Справа № 635/9117/24
Провадження № 1-кп/635/3/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2025 року сел. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження відомості за яким внесені до ЄРДР за № 0000552 від 07 червня 2024 року

за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з професійно-технічною освітою, офіційно не працюючого, не одруженого, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 19 квітня1999 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 141, ст.ст. 42, 44 КК України до 3 років позбавлення волі, на підставі ст. 46-1 КК України (1960 р.) з іспитовим строком на 2 роки;

- 07 вересня 2000 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч.2 ст. 140, ч. 2 ст. 141, ч.ч. 2,3 ст. 144, ст.ст. 42,43 КК України (1960 р.) до 5 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна. Звільнений УДЗ на підстави постанови Червонозаводського районного суду м. Харкова від 12 березня 2004 року на строк 11 міс. 6 днів;

- 02 серпня 2004 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 190, ст.ст. 70,71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі. Звільнений УДЗ на підстави постанови Дергачівського районного суду Харківської області від 05 жовтня 2007 року на строк 1 рік 22 дні;

- 11 серпня 2009 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 186 КК України до 4 років позбавлення волі. Звільнений УДЗ на підстави постанови Дергачівського районного суду Харківської області від 26 липня 2011 року на строк 1 рік 3 міс. 17 днів;

- 15 жовтня 2013 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 190,ч. 1 ст. 309, ст.ст. 70,71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі;

- 20 лютого 2014 року Орджонікідзевським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 190, ч. 2 ст. 309, ч. ч. 1, 4 ст.. 70 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі;

- 03 квітня 2014 року Фрунзенським районним судом м.Харкова за ч. 2 ст.185, ч. 4 ст. 70 КК України до 3 років 5 місяців позбавлення волі. Звільнений УДЗ 29 березня 2016 року, на підстави постанови Дергачівського районного суду Харківської області від 21 березня 2016 року на строк 5 міс. 2 дні.

- 01 березня 2017 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України до 6 місяців арешту;

-26 липня 2017 року за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України до 1 року позбавлення волі;

- 23 жовтня 2017 року Московським районним судом м.Харкова за ч. 2 ст. 190, ч. 4 ст. 70 КК України до 1,6 року позбавлення волі. Звільнений 28 вересня 2018 року за відбуттям строку покарання;

- 31 жовтня 2019 року Комінтернівським районним судом м. Харкова зі ч. 2 ст. 190 КК України до 1 року 6 місяців позбавлення волі. Звільнений 17 серпня 2020 року УДЗ на 4 місяці 18 днів;

- 25 лютого 2021 року Ленінським районним судом м. Харкова за ч.1 ст. 309 КК України до 2 місяців арешту. Звільнений 05 липня 2021 року за відбуттям строку покарання;

- 11 лютого 2022 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року обмеження волі;

- 23 травня 2023 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 190, ст. 71 КК України до 1 року 8 місяців обмеження волі,

- 23 квітня 2025 року Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст.190, ч. 1 ст.71,72 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі, ухвалою Харківського апеляційного суду від 17 липня 2025 року вирок суду від 23 квітня 2025 року залишено без змін -

у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3

встановив:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

ОСОБА_3 , вчинив таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в умовах воєнного стану, за таких обставин.

Так, 07.05.2024 в ранковий час доби, більш точного часу в ході досудового розслідування встановити не представилось можливим, ОСОБА_3 перебував на зупинці громадського транспорту «Селищна рада», яка розташована біля магазину «Посад» за адресою: Харківська область, Харківський район, смт Бабаї, площа Михайлівська, де під час спільного вживання алкогольних напоїв з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на лавці вказаної зупинки, побачив у останнього мобільний пристрій ТМ «MOTOROLA Е13» чорного кольору, який був залишений останнім на поверхні лавки. У цей час ОСОБА_3 виник раптовий, злочинний, корисливий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме вищевказаного мобільного пристрою ТМ «MOTOROLA E13» чорного кольору, який належить ОСОБА_5 .

В подальшому, з метою реалізації свого раптового злочинного, корисливого умислу, направленого на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_3 діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, з метою особистого незаконного збагачення, усвідомлюючи протиправність своїх дій, скориставшись відносить власника майна , який пішов до магазину, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, взяв з лавки, мобільний пристрій ТМ «MOTOROLA Е13», поклав його собі до кишені, та після цього власнику цього власнику його не повернув, таким чином таємно викрав, мобільний пристрій ТМ «MOTOROLA E13» чорного кольору вартістю 3149 грн. 10 коп. (згідно висновку судово-товарознавчої експертизи №2871/24 від 12.06.2024).

Після цього ОСОБА_3 з місця вчинення злочину з викраденим майном зник та розпорядився ним на власний розсуд, чим заподіяв потерпілому ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 3149 грн. 10 коп.

Відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається ОСОБА_3 , передбачена ч.4 ст. 185 КК України.

Позиція сторін кримінального провадження

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 , повністю згоден з пред`явленим обвинуваченням, беззаперечно визнає його, а наведені в обвинуваченні час, місце, спосіб та всі обставини вчинення злочину встановлено та наведено у обвинувальному акті вірно. Свої дії піддав критичній оцінці, висловивши жаль щодо скоєного. Просив допустити по справі застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки йому цілком зрозуміло детально роз`яснене висунуте обвинувачення, він повністю визнає свою провину в скоєнні зазначеного кримінального правопорушення, та вважає зібрані в справі докази його провини достовірними, допустимими та достатніми, в зв`язку з чим досліджувати їх немає ніякої необхідності.

Прокурор, підтримуючи обвинувачення, заявив клопотання про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та про дослідження окремих матеріалів кримінального провадження.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, повідомлявся про дату, час та місце судового розгляду належним чином, подав до суду заяву про розгляд кримінального провадження без його участі, у призначенні покарання покладається на розсуд суду, цивільний позов в рамках кримінального провадження не заявлений.

Приймаючи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою вину в інкримінованому кримінальному правопорушенні, наслідки застосування частини третьої ст.349 КПК України обвинуваченому та учасникам судового провадження роз`яснені, та вони вважають недоцільним дослідження доказів щодо обставин, викладених в обвинувальному акті, при цьому у суду немає сумнівів у добровільності їх позицій, суд доходить висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Висновки суду щодо доведеності вини обвинуваченого

Аналізуючи показання обвинуваченого в судовому засіданні, співставляючи ці показання з обвинуваченням ОСОБА_3 , суд робить обґрунтований висновок про те, що показання обвинуваченого мають характер логічних, послідовних та об`єктивних, а відтак, з урахуванням застосування при розгляді справи положень ч.3 ст.349 КПК України, доходить висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_3 , «поза розумним сумнівом», який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» та кваліфікує його дії:

за ч.4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

Злочини проти власності становлять одну із найнебезпечніших злочинних діянь, оскільки вони посягають на право власності, що є об`єктом злочину статті 185 Закону України про кримінальну відповідальність.

Таємним визнається таке викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілих.

Кваліфікуючою ознакою таємного викрадення чужого майна (крадіжка), є вчинення злочину повторно .

Під кваліфікованою ознакою повторності розуміють, вчинення діяння особою, яка раніше вчинила, окрім іншого таємне викрадення майна. Так, ОСОБА_3 вироком від 23 травня 2023 року засуджений Комінтернівським районним судом м. Харкова за ч. 2 ст. 190, ст. 71 КК України.

Кваліфікуючою ознакою таємного викрадення чужого майна (крадіжка), є вчинення в умовах воєнного стану.

Відповідно ст. 1 Закону України «Про оборону України» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Верховною Радою України, у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року який продовжено по теперішній час.

ОСОБА_3 вчинив злочини з прямим умислом на заволодіння чужим майном. Змістом умислу обвинуваченого охоплюється його переконаність у тому, що викрадення ним майна здійснюється таємно від потерпілих у володінні чи під охороною яких знаходиться майно з корисливим мотивом, що характеризує суб`єктивну сторону злочину.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_3 , передбачені статтею 66 Кримінального кодексу України, є щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Мотиви призначення покарання

Покарання є засобом примусу, що забезпечується силою державної влади в межах закону, є ефективним засобом забезпечення виконання кожною особою конституційного обов`язку неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Мета покарання є кара засудженого, яка повинна відповідати принципу справедливості; виправлення засудженого - такі зміни його особистості, які роблять його безпечним для суспільства, характеризують його схильність до правомірної поведінки, поваги до правил і традицій людського співжиття; запобігання вчиненню засудженим нового злочину; запобігання вчиненню злочинів іншими особами.

Ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а й від спроможності правоохоронних органів не допустити безкарності злочинних діянь та спроможності виконати його обвинуваченим.

Перевіркою даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , встановлено, що він на обліку у лікаря психіатра не перебуває, у лікаря нарколога на обліку не перебуває, неодружений, офіційно не працевлаштований, за місцем проживання зарекомендував себе негативно, вживає алкогольні напої та веде аморальний спосіб життя, підлягає покаранню за вчинення тяжкого злочину (ч. 4 ст. 185 КК України) відповідно до статті 12 Кримінального кодексу України, раніше неодноразово судимий, кримінальні правопорушення в даному провадженні вчинив маючи не зняту та не погашену судимість, належних висновків не зробив, що свідчать про його підвищену суспільну небезпечність, у зв`язку з чим останньому слід призначити покарання в межах санкції ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі.

Також, суд враховує позицію прокурора з приводу призначення покарання, який просив призначити остаточне покарання, із застосування положень ст. 70 КК України у виді 5 років 9 місяців позбавлення волі.

За таких обставин, суд дійшов висновку щодо призначення обвинуваченому ОСОБА_3 , покарання у виді позбавлення волі, що буде відповідати не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), обставинам справи, але й особі обвинуваченого, буде обґрунтованим, необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2025 року ОСОБА_3 засуджено за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст.190, ч. 1 ст.71,72 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі, вирок суду набрав законної сили 17 липня 2025 року.

Оскільки обвинувачений вчинив злочин за цим кримінальним провадженням до ухвалення вироку Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2025 року, за яким ОСОБА_3 , засуджено за ч. 4 ст. 185, ч. 2 ст.190 КК України КК України, остаточне покарання йому необхідно призначити з урахуванням положень ч. 4 ст.70 КК України, тобто, за сукупністю кримінальних правопорушень.

У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72цього Кодексу.

Мотиви ухвалення інших рішень

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 на час розгляду справи відбуває покарання у ДУ «Харківська виправна колонія (№43)», згідно з вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2025 року, який набрав законної сили.

Суд не вбачає підстав для обрання ОСОБА_3 запобіжного заходу.

Долю речових доказів належить вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 118 КПК України витрати на залучення експертів є процесуальними витратами.

Відповідно до ч. 2 ст. 122 КПК України залучення стороною обвинувачення експертів спеціалізованих державних установ, а також проведення експертизи за дорученням слідчого судді або суду здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим установам з Державного бюджету України.

У відповідності з вимогами ч.2 ст.124, п.2 ч.4 ст.374 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, рішення про відшкодування процесуальних витрат у разі визнання особи винуватою зазначається у резолютивній частині вироку.

Таким чином, витрати пов`язані із проведенням судово-товарознавчої експертизи № 2871/24 від 12.06.2024 складають 320 грн., відповідно до вимог частини другої статті 124 Кримінального процесуального кодексу України, суд стягує з ОСОБА_3 на користь держави.

Цивільний позов не заявлявся.

На підставі викладеного, керуючись статтями 373, 374 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

ухвалив:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні злочину передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України і призначити йому покарання:

за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначених за цим вироком та за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2025 року покарань призначити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 9 (дев`ять) місяців позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з дня проголошення вироку 10 жовтня 2025 року.

Зарахувати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в строк відбуття покарання, строк покарання відбутий за вироком Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 квітня 2025 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із проведенням судово-товарознавчої експертизи у розмірі 320 (триста двадцять) гривень.

Речові докази: коробку від мобільного пристрою ТМ «MOTOROLA Е13» чорного кольору та видаткову накладну від мобільного пристрою ТМ «MOTOROLA Е13», які знаходяться на відповідальному зберіганні у власника ОСОБА_5 , після набрання вироком законної сили вважати повернутими власнику.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідно до ч.2 ст. 394 КПК України цей вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Засудженому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення. Інші учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді, подавши відповідну заяву.

Учасникам судового провадження, які не були присутні при проголошенні резолютивної частини вироку, направити копію повного тексту вироку не пізніше наступного дня після ухвалення вироку (частина 7 статті 376 КПК України).

Суддя ОСОБА_1