує ОСОБА_7 , заподіюючи шкоду її психічному здоров`ю, що призводить до психологічних страждань та погіршення якості її життя, яке виявляється у формі втоми, фізичного дискомфорту, втрати енергійності, повноцінного сну та відпочинку. Крім цього, дії ОСОБА_4 по відношенню до ОСОБА_7 супроводжуються погрозами фізичної розправи та образами з застосуванням нецензурних слів протягом тривалого часу.

Зокрема, 28.10.2024 о 21:00 год., ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем проживання в будинку АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї співмешканки ОСОБА_7 домашнє насильство, що виразилося у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою, намаганням вчинити бійку. Внаслідок чого, ОСОБА_7 викликала працівників поліції, якими припинено правопорушення.

За вказаним фактом працівниками відділення поліції № 1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області 29.10.2024 відносно ОСОБА_4 складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім цього, 31.10.2024 о 19:00 год., ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем проживання в будинку АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї співмешканки ОСОБА_7 домашнє насильство, що виразилося у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою, намаганням вчинити бійку. Внаслідок чого, ОСОБА_7 викликала працівників поліції, якими припинено правопорушення.

За вказаним фактом працівниками відділення поліції № 1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області 18.11.2024 відносно ОСОБА_4 складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Крім цього, 15.11.2024 о 20:00 год., ОСОБА_4 , перебуваючи за місцем проживання в будинку АДРЕСА_1 , вчинив відносно своєї співмешканки ОСОБА_7 домашнє насильство, що виразилося у висловлюванні в її сторону нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою. Внаслідок чого, ОСОБА_7 викликала працівників поліції, якими припинено правопорушення.

За вказаним фактом працівниками відділення поліції № 1 Жмеринського РВП ГУНП у Вінницькій області 15.11.2024 відносно ОСОБА_4 складено протокол про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За результатами розгляду Барським районним судом Вінницької області вищезазначених протоколів про адміністративні правопорушення, 12.12.2024 та 13.02.2025 винесено постанови, якими ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Продовжуючи свої умисні дії, спрямовані на вчинення домашнього насильства, ОСОБА_4 08.09.2025 о 18:00 год., будучи в стані алкогольного сп`яніння, перебуваючи за місцем проживання в будинку АДРЕСА_1 , усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, вчинив відносно своєї співмешканки ОСОБА_7 домашнє насильство, що виразилося в словесних образах, висловлюваннях на її адресу словами нецензурною лайкою, погрозами застосування фізичної сили, тим самим спричинив шкоди її психічному здоров`ю та погіршення якості життя. Після чого, ОСОБА_7 викликала працівників поліції, якими припинено правопорушення.

Крім того, встановлено, що старший солдат ОСОБА_4 , наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 11.12.2024 №331-рс призначений на посаду старшого стрільця-оператора 2-го стрілецького відділення 2-го стрілецького взводу 2-ої стрілецької роти, зарахований наказом командира військової частини НОМЕР_2 від 11.12.2024 №346 до списків особового складу військової частини НОМЕР_2 .

Відповідно до ст. ст. 2, 4, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», останній вважається військовослужбовцем, який проходить військову службу за мобілізацією.

02.06.2025 о 15:30 год. під час проведення перевірки наявності особового складу командиром другого стрілецького взводу другої стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 молодшим лейтенантом ОСОБА_8 виявлено відсутність без поважних на те причин старшого солдата ОСОБА_4 .

Так, 02.06.2025 старший солдат ОСОБА_4 , діючи з прямим умислом, із особистих мотивів та з метою ухилитись від проходження військової служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, самовільно залишив військову частину НОМЕР_2 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

За час відсутності у військовій частині НОМЕР_2 старший солдат ОСОБА_4 обов`язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами вказаної військової частини, в правоохоронні органи або органи військового управління про свою належність до військової служби, а також про учинене ним нез`явлення вчасно на службу без поважних причин, не повідомляв.

Таким чином, ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1 КК України домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до психологічних страждань, погіршення якості життя потерпілої особи; ч. 5 ст. 407 КК України самовільне залишення військової частини без поважних причин тривалістю понад три доби, вчинені в умовах воєнного стану.

20.10.2025 о 08:15 ОСОБА_4 затримано в порядку ст. 615 КПК України.

20.10.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1 та ч. 5 ст. 407 КК України.

Слідчий зазначає, що ОСОБА_4 матиме можливість здійснювати на свідків та потерпілу відповідний незаконний вплив, як у спосіб погроз, підкупу, психологічного впливу, так і в інший спосіб, з метою схилити їх до зміни своїх первинних показань, які вони надавали під час досудового розслідування, що в свою чергу буде перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні; переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути покарання, яке в значній мірі може обмежити його права й свободи, в тому числі право на свободу пересування; вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки має непогашену судимість за вчинення злочину відносно малолітнього за ч. 1 ст. 186 КК України, вдруге самовільно залишив військову частину, а тому схильний до вчинення злочинів та до переховування від органів досудового розслідування та суду.

Слідчий вважає, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну поведінку особи та перешкоджати здійсненню ним психологічного впливу на осіб у кримінальному провадженні. Тому, просить застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав повністю та наполягав на його задоволенні.

Підозрюваний ОСОБА_4 проти задоволення клопотання заперечив. Просив застосувати домашній арешт.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 заперечив проти задоволення клопотання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, вважає його безпідставним а ризики не доведеними.

Ознайомившись з клопотанням та доказами, якими воно обґрунтовується, заслухавши думку прокурора, пояснення підозрюваного, думку захисника, вважаю, що клопотання слід задовольнити з наступних підстав.

Встановлено, що 02.08.2025 відомості по вказаним фактам були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000191 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1 та ч. 5 ст. 407 КК України.

20.10.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1 та ч. 5 ст. 407 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Не вирішуючи питання про доведеність вини ОСОБА_4 на цій стадії кримінального провадження, виходячи лише з фактичних обставин, які містяться в поданих слідчому судді матеріалах клопотання з урахуванням позиції його сторін, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав стверджувати про причетність до інкримінованих кримінальних правопорушень за викладених у клопотанні обставин та обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінальних правопорушень, передбачених ст. 126-1 та ч. 5 ст. 407 КК України.

З урахуванням змісту долучених до клопотання матеріалів кримінального провадження у їх сукупності, слідчий суддя встановив, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце і підтверджуються на даному етапі розслідування достатньою сукупністю доказів.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінальних правопорушень підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:протоколом допиту потерпілої ОСОБА_7 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ; належним чином завіреними, копія матеріалів службового розслідування по факту самовільного залишення військової частини.

При цьому, слід зазначити, що стандарт доведення обґрунтованості підозри є нижчим від стандарту доведення винуватості поза розумним сумнівом та вимагає меншої ваги доказів, ніж для ухвалення обвинувального вироку.

Разом із цим, у вказаному кримінальному провадженні існують ризики передбачені частиною 1 статті 177 Кримінального процесуального кодексу України, зокрема: 1) незаконно впливати на свідків та потерпілого; 2) переховуватись від органів досудового розслідування та суду з метою уникнути покарання та затягування строків досудового та судового розслідування; 3) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Наявність достатніх підстав вважати, що існує ризик переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою уникнення покарання та затягування строків досудового розслідування та судового розгляду прокурор обґрунтував тяжкістю ймовірного покарання. Інкриміновані кримінальні правопорушення передбачають покарання у вигляді позбавлення волі до 10 років. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується із позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти. У рішенні Європейського суду з прав людини «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти. Ураховуючи ці обставини у сукупності із особою підозрюваного, та характером злочинів, у вчиненні яких він підозрюється, слідчий суддя дійшов висновку про існування ризику того, що останній може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Слідчий суддя вважає переконливими та погоджується із доводами прокурора про існування ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому кримінальному провадженні. При цьому слідчий суддя ураховує встановлену Кримінальним процесуальним кодексом України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, відповідно до ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224, ч. 4 ст. 95 КПК України. З огляду на зазначені положення закону, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом, але є особливо гострим саме на початковому етапі досудового розслідування.

Щодо ризику вчинити інше кримінальне правопорушення слідчий суддя виходить з встановлених вище ризиків впливу ОСОБА_4 на свідків та потерпілу, що може бути вчинений шляхом перешкоджання з`явленню свідків та потерпілого до органів досудового розслідування, суду, примушування їх до відмови від давання показань, а також до давання завідомо неправдивих показань шляхом погрози або підкуп свідка з тією самою метою, а також погроза вчинити зазначені дії з помсти за раніше дані показання, описаний вище вплив містить ознаки самостійного кримінального правопорушення, передбаченого ст. 386 КК України.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Метою і підставою тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється особа, незаконно впливати на потерпілих та свідків або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню.

При судовому розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги п.п. 3,4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Зокрема при розгляді клопотання суд оцінює підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з урахуванням конкретних обставин справи.

Згідно вимог ч. 8 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених, зокрема ст. 407 КК України, застосовується запобіжний захід, визначений п.5 ч.1 ст. 176 КПК України. Більш м`які запобіжні заходи не можуть бути застосовані судом.

Пунктом 5 частини 1 ст. 176 КПК України визначений запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022р. «Про введення воєнного стану в Україні» з 05.30 годин 24.02.2022 р. введено воєнний стан, який неодноразово продовжено Указами Президента України, та який діє на даний час.

Виходячи з вимог ч. 8 ст. 176 КПК України, до ОСОБА_4 застосовується запобіжний захід у виді тримання під вартою, який в даному випадку є безальтернативним.

З урахуванням того, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ст. 407 КК України, під час дії воєнного стану, відповідно до ч. 4 ст.183 КПК України у кримінальному провадженні розмір застави не визначається.

Враховуючи наведене та керуючись ст. 176 -179, 182-184, 186, 187, 193, 194, 196, 205, 395 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_4 - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, а саме з моменту його затримання 20 жовтня 2025 року до 18 грудня 2025 року включно.

Строк тримання під вартою діє протягом 60 (шістдесят) днів з моменту затримання ОСОБА_4 , тобто до 18 грудня 2025 року.

Строк дії ухвали суду про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначити до 18 грудня 2025 року.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду в термін п`ять днів з моменту її проголошення.

Повний текс ухвали суду складено 20.10.2025 року

Слідчий суддя: