Оболонський районний суд міста Києва
Провадження 1-кп/756/869/26
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

законного представника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

потерпілого ОСОБА_7 ,

представника потерпілого ОСОБА_8 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001970 від 04.08.2025 року за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, учня 9 класу школи І-ІІІ ступенів № 231 Оболонського району міста Києва, зареєстрований і проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України

УСТАНОВИВ:

02.02.2025, приблизно о 16 год. 20 хв. неповнолітній ОСОБА_4 разом з іншими особами (матеріали щодо яких виділені в окремі провадження), прибули за адресою: АДРЕСА_2 , з метою нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Перебуваючи за вказаною адресою, у відповідності до раніше розробленого плану, неповнолітній ОСОБА_9 , разом з іншими особами, які не досягли віку кримінальної відповідальності (матеріали щодо яких виділені в окремі провадження) побачивши ОСОБА_7 почали наносити останньому удари в область голови та тулуба.

В ході бійки, у ОСОБА_7 випав з кишені на землю мобільний телефон марки «iPhone», 12 моделі, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , у якому знаходилася сім-карта оператора мобільного зв?язку «Київстар», з абонентським номером НОМЕР_3 .

В цей час у неповнолітнього ОСОБА_10 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, вчинене в умовах воєнного стану, належного ОСОБА_7 .

Так, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, в умовах воєнного стану, керуючись корисливим мотивом, усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, неповнолітній ОСОБА_9 , скориставшись тим, що ОСОБА_7 не може чинити опір внаслідок завдання ударів ОСОБА_11 та іншими особами (матеріали відносно яких виділені в окреме провадження, усвідомлюючи, що мобільний телефон, який випав з кишені ОСОБА_7 належить саме йому, відкрито викрав вказане майно, а саме: мобільний телефон «iPhone», 12 моделі, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , y якому знаходилася сім-карта оператора мобільного зв?язку «Київстар», з абонентським номером НОМЕР_3 , який знаходився на землі біля ОСОБА_7 .

Після цього, неповнолітній ОСОБА_9 , разом з іншими особами, які не досягли віку кримінальної відповідальності (матеріали щодо яких виділено в окремі провадження), продовжив наносити ОСОБА_7 удари при цьому утримуючи при собі відкрито викрадене майно, належне ОСОБА_7 у подальшому, ОСОБА_12 з відкрито викраденим майном, а саме мобільним телефоном «iPhone», 12 моделі, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , у якому знаходилася сім-карта оператора мобільного зв?язку «Київстар», який належить ОСОБА_7 , покинув місце вчинення кримінального правопорушення, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Вказаним кримінальним правопорушенням ОСОБА_4 спричинив ОСОБА_7 матеріальну шкоду на суму 10303,33 грн.

Вказані дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

17 грудня 2025 року між прокурором та обвинуваченим за участю захисника і законного представника було укладено угоду про визнання винуватості, згідно з якою прокурор Оболонської окружної прокуратури міста Києва ОСОБА_13 , якій на підставі ст. 36 КПК України надані повноваження прокурора в кримінальному провадженні № 0001970 та обвинувачений ОСОБА_4 , за участю захисника ОСОБА_6 та законного представника неповнолітнього ОСОБА_5 , уклали угоду про визнання винуватості, додержуючись таких умов:

«Неповнолітній ОСОБА_4 зобов`язується беззастережно визнати обвинувачення в обсязі обвинувального акту у судовому провадженні та перерахувати частину коштів, внесених як заставу, у розмірі 5000,00 грн. на спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку Збройних Сил України.

Сторони погоджуються на призначення покарання неповнолітньому ОСОБА_4 за ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі та із застосуванням статей 75, 104 КК України щодо звільнення неповнолітнього ОСОБА_4 від відбування покарання з випробування протягом визначеного іспитового строку. При цьому, сторони розуміють, що згідно положень ч. 3, 4 ст. 75, ст. 104 КК України, тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання випробуванням, визначаються судом та встановлюються тривалістю від одного до двох років.

Обвинувачений неповнолітній ОСОБА_4 і його законний представник ОСОБА_5 надають свою згоду на застосування узгодженого з цією угодою покарання та зобов`язується виконувати покладені на обвинуваченого обов`язки».

Прокурор в судовому засіданні підтримала укладену угоду на викладених в ній умовах, просила затвердити угоду про визнання винуватості.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, і пояснив, що обставини обвинувачення викладені правильно і він з ними згодний, він розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які застосовані до нього у разі затвердження угоди судом. Укладення угоди є добровільним, не є наслідком обіцянок або умов, які не передбачені в угоді. Зазначив, що щиро розкаюється у вчиненому, добровільно відшкодував потерпілому завдану шкоду.

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_5 підтвердила позицію обвинуваченого, просила затвердити угоду, надала письмову згоду на перерахування частини внесених нею коштів в сумі 5000,00 грн. в якості застави на потреби ЗСУ.

Захисник ОСОБА_6 висловив думку про відповідність угоди вимогам закону, просив затвердити угоду про визнання винуватості.

Потерпілий ОСОБА_7 підтвердив, що згоден із встановленими в обвинувальному акті обставинами, не оспорює їх, отримав повне відшкодування шкоди від обвинуваченого, та підтвердив надану ним згоду прокурору на укладення угоди про визнання винуватості з обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні, з умовами угоди згодний.

Відповідно до ч. 1 ст. 468, ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Судом встановлено, що правова кваліфікація кримінального правопорушення визначена правильно - за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

Вказане кримінальне правопорушення є тяжким злочином.

Зміст, умови та порядок укладення угоди про визнання винуватості відповідають вимогам ст.ст. 469, 472 КПК України.

Потерпілий згідно з письмовою заявою надав згоду на укладення угоди про визнання винуватості, і підтвердив свою позицію в судовому засіданні.

В матеріалах справи наявна розписка від потерпілого про отримання відшкодування шкоди у цьому кримінальному провадженні.

Вид і розмір покарання узгоджені між прокурором та обвинуваченим, визначені з урахуванням положень статей 65-67, 69, 104 КК України, і суд з ними погоджується, оскільки мають місце обставини, які пом?якшують покарання та у сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: обвинувачений щиро розкаюється, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, обвинувачений є неповнолітнім, добровільно відшкодував завданий збиток та зобов`язався перерахувати грошові кошти на потреби ЗСУ, що просив суд вирішити у вироку.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Наведене, з урахуванням особи обвинуваченого, свідчить про наявність підстав для призначення обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, встановленою санкцією ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі.

Умови угоди відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін та інших осіб.

Згідно з поясненнями сторін у судовому засіданні, укладення угоди є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Зобов`язання за угодою, взяті на себе обвинуваченим, можливі ним до виконання, підстави для визнання його невинуватим відсутні, а тому підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України, судом не встановлено.

Обвинувачений є неповнолітнім, є раніше не судимим, за місцем проживання і навчання характеризується посередньо, на обліку у нарколога чи психіатра не перебуває, на обліку Служби у справах дітей та сім`ї не перебуває, на обліку у секторі ювенальної превенції не перебуває.

Тому, звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі статей 75, 76, 104 КК України, суд вважає доцільним.

Тривалість іспитового строку слід визначити у максимальному розмірі, враховуючи тяжкість злочину і його суспільну небезпечність.

За таких обставин суд приходить до висновку про можливість затвердження угоди між прокурором і обвинуваченим і вважає, що виправленню та перевихованню обвинуваченого може сприяти узгоджене сторонами покарання, та є недоцільним призначення обвинуваченому більш суворого покарання.

У зв`язку із затвердженням угоди про визнання винуватості і звільненням обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням, застосований до обвинуваченого ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 08.02.2025 року запобіжний захід у виді застави в розмірі 151 400,00 грн., слід скасувати та після набрання вироком законної сили частину застави в розмірі 146400,00 грн. - повернути заставодавцю ОСОБА_5 , а частину суми застави в розмірі 5000,00 грн. слід перерахувати на підтримку ЗСУ згідно із заявою заставодавця та умовами укладеної угоди.

Питання про долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України, а саме у обвинуваченого вилучені речі - слід йому повернути, а вилучений у потерпілого мобільний телефон марки «Iphone 12» світлого кольору у чохлі чорного кольору - повернути потерпілому.

Цивільний позов не заявлений.

Відповідно до ст. 124 КПК України, процесуальні витрати на залучення експерта в розмірі 1989,75 грн. слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 373-376, 475 КПК України, суд -

у х в а л и в:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 17 грудня 2025 року, укладену між прокурором ОСОБА_13 , та обвинуваченим ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити йому узгоджене покарання із застосуванням статті 69 КК України у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.

На підставі статей 75, 104 КК України, звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного йому покарання, якщо він протягом іспитового строку 2 (два) роки не скоїть нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі пунктів 1, 2 ч. 1, п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 :

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, навчання.

3) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Скасувати ОСОБА_4 запобіжний захід у виді застави.

Заставу, внесену заставодавцем ОСОБА_5 , на підставі ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 08.02.2025 року (справа 756/1850/25), в розмірі 146 400 грн. 00 коп. (квитанція від 10.02.2025 № 2.92618727.1), після набрання вироком законної сили - повернути заставодавцю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Заставу, внесену заставодавцем ОСОБА_5 , на підставі ухвали Оболонського районного суду м. Києва від 08.02.2025 року (справа 756/1850/25), в розмірі 5000 грн. 00 коп. (квитанція від 10.02.2025 № 2.92618727.1), після набрання вироком законної сили - перерахувати на спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку Збройних Сил України за реквізитами:

Банк: Національний банк України МФО 300001,

Отримувач: Національний банк України, ,

Рахунок: № UA0992708.

Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави на рахунок, відкритий в органах Державної казначейської служби України по коду доходів 24060300 (МФО 899998) витрати на залучення експерта в розмірі 1989,75 грн.

Речові докази у справі:

- мобільний телефон «IPhone 12» світлого кольору у чохлі чорного кольору, IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , який зберігається в Оболонському УП ГУНП у м. Києві- повернути потерпілому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 за належністю;

- мобільний телефон марки «Samsung S22 Ultra» IMEI1 НОМЕР_4 , IMEI2 НОМЕР_5 , в корпусі чорного кольору в чохлі чорного кольору, мобільний номер НОМЕР_6 , куртку зеленого кольору марки Staff, штани в камуфляжі піксель ЗСУ, кофту чорного кольору із візерунками, взуття білого кольору із чорними вставками марки Asics, балаклаву чорного кольору, які поміщені до спецпакетів PSP 1351680, WAR 1737841, WAR 1737840, які зберігаються в Оболонському УП ГУНП у м. Києві - повернути обвинуваченому ОСОБА_4 за належністю.

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, його законному представнику, захиснику, прокурору і потерпілому.

Суддя ОСОБА_1