ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2026 року

м. Хмельницький

Справа № 674/1285/25

Провадження № 11-кп/820/105/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

з участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника -адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому, в режимі відеоконференції, кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань розслідувань 21 травня 2023 року №0000778, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за апеляційними скаргами захисника-адвоката ОСОБА_7 та представника ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 на вирок Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 2 жовтня 2025 року, -

в с т а н о в и л а :

Цим вироком

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Нестерівці, Дунаєвецького району Хмельницької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, проживаючого у цивільному шлюбі, має на утриманні двоє малолітніх дітей, раніше не судимого:

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України та призначено йому покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту набрання даним вироком законної сили.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишено без змін.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 в строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 07 липня 2025 року до дня набрання даним вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Питання стосовно речових доказів вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

За вироком суду, ОСОБА_6 , 21 травня 2023 року, близько 02 год. 00 хв., перебуваючи на польовій дорозі, розташованій між с. Нестерівці та с. Степок Дунаєвецької територіальної громади, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин із ОСОБА_10 , під час словесної суперечки вирішив спричинити йому тілесні ушкодження.

Тоді ж, ОСОБА_6 , реалізовуючи свій протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в ході зазначеного конфлікту, знаходячись навпроти потерпілого, утримуючи у правій руці тупий твердий предмет з обмеженою травмуючою поверхнею, ззовні схожий на металевий ланцюг, з метою заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого умисно, наніс останньому один удар вище згаданим предметом в область грудної клітини, один удар по обличчю та один удар по спині, чим спричинив тілесні ушкодження у вигляді 2-х синяків на передній поверхні грудної клітки справа в проекціях 6-7 ребер від біля-грудинної до середньо-ключичної лінії, в поперековій ділянці зліва, які по степеню тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень та тілесні ушкодження у вигляді проникаючого рогівковосклерального поранення з випадінням внутрішніх оболонок та середовища (розчавлення) лівого ока, що призвело до сліпоти лівого ока, рубець від раніше бувшої рани в області спинки носу з розповсюдженням на внутрішній кут повік лівого ока, травматичного скалкового зламу кісток носу, решітчастого лабіринту, медіальної та нижньої стінок лівої орбіти, які по степеню тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що призвело до втрати загальної працездатності на 45 відсотків, тобто більше як на одну третину.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 , яка діє в інтересах обвинуваченого, вважає, що висновки суду, викладені у вироку, не відповідають фактичним обставинам провадження, оскільки вони не підтверджуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, та мають істотні суперечності. На її думку, суд не дав правової оцінки діям ОСОБА_6 , який умислу на спричинення тяжких тілесних ушкоджень потерпілому не мав.

Вказані обставини на думку сторони захисту призвели до невідповідності тяжкості призначеного покарання обвинуваченому його особі і є підставою для пом`якшення призначеного покарання та звільнення ОСОБА_6 від його відбування з випробуванням та встановлення йому іспитового строку.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляду провадження в суді першої інстанції. Акцентує увагу, що судом першої інстанції було безпідставно відмовлено у визнанні потерпілою - дружини потерпілого

ОСОБА_10 , який помер до початку судового розгляду, що призвело до порушення її прав та законних інтересів.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення обвинуваченого та його захисника, представника ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 на підтримку апеляційних скарг з посиланням на зазначені в них доводи, прокурора, який вважає, що законні підстави для задоволення апеляційних вимог відсутні, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що вони до задоволення не підлягають, виходячи з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів провадження, досудове розслідування, з`ясування обставин у провадженні та перевірка їх доказами проведені з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, таких порушень цього закону, які були б істотними і тягли за собою безумовне скасування судового рішення, у провадженні не допущено, а висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах відповідає матеріалам провадження та ґрунтується на досліджених в судовому засіданні доказах.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що дізнання, з`ясування обставин у провадженні та перевірка їх доказами проведено упереджено, без з`ясування обставин, які мають значення для встановлення істини у провадженні, є необґрунтованими і спростовуються зібраними у провадженні та дослідженими судом доказами.

Так, обвинувачений ОСОБА_6 в процесі судового та апеляційних розглядів не заперечував та ствердив обставини нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 за допомогою стороннього предмету в нічну пору доби 21 травня 2023 року на польовій дорозі, розташованій між с. Нестерівці та

с. Степок Дунаєвецької територіальної громади, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області, однак виклав свою версію подій.

Показаннями свідка ОСОБА_11 , яка повідомила, що під час повернення зі ставка додому між її чоловіком та обвинуваченим виник конфлікт, який переріс в бійку. Ствердила, що після події виявила потерпілого з значним тілесними ушкодженнями, в якого було відсутнє око та мала місце значна кровотеча.

Крім того, факт вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення об`єктивно стверджується даними протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення, в якому ОСОБА_10 будучи попередженим про кримінальну відповідальність, прямо вказав на обвинуваченого, як на особу, яка 21 травня 2023 року спричинила йому тілесні ушкодження (а.п. 10, т. 1).

З даними протоколу огляду місця події з фото таблицями від 21 травня 2023 року вбачається, що на польовій дорозі, яка розташована між с. Нестерівці та с. Степок, Дунаєвецької територіальної громади, Кам`янець-Подільського району, Хмельницької області, було виявлено на відстані 1,5-2 один від одного осередки рідин бурого кольору ззовні схожі на кров, тобто в тому місці, де зі слів обвинуваченого та свідка, ОСОБА_6 спричинив тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_10 (а.п. 11-18, т. 1).

Даними протоколу слідчого експерименту від 19 червня 2023 року, за участі потерпілого ОСОБА_10 свідків та понятих, із застосуванням відеозйомки, що виключає вчинення на нього будь-якого тиску та примусу, стверджується, що ОСОБА_10 прямо вказав на ОСОБА_6 , як на особу, яка металевим ланцюгом спричинила йому тілесні ушкодження ( а.п. 47-50, т. 1).

Із змісту висновку експерта № 239 від 22 серпня 2023 року вбачається, що у ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження: у вигляді проникаючого рогівковосклерального поранення з випадінням внутрішніх оболонок та середовища (розчавлення) лівого ока, що привело до сліпоти лівого ока, рубець від раніше бувшої рани в області спинки носу з розповсюдженням на внутрішній кут повік лівого ока, травматичного скалкового зламу кісток носу, решітчастого лабіринту, медіальної та нижньої стінок лівої орбіти, по степені тяжкості відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що привело до втрати загальної працездатності 45% (повна втрата зору 35% +10% розчавлення ока).

Тілесні ушкодження у ОСОБА_10 у вигляді 2-х синяків на передній поверхній грудної клітки справа в проекції 6-7 ребер від біля-грудинної до середньо-ключичної лінії, в поперековій ділянці зліва, по степені тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Всі вище вказані тілесні ушкодження у ОСОБА_10 могли утворитися внаслідок дії тупого твердого предмету з обмеженою травмуючою поверхнею, можливо ланцюга з прикладанням значної сили, за умов і в термін, вказаних в обставинах справи, в день звернення з вище вказаними тілесними ушкодженнями в Дунаєвецьку БЛ, тобто 21.05.2023 року.

Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень та особливість виявлених тілесних ушкоджень у ОСОБА_10 , а також відсутність тілесних ушкоджень в області виступаючих ділянок лівої половини обличчя (надбрівна дуга, ліва вилиця, спинка і кінчик носу), дають підстави вказати про неймовірність утворення їх внаслідок падіння з висоти власного зросту з приземленням на ліві відділи обличчя (а.п. 64-66, т. 1).

Змістом висновку № 283 від 22 серпня 2023 року стверджується, що тілесні ушкодження у ОСОБА_10 вказані у висновку експерта №239 від 22.08.2023 року могли утворитися за обставин, повідомлених потерпілим під час допиту та проведення слідчого експерименту 19.06.2024 року за його участі ( а.п 89-91, т. 1).

Проаналізувавши висновки судово-медичних експертиз, в сукупності з іншими дослідженими в судовому засіданні доказами, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку, що виявлені у потерпілого тілесні ушкодження спричинені внаслідок нанесення ударів обвинуваченим, оскільки це повністю узгоджується з належними, об`єктивними, вищенаведеними, дослідженими судом доказами.

Наведені докази повністю спростовують доводи апеляційної скарги сторони захисту про необґрунтованість порушення кримінального провадження та засудження ОСОБА_6 .

Жодних належних та допустимих доказів, які б викликали сумніви у об`єктивності вищевказаних матеріалів, їх фальсифікації стороною захисту не надано.

Більше того, дані твердження сторони захисту були предметом дослідження місцевого суду та ним детально проаналізовані.

В кримінальному провадженні не встановлено жодного доказу щодо застосування відносно ОСОБА_6 та інших учасників кримінального провадження заборонених законодавством методів розслідування, фальсифікації доказів, в тому числі медичних документів, не здобуто таких і в процесі апеляційного розгляду.

Таким чином, підстав вважати, що в процесі досудового розслідування зі сторони органів досудового розслідування на обвинуваченого, потерпілого, свідків чи експертів чинився тиск, в колегії суддів немає.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що докази вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_6 , які покладені судом в основу обвинувального вироку, були отриманні з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства.

Про наявність умислу в діях ОСОБА_6 саме на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень свідчить спосіб, характер та механізм їх заподіяння, локалізація ушкоджень, а саме за допомогою металевого предмету у виключно життєво важливі органи, в основному в голову.

При встановленні спрямованості умислу обвинуваченого ОСОБА_6 колегія суддів враховує дані про інтенсивність нападу, що дії обвинуваченого були спрямовані саме на спричинення потерпілому тяжких тілесних ушкоджень, про це свідчать дані щодо кількості, локалізації поранень, сили ударів і нанесення їх в область життєво важливих органів. Встановлені фактичні обставини провадження свідчать про те, що обвинувачений виконав всі дії, які вважав необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, - спричинення ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень.

Сукупність всіх вказаних обставин вчинення правопорушення, спосіб, кількість, характер і локалізація тілесних ушкоджень, поведінка обвинуваченого і потерпілого, що передувала події, вказують про цілеспрямовані, обдумані та умисні дії обвинуваченого спрямовані на спричинення ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень.

В той же час, мотиви дій обвинуваченого не є обов`язковим елементом складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. Його встановлення не впливає на наявність умислу чи причинного зв`язку між діянням та наслідками у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень.

Тому посилання сторони захисту, що обвинувачений діяв з мотивом втрутитися в конфлікт між потерпілим та ОСОБА_11 , жодним чином не впливає на кваліфікацію його дій. Для встановлення вини у заподіянні тяжких тілесних ушкоджень значення має саме фактична поведінка обвинуваченого - характер, інтенсивність і спрямованість насильницьких дій, а не мотиви з яких він діяв.

Не може погодитися колегія суддів і з твердженнями сторони захисту, що обвинувачення ОСОБА_6 ґрунтується виключно на суперечливих показаннях ряду свідків, оскільки його вина у вчиненні кримінального правопорушення доведена на підставі вищенаведених, здобутих органами досудового розслідування, досліджених та перевірених місцевим судом доказах у їх сукупності, в тому числі показаннях самого обвинуваченого, даних протоколів слідчих дій, висновків експертів, які спростовують твердження сторони захисту.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту про те, що свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , не були безпосередніми очевидцями події кримінального правопорушення та що їх показання не підтверджують вину обвинуваченого, не заслуговують на увагу, оскільки судом їх показання враховані в межах доказового значення - для підтвердження обставин, що передували та настали після події кримінального правопорушення, а висновок про винуватість обвинуваченого ґрунтується на підставі усієї сукупності належних та допустимих доказів наявних в матеріалах кримінального провадження, досліджених та оцінених судом.

Твердження сторони захисту про суперечливість та нелогічність показань свідка ОСОБА_11 , а також вказівка на приховування обставини початку конфлікту, наявності конфлікту у ОСОБА_11 з потерпілим, колегія суддів відхиляє як необґрунтовані.

Так зокрема у ключових та юридично значущих аспектах події показання свідка ОСОБА_11 є послідовними, логічними та узгодженими, як з показанням потерпілого, обвинуваченого, так із іншими доказами у провадженні, а ті розбіжності на які посилається сторона захисту є не суттєвими та такими, що не впливають на встановлення істини у провадженні, ґрунтуються на вільному тлумаченні показів потерпілого, свідків та даних протоколів процесуальних дій.

Неповідомлення свідком ОСОБА_11 окремих другорядних обставин, що передували події кримінального правопорушення, не свідчить про недостовірність її показань в цілому, оскільки ключові фактичні дані щодо часу, місця, способу та наслідків дій обвинуваченого є послідовними, узгодженими з іншими доказами у провадженні, підтверджуються матеріалами кримінального провадження та не спростовують встановленого судом факту умисного заподіяння обвинуваченим тяжких тілесних ушкоджень.

Вищевказане жодним чином не впливає на послідовність і достовірність показань свідка та не може свідчити про їх штучність або приховування інформації.

Жодних суттєвих суперечностей, які могли б ставити під сумнів достовірність чи об`єктивність свідчень , стороною захисту не наведено. Таким чином, в колегії суддів відсутні об`єктивні підстави ставити під сумнів показання ОСОБА_11 .

Не може погодитися колегія суддів з твердженнями сторони захисту стосовно безпідставного відхилення місцевим судом оціночних характеристик особи потерпілого з боку свідків.

Оскільки оцінка особистісних якостей потерпілого на підставі суб`єктивних висловлювань свідків не має юридичного значення для встановлення фактичних обставин злочину та форми вини обвинуваченого, є неналежним доказом в розуміння ст. 84 КПК України.

Такі свідчення не мають доказового значення та не впливають на оцінку дій обвинуваченого, на висновок про наявність чи відсутність складу злочину та не може нівелювати чи виправдовувати вчинення насильства.

В провадженні встановлено достатньо належних, об`єктивних та допустимих доказів, які дали можливість встановити істину, ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Оголошена ОСОБА_6 підозра, кваліфікація його дій, з якою погодився суд, містить виклад фактичних обставин, в тому числі часу, місця, способу та інших обставин вчинення кримінального правопорушення, наскільки вони відомі слідчому. Знайшли вони своє відображення і у вироку, тобто при його ухваленні суд повністю вирішив питання, зазначені в ст. 374 КПК України.

Тому твердження сторони захисту, що органами досудового розслідування та судом не виконані вимоги ст. 91 КПК України не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

Ставлячи питання про скасування вироку, сторона захисту, конкретних фактів порушення прав та законних інтересів обвинуваченого органами досудового розслідування та судом не навела, а виключно обмежилась перерахунком та декларуванням норм процесуального права. Такі твердження носять абстрактний характер, а тому вони не заслуговують на увагу та підлягають відхиленню.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів висновки суду першої інстанції та були безумовною підставою для скасування судового рішення в частині апеляційних доводів сторони захисту, колегією суддів не встановлено.

Ретельно проаналізувавши докази в їх сукупності, суд дав їм належну правову оцінку і прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 1 ст. 121 КК України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги сторони захисту в частині призначеного покарання за ч. 1 ст. 121 КК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, дотримався вимог ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання і врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого.

При цьому, колегія суддів вважає, що покарання обвинуваченому призначене у нижній межі санкції ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років, відповідає вимогам ст. 65 КК України, за своїм видом та розміром є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Зокрема, судом при призначенні ОСОБА_6 покарання взято до уваги особу винного, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, не працевлаштований, групи інвалідності не має, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, проживає у цивільному шлюбі, має на утриманні двоє малолітніх дітей, відшкодовував витрати на лікування потерпілому, характеризується позитивно.

Згідно з даними досудової доповіді, складеної Кам`янець-Подільським районним сектором № 1 Державної установи «Центр пробації» у Хмельницькій області ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній. Ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як середній. (а.п. 87-91, т. 4).

Суд також обґрунтовано визнав відсутність обставин, що пом`якшують чи обтяжують покарання обвинуваченого.

Разом з тим, місцевий суд, враховуючи характер та ступінь тяжкості скоєного, а також особу обвинуваченого ОСОБА_6 , який як суді першої так і апеляційних інстанцій вину у вчиненому фактично не визнав навіть під тиском зібраних у провадженні доказів, переховувався від досудового розслідування, перебував у міжнародному розшуку, не вживав достатніх заходів для досягнення порозуміння з потерпілим та його родиною, правильно призначив обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, передбачений санкцією ч.1 ст.121 КК України.

З огляду на вказані обставини, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання за своїм видом та розміром є необхідне й достатнє для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, а також справедливим щодо досягнення мети покарання виходячи з вимог ст. 50 КК України.

А тому, колегія суддів не може погодитись з твердженнями строни захисту про призначення явно не справедливого покарання, внаслідок його суворості. При цьому, судом були враховані ті обставини, на які є посилання в апеляційній скарзі.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги захисника щодо безпідставного незастосування положень ст. 75 КК України.

Зокрема, ті обставини, що обвинувачений тривалий час переховувався від органів досудового розслідування, у зв`язку з чим був оголошений в міжнародний розшук та в подальшому екстрадований з Федеративної Республіки Німеччина, свідчать про умисне ухилення від кримінальної відповідальності та відсутність підстав вважати, що його виправлення можливе без ізоляції від суспільства, що унеможливлює застосування ст. 75 КК України.

Вказівка сторони захисту на ті обставини, що ОСОБА_6 визнав вину, висловив щирий жаль з приводу вчинених дій та осуд своєї поведінки в даному випадку, не є підставою для звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки це не спростовує встановлених судом обставин і висновків, та не дає підстав вважати, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання.

Інші доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що покарання, призначене ОСОБА_6 в мінімальному розмірі, при даних конкретних обставинах провадження та особі обвинуваченого, є достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових правопорушень, тобто ґрунтується на вимогах закону.

Наведені вище обставини у своїй сукупності вказують на неможливість застосування до обвинуваченого положень ст. 75 КК України та звільнення його від відбування призначеного покарання з випробуванням.

Колегія суддів погоджується, що саме таке покарання, у цьому випадку, буде справедливим, необхідним і достатнім для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень обвинуваченим, буде перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Не може погодитися колегія суддів і з твердженнями дружини потерпілого та її представника, про надання ОСОБА_9 статусу потерпілої, оскільки такі суперечать встановленим у провадженні фактичних обставинам та положенням ст. 55 КПК України.

Так, відповідно до ст. 55 КПК України, потерпілим визнається фізична особа, якій кримінальним правопорушенням безпосередньо завдано моральної, фізичної або майнової шкоди.

Разом з тим, у разі смерті такої особи потерпілими можуть бути члени її сім`ї, але лише за умови, що смерть настала внаслідок кримінального правопорушення, яке є предметом розгляду.

Із матеріалів кримінального провадження вбачається, що смерть потерпілого ОСОБА_10 наслала 19 липня 2025 року, через два роки після вчиненого кримінального правопорушення внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та не перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з інкримінованим обвинуваченому ОСОБА_6 діянням.

Таким чином, суд першої інстанції належним чином дослідив заяву та встановлені фактичні обставини, навів мотиви відмови та діяв в межах кримінального процесуального закону.

Доводи апеляційної скарги представника-адвоката не спростовують висновку суду про відсутність причинно-наслідкового зв`язку між кримінальним правопорушенням скоєним ОСОБА_6 та настанням смерті потерпілого ОСОБА_10 .

У зв`язку з цим колегія суддів вважає висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а підстави для скасування вироку та призначення нового розгляду в суді першої інстанції та визнання ОСОБА_9 потерпілою - відсутні.

При цьому колегія суддів враховує, що у випадку, коли ОСОБА_9 вважає, що ОСОБА_6 , неправомірними діями по відношенню до її чоловіка ОСОБА_10 також спричинив і їй будь-яку шкоду, це не позбавляє її права ставити питання про відшкодування такої шкоди в цивільному порядку.

З урахуванням наведеного, підстав для зміни чи скасування вироку місцевого суду не вбачається.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 407, 418 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Вирок Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 2 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_6 залишити без змін, а апеляційні скарги захисника - адвоката ОСОБА_7 та представника ОСОБА_9 - адвоката ОСОБА_8 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії ухвали.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3