Провадження № 1-кп/643/993/25
Справа № 643/9762/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.08.2025 Салтівський районний суд міста Харкова у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання- ОСОБА_2 , за участю прокурора- ОСОБА_3 , захисника -адвоката ОСОБА_4 ,обвинуваченого ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду угоду про визнання винуватості від 04.08.2025 у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000589 від 12.06.2025 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пархомівка Краснокутського району Харківської області, громадянина України, пенсіонера, неодруженого, інваліда другої групи, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 Кримінального кодексу України -

в с т а н о в и в :

05 серпня 2025 року до Салтівського районного суду м. Харкова надійшли матеріали кримінального провадження № 0000589 від 12.06.2025 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 з угодою про визнання винуватості.

Ухвалою Салтівського районного суду м. Харкова від 05.08.2025 року призначено підготовче судове засідання.

У сформульовану прокурором обвинуваченні містяться посилання на вчинення обвинуваченим дій у складі злочинної організації з іншими особами, стосовно яких здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001560 від 30.11.2023.

Тому для встановлення ознак складу кримінального правопорушення та з метою недопущення порушення принципу презумпції невинуватості щодо інших осіб (за версією сторони обвинувачення - співучасників кримінальних правопорушень), суд використовує їх деперсоніфіковані дані.

Відповідно до обвинувального акту та угоди про визнання винуватості ОСОБА_5 обвинувачується у такому.

В листопаді 2023 року, у невстановлений в ході досудового розслідування час, Особа 1, виконуючи обов`язки керівника МСЕК, діючи умисно, з корисливих мотивів, вирішив організувати і очолити злочинну організацію до складу якої залучити членів очолюваного МСЕК та інших осіб, які користувалися його довірою, а також здатні зберігати таємницю з метою безпосереднього вчинення тяжких злочинів, а саме вчиняти дії направлені на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України, шляхом встановлення групи інвалідності особам призовного віку, які не мали для цього законних підстав та сприянні таким чином їм у незаконному переправленні через державний кордон України.

Так, в листопаді 2023 року Особа 1 залучив як співорганізатора до складу злочинної організації Особа 2 для спільного підшукання співучасників, об`єднання їхніх зусиль із детальним розподілом між ними обов`язків, визначення способів його виконання, на що остання надала свою добровільну згоду, а також на виконання функцій організатора, керівника і виконавця під час безпосереднього вчинення тяжких злочинів.

Крім того, в листопаді 2023 року Особа 1 запропонував членам МСЕК: Особа 4, Особа 3, Особа 6 та Особа 5 увійти до складу створеної ним злочинної організації, на що останні, надали добровільну згоду на участь у злочинній організації.

Разом з тим, у листопаді 2023 року, більш точної дати не встановлено, Особа 1, перебуваючи в м. Харків, реалізуючи злочинний умисел, спрямований на створення злочинної організації, запропонував Особа 8 та ОСОБА_5 увійти до складу створеної ним злочинної організації діяльність якої буде спрямована на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в шляхом необґрунтованого встановлення групи інвалідності особам призовного віку, на що останні надали свою добровільну згоду, визнавши лідерство Особа 1.

Крім того, Особа 1 наприкінці червня 2024 року запропонував члену МСЕК Особа 7 увійти до складу створеної ним злочинної організації, на що остання надала добровільну згоду, визнавши лідерство Особа 1.

Після прийняття спільно з Особа 1 рішення про створення злочинної організації, Особа 2 наприкінці лютого - на початку березня 2024 року в невстановлений досудовим розслідуванням день, реалізуючи злочинний умисел, спрямований на створення злочинної організації, запропонувала керівнику лікувального закладу Особа 9 увійти до складу створеної Особа 1 та нею злочинної організації на що останній надав свою добровільну згоду.

В свою чергу Особа 9 наприкінці лютого - на початку березня 2024 року залучив до злочинної організації свого заступника Особа 10.

Крім того, Особа 2 за згодою з Особа 9 у квітні 2024 року запропонувала лікарю лікувального закладу Особа 13, увійти до складу створеної Особа 1 та нею злочинної організації, на що останній надав свою добровільну згоду.

Також Особа 2 у березні 2024 року в невстановлений досудовим розслідуванням день, залучила до злочинної організації Особа 12 та Особа 11.

Таким чином Особа 1 у період з листопада 2023 року по червень 2024 року спільно з Особа 2 створили та очолили злочинну організацію, що представляє собою внутрішнє та зовнішнє стійке ієрархічне об`єднання чотирнадцяти осіб: Особа 1, Особа 3, Особа 4, Особа 5, Особа 6, Особа 7, Особа 8, ОСОБА_5 , Особа 2, Особа 9, Особа 10, Особа 11, Особа 12 та Особа 13 які, діючи із корисливих мотивів, попередньо зорганізувались для вчинення тяжких злочинів, що виразилися в перешкоджанні законної діяльності Збройних Сил України в особливий період, сприянні в незаконному переправленні осіб через державний кордон України, за єдиним злочинним планом та з розподілом функцій учасників злочинної організації, спрямованих на досягнення цього плану, який був відомий та погоджений її учасниками.

Так, на виконання плану злочинної діяльності злочинної організації Особа 8, підшукав ОСОБА_6 , який висловив бажання отримати групу інвалідності без наявності стійкого порушення функцій організму, з метою протиправного отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

ОСОБА_5 діючи узгоджено з Особа 8 упродовж березня - червня 2024 року, забезпечили складання та видачу лікувальними закладами медичних документів про наявність у ОСОБА_6 стійкого порушення функцій організму для встановлення групи інвалідності.

09.07.2024 Особа 8, перебуваючи в службовому кабінеті МСЕК передав Особа 1 медичні документи про наявність у ОСОБА_6 стійкого порушення функцій організму та документи про особу для їх реєстрації та організації подальшого проведення медико-соціальної експертизи щодо необґрунтованого встановлення ОСОБА_6 групи інвалідності.

Особа 5 за вказівкою Особа 1 здійснила реєстрацію наданих Особа 8 медичних документів ОСОБА_6 , внесла дані до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, який разом з медичними документами ОСОБА_6 передала Особа 1, Особа 3, Особа 4 та Особа 7 для проведення медико-соціальної експертизи та прийняття необґрунтованого рішення про встановлення групи інвалідності.

26.07.2024 Особа 7 та Особа 1, під час проведення медико-соціальної експертизи ОСОБА_6 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, в порушення вимог законодавства України, без присутності Особа 3 та Особа 4 провели медико-соціальну експертизу та прийняли необґрунтоване рішення про встановлення в ОСОБА_6 другої групи інвалідності, про що склали акт № 2070 огляду медико-соціальною експертною комісією, підписали його та засвідчили печаткою МСЕК.

26.07.2024 Особа 6 за вказівкою Особа 1, склала довідку вказаного акту № 954084 про встановлення ОСОБА_6 другої групи інвалідності та видала йому для отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

В свою чергу Особа 5, 26.07.2024 за вказівкою Особа 1, внесла в протокол № 92 засідання медико-соціальної експертної комісії від 26.07.2024 дані про наявність у ОСОБА_6 стійкого порушення функцій організму та встановлення другої групи інвалідності, який

Особа 1, Особа 3, Особа 4, Особа 5, Особа 6 та Особа 7. підписали та засвідчили печаткою МСЕК.

Крім того, у березні 2024 року, Особа 8, підшукав ОСОБА_7 , який висловив бажання отримати групу інвалідності без наявності стійкого порушення функцій організму, з метою протиправного отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

ОСОБА_5 діючи узгоджено з Особа 8, упродовж березня - липня 2024 року, забезпечили складання та видачу лікувальними закладами медичних документів про наявність у ОСОБА_7 стійкого порушення функцій організму для встановлення групи інвалідності.

09.07.2024 Особа 8, перебуваючи в службовому кабінеті МСЕК передав Особа 1 медичні документи про наявність у ОСОБА_7 стійкого порушення функцій організму та документи про особу для їх реєстрації та організації подальшого проведення медико-соціальної експертизи щодо необґрунтованого встановлення ОСОБА_8 групи інвалідності.

Особа 5, за вказівкою Особа 1 здійснила реєстрацію наданих Особа 5, за вказівкою Особа 8 медичних документів ОСОБА_7 , внесла дані до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, який разом з медичними документами ОСОБА_7 передала Особа 1, Особа 3, Особа 4 та Особа 7 для проведенні медико-соціальної експертизи та прийняття необґрунтованого рішення про встановлення групи інвалідності.

26.07.2024 Особа 7, Особа 3, Особа 4 та Особа 1, на виконання вказівки останнього, перебуваючи в приміщені МСЕК під час проведення медико-соціальної експертизи ОСОБА_8 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, в порушення вимог законодавства України, прийняли необґрунтоване рішення про встановлення ОСОБА_8 другої групи інвалідності, про що склали акт №2075 огляду медико-соціальною експертною комісією, підписали та засвідчили печаткою МСЕК.

26.07.2024 Особа 6 за вказівкою Особа 1, склала довідку до вказаного акту № 954088 про встановлення ОСОБА_8 другої групи інвалідності, зареєструвала та видала ОСОБА_8 для безпідставного отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

В свою чергу 26.07.2024 Особа 5 за вказівкою Особа 1, внесла в протокол № 92 засідання медико-соціальної експертної комісії від 26.07.2024 дані про встановлення у ОСОБА_9 стійкого порушення функцій організму та встановлення другої групи інвалідності, який Особа 1, Особа 3, Особа 4, Особа 5, Особа 6 та Особа 7. підписали та засвідчили печаткою МСЕК.

Також, в лютому 2024 року, ОСОБА_5 , підшукав ОСОБА_10 , який висловив бажання отримати групу інвалідності без наявності стійкого порушення функцій організму, з метою протиправного отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

ОСОБА_5 діючи узгоджено з Особа 8, забезпечив складання та видачу лікувальними закладами медичних документів про наявність у ОСОБА_10 стійкого порушення функцій організму для та встановлення групи інвалідності.

21.05.2024 ОСОБА_5 передав Особа 1 медичні документи про наявність у ОСОБА_10 стійкого порушення функцій організму та документи про особу для їх реєстрації та організації подальшого проведення медико-соціальної експертизи щодо необґрунтованого встановлення ОСОБА_10 групи інвалідності.

Особа 5 за вказівкою Особа 1 здійснила реєстрацію наданих ОСОБА_5 медичних документів ОСОБА_10 , внесла дані до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, який разом з медичними документами ОСОБА_10 передала Особа 1, Особа 3, Особа 4 та Особа 7 для проведенні медико-соціальної експертизи та прийняття необґрунтованого рішення про встановлення групи інвалідності.

12.09.2024 Особа 7, Особа 3, Особа 4 та Особа 1, на виконання вказівки останнього, перебуваючи в приміщені МСЕК при проведенні медико-соціальної експертизи ОСОБА_10 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, в порушення вимог законодавства України, прийняли необґрунтоване рішення про встановлення ОСОБА_10 другої групи інвалідності, про що склали акт №2291 огляду медико-соціальною експертною комісією, підписали його та засвідчили печаткою МСЕК.

12.09.2024 Особа 6 за вказівкою Особа 1 склала довідку до вказаного акту № 954286 про встановлення ОСОБА_10 другої групи інвалідності, зареєструвала та видала ОСОБА_10 для безпідставного отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

В свою чергу 12.09.2024 Особа 5 за вказівкою Особа 1, внесла в протокол № 99 засідання медико-соціальної експертної комісії від 12.09.2024 дані про встановлення у ОСОБА_10 стійкого порушення функцій організму та встановлення другої групи інвалідності, який Особа 1, Особа 3, Особа 4, Особа 5, Особа 6 та Особа 7. підписали та засвідчили печаткою МСЕК.

Крім того, в липні 2024 року ОСОБА_5 , підшукав ОСОБА_11 , який висловив бажання отримати групу інвалідності без наявності стійкого порушення функцій організму, з метою протиправного отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період та виїхати за кордон шляхом безпідставного отримання групи інвалідності.

ОСОБА_5 діючи узгоджено з Особа 8, забезпечив складання та видачу лікувальними закладами медичних документів про наявність у ОСОБА_11 стійкого порушення функцій організму для та встановлення групи інвалідності.

ОСОБА_5 , передав Особа 1 медичні документи про наявність у ОСОБА_11 стійкого порушення функцій організму та документи про особу для їх реєстрації та організації подальшого проведення медико-соціальної експертизи щодо необґрунтованого встановлення ОСОБА_11 групи інвалідності.

Особа 5 за вказівкою Особа 1 здійснила реєстрацію наданих ОСОБА_5 медичних документів ОСОБА_11 , внесла дані до акту огляду медико-соціальною експертною комісією, який разом з медичними документами ОСОБА_11 передала Особа 1, Особа 3, Особа 4 та Особа 7 для проведенні медико-соціальної експертизи та прийняття необґрунтованого рішення про встановлення групи інвалідності.

12.09.2024 Особа 3, Особа 4 та Особа 1, на виконання вказівки останнього, перебуваючи в приміщені МСЕК, при проведенні медико-соціальної експертизи ОСОБА_11 без присутності Особа 7, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, в порушення законодавства України, прийняли необґрунтоване рішення про встановлення ОСОБА_11 другої групи інвалідності, про що склали акт №2313 огляду медико-соціальною експертною комісією до якого внесли завідомо неправдиві відомості щодо об`єктивного обстеження та оцінки стану всіх систем організму ОСОБА_11 , підписали та засвідчили печаткою МСЕК.

12.09.2024 Особа 6 за вказівкою Особа 1 склала довідку до вказаного акту № 954286 про встановлення ОСОБА_11 другої групи інвалідності, зареєструвала та видала ОСОБА_11 для безпідставного отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

В свою чергу 12.09.2024 Особа 5 за вказівкою Особа 1 внесла в протокол № 99 засідання медико-соціальної експертної комісії від 12.09.2024 дані про встановлення у ОСОБА_11 стійкого порушення функцій організму та встановлення другої групи інвалідності, який Особа 1, Особа 3, Особа 4, Особа 5, Особа 6 та Особа 7. підписали та засвідчили печаткою МСЕК.

Крім того не пізніше 03.09.2024, ОСОБА_5 , підшукав ОСОБА_12 , який висловив бажання отримати групу інвалідності без наявності стійкого порушення функцій організму, з метою протиправного отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період та виїхати за кордон шляхом безпідставного отримання групи інвалідності.

ОСОБА_5 діючи узгоджено з Особа 8 забезпечили складання та видачу лікувальними закладами медичних документів про наявність у ОСОБА_12 стійкого порушення функцій для та встановлення групи інвалідності.

03.09.2024 ОСОБА_5 , передав Особа 1 медичні документи про наявність у ОСОБА_12 стійкого порушення функцій організму та документи про особу для їх реєстрації та організації подальшого проведення медико-соціальної експертизи щодо необґрунтованого встановлення ОСОБА_12 групи інвалідності.

Особа 5 за вказівкою Особа 1 здійснила реєстрацію наданих ОСОБА_5 медичних документів ОСОБА_12 , заповнила данні на титульному листі акту огляду медико-соціальною експертною комісією за формою № 157/о, який разом з медичними документами ОСОБА_12 у період часу з 03.09.2024 по 12.09.2024 передала Особа 1, Особа 3, Особа 4 та Особа 7 для проведенні медико-соціальної експертизи та прийняття необґрунтованого рішення про встановлення групи інвалідності.

12.09.2024 Особа 7, Особа 3, Особа 4 та Особа 1, на виконання вказівки останнього, перебуваючи в приміщені МСЕК при проведенні медико-соціальної експертизи ОСОБА_12 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, в порушення вимог законодавства України, прийняли необґрунтоване рішення про встановлення ОСОБА_12 другої групи інвалідності, про що склали акт № 2314 огляду медико-соціальною експертною комісією, підписали його та засвідчили печаткою МСЕК.

12.09.2024 Особа 6 за вказівкою Особа 1 склала довідку до вказаного акту № 954309 про встановлення ОСОБА_12 другої групи інвалідності, зареєструвала та видала ОСОБА_12 для безпідставного отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

В свою чергу 12.09.2024 Особа 5 за вказівкою Особа 1, внесла в протокол № 99 засідання медико-соціальної експертної комісії від 12.09.2024 дані про встановлення у ОСОБА_12 стійкого порушення функцій організму та встановлення другої групи інвалідності, який Особа 1, Особа 3, Особа 4, Особа 5, Особа 6 та Особа 7. підписали та засвідчили печаткою МСЕК.

Крім того, в лютому 2024 року, ОСОБА_5 , підшукав ОСОБА_13 , який висловив бажання отримати групу інвалідності без наявності стійкого порушення функцій організму, з метою протиправного отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

ОСОБА_5 , діючи узгоджено з Особа 8 упродовж лютого - квітня 2024 року, забезпечили складання та видачу лікувальними закладами медичних документів про наявність у ОСОБА_13 стійкого порушення функцій організму для встановлення групи інвалідності.

21.05.2024 ОСОБА_5 передав Особа 1 медичні документи про наявність у ОСОБА_13 стійкого порушення функцій організму та документи про особу для їх реєстрації та організації подальшого проведення медико-соціальної експертизи щодо необґрунтованого встановлення ОСОБА_13 групи інвалідності.

Особа 5 за вказівкою Особа 1 здійснила реєстрацію наданих ОСОБА_5 медичних документів ОСОБА_13 , заповнила данні на титульному листі акту огляду медико-соціальною експертною комісією, який разом з медичними документами ОСОБА_13 у невстановлений досудовим розслідуванням час, 12.09.2024, передала Особа 1, Особа 3, Особа 4 та Особа 7 для проведенні медико-соціальної експертизи та прийняття необґрунтованого рішення про встановлення групи інвалідності.

12.09.2024 Особа 7, Особа 3, Особа 4 та Особа 1, на виконання вказівки останнього, перебуваючи в приміщені МСЕК при проведенні медико-соціальної експертизи ОСОБА_13 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, в порушення вимог законодавства України, прийняли необґрунтоване рішення про встановлення ОСОБА_13 другої групи інвалідності, про що склали акт №2322 огляду медико-соціальною експертною комісією, підписали його та засвідчили печаткою МСЕК.

12.09.2024 Особа 6 за вказівкою Особа 1 склала довідку до вказаного акту № 954317 про встановлення ОСОБА_13 другої групи інвалідності, зареєструвала та видала ОСОБА_12 для безпідставного отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

В свою чергу 12.09.2024 Особа 5 за вказівкою Особа 1, внесла в протокол № 99 засідання медико-соціальної експертної комісії від 12.09.2024 дані про встановлення у ОСОБА_13 стійкого порушення функцій організму та встановлення другої групи інвалідності, який Особа 1, Особа 3, Особа 4, Особа 5, Особа 6 та Особа 7 підписали та засвідчили печаткою МСЕК.

Крім того, у січні 2024 року, у невстановлений досудовим розслідуванням день, Особа 8 підшукав ОСОБА_14 , який висловив бажання отримати групу інвалідності без наявності стійкого порушення функцій організму, з метою протиправного отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

ОСОБА_5 діючи узгоджено з Особа 8 упродовж січня - серпня 2024 року, забезпечили складання та видачу лікувальними закладами медичних документів про наявність у ОСОБА_14 стійкого порушення функцій організму для встановлення групи інвалідності.

10.09.2024 Особа 8 передав Особа 1 медичні документи про наявність у ОСОБА_14 стійкого порушення функцій організму та документи про особу для їх реєстрації та організації подальшого проведення медико-соціальної експертизи щодо необґрунтованого встановлення ОСОБА_14 групи інвалідності.

Особа 5 за вказівкою Особа 1 здійснила реєстрацію наданих ОСОБА_15 медичних документів ОСОБА_14 , заповнила данні на титульному листі акту огляду медико-соціальною експертною комісією, який разом з медичними документами ОСОБА_14 у період з 10.09.2024 по 19.09.2024, точна дата в ході розслідування не встановлено, передала Особа 1, Особа 3, Особа 4 та Особа 7 .

19.09.2024 2024 Особа 7, Особа 3, Особа 4 та Особа 1, на виконання вказівки останнього, перебуваючи в приміщені МСЕК при проведенні медико-соціальної експертизи ОСОБА_14 усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, в порушення вимог законодавства України, прийняли необґрунтоване рішення про встановлення ОСОБА_14 другої групи інвалідності, про що склали акт №2388 огляду медико-соціальною експертною комісією за формою № 157/о, підписали та засвідчили печаткою МСЕК.

19.09.2024 Особа 6 за вказівкою Особа 1 склала довідку до вказаного №954371 про встановлення ОСОБА_14 другої групи інвалідності, зареєструвала та видала ОСОБА_14 для безпідставного отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період.

В свою чергу 12.09.2024 Особа 5 за вказівкою Особа 1, внесла в протокол № 102 засідання медико-соціальної експертної комісії від 19.09.2024 про встановлення у ОСОБА_14 стійкого порушення функцій організму та встановлення другої групи інвалідності, який Особа 1, Особа 3, Особа 4, Особа 5, Особа 6 та Особа 7 підписали та засвідчили печаткою МСЕК.

В результаті протиправних дій злочинної організації, ОСОБА_6 , ОСОБА_16 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 отримали відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації на особливий період, відповідно до п.2 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», що призвело до перешкоджання законної діяльності територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки щодо виконання обов`язків з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, функціонування системи військового обліку призовників, призову громадян на військову службу, підготовки та проведення в особливий період мобілізації людських ресурсів, а також протиправно набули право відповідно до п. 21 «Правил перетинання державного кордону громадянами України» затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995, на виїзд за межі України під час воєнного стану як особа з інвалідністю.

Діяння ОСОБА_5 стороною обвинувачення кваліфіковано за ч. 2 ст. 255 КК України тобто участь у злочинній організації та ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України тобто перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період, вчинене злочинною організацією.

Під час досудового розслідування між прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 , якій на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у даному кримінальному провадженні, та підозрюваним у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_5 , за участі захисника - адвоката ОСОБА_4 , 04 серпня 2025 року укладено угоду про визнання винуватості.

За змістом угоди формулювання та обсяг обвинувачення, а також правова кваліфікація дій ОСОБА_5 із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, є тотожними формулюванню обвинувачення та кваліфікації, наведеним в обвинувальному акті.

За умовами угоди про визнання винуватості ОСОБА_5 повністю та беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України, за обставин, які викладені у повідомленні про підозру та обвинувальному акті; зобов`язується повністю та беззастережно визнати свою винуватість в обсязі, викладеному в обвинувальному акті, під час судового провадження на підставі зазначеної угоди; зобов`язується співпрацювати з правоохоронними органами у викритті кримінальних правопорушень, вчинених учасниками злочинної організації: Особа 1, Особа 3, Особа 4, Особа 5, Особа 6, Особа 7 та Особа 8щодо перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період шляхом необґрунтованого встановлення групи інвалідності особам призовного віку.

Відповідно до вимог ст. 472 КПК України сторони також узгодили покарання, яке підлягає призначенню обвинуваченому ОСОБА_5 у разі затвердження угоди. Зокрема, дійшли згоди про визнання таких обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , а саме: а саме: щире каяття, яке полягає в усвідомленні факту вчинення протиправних дій, критичній оцінці своїх дій та свідомому бажанні понести узгоджене сторонами угоди покарання; перерахування обвинуваченим 200 000 грн добровільного внеску на підтримку Збройних Сил України.

Обставин, які б обтяжували покарання обвинуваченого, встановлено не було.

З урахуванням наведеного, відповідно до вимог ст. 470 КПК України сторони угоди узгодили покарання, яке запропоновано призначити суду за результатами затвердження угоди, за ч. 2 ст. 255 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з конфіскацією майна, за ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 70, 77 КК України призначити остаточне покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

При цьому, з урахуванням вимог ч. 2 ст. 75 КК України, сторони узгодили звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням.

Умови застосування спеціальної конфіскації угодою не передбачені.

Зі змісту угоди вбачається, що сторонам відомо та зрозуміло, що у відповідності до вимог ст. 473 КПК України наслідком укладання та затвердження угоди про визнання винуватості для прокурора і обвинуваченого є обмеження їх права на оскарження вироку згідно з положеннями ст. 394 та ст. 424 КПК України, а для обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абз. 1, 4 п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України.

Сторонам відомо і зрозуміло, що наслідком укладення та затвердження угоди про визнання винуватості є обмеження їх права на оскарження в апеляційному порядку вироку суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості, а саме, що у відповідності до ч. 4 ст. 394 КПК України такий вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку:

- обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, у тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Сторонам відомо і зрозуміло, що наслідком укладення та затвердження угоди про визнання винуватості є обмеження їх права на оскарження у касаційному порядку вироку суду першої інстанції на підставі угоди після його перегляду в апеляційному порядку, а також судового рішення суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, а саме, що у відповідно до ч. 3 ст. 424 КПК України такі судові рішення можуть бути оскарженні:

- засудженим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без згоди засудженого на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч. 4?7 ст. 474 КПК України, у тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Також роз`яснено наслідки невиконання цієї угоди. А саме, що у разі невиконання угоди про визнання винуватості прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, розглядається в судовому засіданні за участю сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження. Відсутність інших учасників судового провадження не є перешкодою для судового розгляду. Суд своєю ухвалою скасовує вирок, яким затверджена угода, якщо особа, яка звернулася з відповідним клопотанням, доведе, що засуджений не виконав умови угоди. Наслідком скасування вироку є призначення судового розгляду в загальному порядку. Ухвала про скасування вироку, яким була затверджена угода, або про відмову у скасуванні вироку може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Окрім того, роз`яснено, що умисне невиконання угоди про визнання винуватості є підставою для притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності, встановленої ст. 3891 КК України.

Прокурор подану угоду про визнання винуватості підтримав у повному обсязі, просив її затвердити. Зазначив, що умови угоди відповідають як вимогам КПК України, так і вимогам КК України. Вважав, що існують фактичні підстави для визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Повідомив, що укладення угоди є добровільним актом усіх сторін. Переконаний, що умови угоди у повному обсязі відповідають інтересам суспільства, у першу чергу, в частині забезпечення швидкого судового провадження з дотриманням прав обвинуваченого. Щодо визначеної угодою міри вказав, що узгоджене покарання буде достатнім для досягнення цілей, визначених вимогами ст. 50 КК України. З огляду на наведені в угоді та повідомлені у судовому засіданні обставини, прокурор просив суд призначити узгоджене сторонами покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 підтвердив, що угода укладена ним добровільно, жодного тиску, примусу чи погроз не вчинялось та просив суд затвердити угоду про визнання винуватості. Повідомив, що в повному обсязі розуміє характер обвинувачення та погоджується з його формулюванням, зазначеним в угоді та обвинувальному акті, беззастережно визнає свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні та щиро розкаюється, засуджує свою поведінку, готовий понести узгоджене покарання. Розуміє права, визначені у п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження угоди, визначені у ст. 473 КПК України, а також обмеження, передбачені ст. 394 КПК України, щодо оскарження вироку.

Захисник - адвокат ОСОБА_4 , підтримав угоду про визнання винуватості. Наголосив на тому, що її укладення є добровільним актом усіх сторін. Підтвердив, що був залучений до процедури укладання угоди з моменту її ініціювання та роз`яснив обвинуваченому істотні умови угоди та наслідки її укладання.

Розглядаючи питання про затвердження вказаної угоди про визнання винуватості, суд доходить такого висновку.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до ст. 468, ч. 4 ст. 469 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості, яка може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких та тяжких злочинів, а також особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.

Судом у підготовчому судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином та ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином

При цьому судом установлено, що обвинувачений ОСОБА_5 розуміє права, визначені ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом, які у підготовчому судовому засіданні йому додатково роз`яснені.

Проаналізувавши зміст обвинувального акта та угоди про визнання винуватості, дослідивши надані сторонами матеріали, суд доходить висновку, що умови угоди про визнання винуватості від 04 серпня 2025 року, укладеної між прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_5 , за участі захисника - адвоката ОСОБА_4 , відповідають вимогам КПК України, міра покарання, узгоджена сторонами угоди, відповідає вимогам призначення покарання, передбачених ст. ст. 65, 66, 69 КК України, також укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

удом установлено, що укладена між прокурором та обвинуваченим угода містить формулювання обвинувачення, яке прокурор вважав доведеним, та його правову кваліфікацію із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність.

При цьому, сформульоване в угоді обвинувачення відображає істотні обставини цього кримінального провадження, які відповідають формулі кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_5 . Зокрема, це виявляється у посяганні злочинної поведінки обвинуваченого на ті суспільні відносини, які становлять об`єкт інкримінованих кримінальних правопорушень; суб`єктному складу учасників; спрямованості та реалізації умислу обвинуваченого; направленості мотиву та інших значущих для кваліфікації за відповідною статтею КК України обставинам.

Відтак, формулювання обвинувачення, зазначене в угоді, обставини, описані в обвинувальному акті, а також підтвердження обвинуваченим ОСОБА_5 цих обставин дають можливість суду дійти висновку про існування фактичних підстав для визнання обвинуваченим своєї винуватості у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Згідно з ч. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора або підозрюваного чи обвинуваченого.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 52 КПК України у разі укладення угоди про визнання винуватості участь захисника є обов`язковою та забезпечується з моменту ініціювання укладення угоди.

Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні, зокрема, щодо тяжких злочинів та особливо тяжких злочинів вчинених злочинною організацією за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої організації, злочинних дій інших учасників групи. Так, злочин, вчинення якого інкримінується обвинуваченому ОСОБА_5 , передбачений ч. 4 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України, згідно зі ст. 12 КК України належить до тяжкого злочину. Злочин, передбачений ч. 2 ст. 255 КК України є особливо тяжкий, однак ОСОБА_5 не є організатором та викриває злочинні дії інших учасників групи.

Відповідно до змісту обвинувального акта потерпілі у даному кримінальному провадженні відсутні.

Згідно з абз. 2 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про можливість затвердження вказаної угоди про визнання винуватості із призначенням обвинуваченому узгодженої в угоді міри покарання.

Вирішуючи питання щодо відповідності умов вимогам закону в частині призначення покарання, суд керується таким.

За загальним правилом, домовленості сторін угоди при узгоджені покарання не мають виходити за межі загальних та спеціальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність.

На думку суду, вказаних вимог закону сторони угоди дотрималися.

Зі змісту угоди вбачається, що при узгодженні сторонами покарань обвинуваченому ОСОБА_5 було враховано і дотримано положення ст. 65 КК України та сторони узгодили покарання у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин; при визначенні меж покарання виходили із положень розділу X Загальної частини КК України; урахували характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину; взяли до уваги особу винного; установили наявність обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Так, при визначенні покарання враховано, що ОСОБА_5 свою вину у вчиненні тяжких та особливо тяжкого злочинів, які йому інкримінуються, визнав в повному обсязі, співпрацює з органом досудового розслідування, надав послідовні викривальні показання стосовно всіх членів злочинної організації та механізму вчинення злочинів, його роль у вчиненні злочинів, які йому інкримінуються - пособник, до кримінальної відповідальності притягується вперше, збитки внаслідок вчинення кримінальних правопорушень не заподіяні.

Крім того є підстави для застосування при визначенні покарання за ч. 2 ст. 255 КК України вимог ст. 69 КК України.

Так, відповідно ст. 66 КК України наявне щире каяття, сприяння у розслідуванні провадження шляхом надання викривальних показань стосовно членів злочинної організації, зокрема організатора та виконавців.

Вказані обставини обґрунтовані наступним: згідно з судовою практикою, під щирим каяттям розуміється те, що особа визнає свою вину за усіма пунктами висунутого проти неї обвинувачення, дає правдиві свідчення, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює кримінальне правопорушення, бажає виправити ситуацію, яка склалася, демонструє готовність понести покарання.

Так, поведінка та ставлення ОСОБА_5 до вчинених ним кримінальних правопорушень вказують на наявність щирого каяття. Про це свідчить: беззастережне визнання підозрюваним своєї вини, надання ним показань щодо обставин вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, негативне ставлення та жаль обвинуваченого щодо вчинення таких кримінальних правопорушень; готовність понести покарання.

Окрім того, сприяння ОСОБА_5 у розслідуванні кримінального провадження щодо інших осіб, зокрема надання викривальних показань стосовно організатора та виконавців кримінальних правопорушень. Зазначена обставина свідчить про те, що ОСОБА_5 критично переоцінені свої дії, внаслідок чого відбулись суттєві позитивні зміни соціальних орієнтирів останнього, що знижує рівень його соціальної небезпечності.

Також ОСОБА_5 добровільно вніс на спеціальний рахунок для збору коштів на підтримку Збройних Сил України 200 000 грн, що на думку суду є обставиною, яка пом`якшує покарання, відповідно до ст. 66 КК України.

Розглядаючи питання відповідності угоди інтересам суспільства суд приходить до висновку, що згідно з п. 3 та п. 4 ч. 1 ст. 470 КПК України при вирішенні питання про укладення угоди про визнання винуватості прокурор повинен врахувати:

- наявність суспільного інтересу в забезпеченні швидшого досудового розслідування і судового провадження, викритті більшої кількості кримінальних правопорушень;

- наявність суспільного інтересу в запобіганні, виявленні чи припиненні більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких кримінальних правопорушень.

Під суспільним інтересом у кримінальному процесі розуміють певні вигоди для всього суспільства, без задоволення яких неможливо забезпечити його всебічний, стабільний та демократичний розвиток. Вони визнані державою, забезпечені правом, а їх задоволення є гарантією існування і розвитку суспільства в цілому. Суспільний інтерес - це те, що спонукає діяти так, а не інакше заради блага всього суспільства і для блага окремої людини.

У кримінальному провадженні суспільний інтерес загалом виражений в його завданнях, визначених ст. 2 КПК України, та полягає у захисті особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охороні прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпеченні швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. З урахуванням комплексності і неоднорідності завдань кримінального провадження, оцінюючи суспільний інтерес, суд має встановити баланс між зацікавленістю обвинуваченого отримати м`якше покарання та запитом суспільства отримати від обвинуваченого щось на заміну такому пом`якшенню.

Попри абстрактний характер поняття суспільний інтерес, означена норма процесуального закону досить чітко його розкриває та дає зрозуміти, в якому саме аспекті повинні оцінюватися умови угоди про визнання винуватості, щоб відповідати інтересам суспільства.

В умовах сьогодення країни всього світу стикаються з двома тенденціями: зростанням рівня організованої злочинності та виникненням нових способів приховування протиправної діяльності, з одного боку, та прагненням підвищити стандарти захисту прав людини у кримінальному провадженні, з іншого. Ці тенденції обумовлюють суттєве зростання навантаження на правоохоронну та судову системи, що, менше з тим, відбувається без збільшення обсягу фінансування та в тих самих умовах кадрового забезпечення. Тому оптимізація кримінального судочинства повинна відбуватись шляхом пришвидшення та спрощення кримінального процесу, відмови від невиправданих ускладнень і процедурних рудиментів, запровадження нових кримінально-процесуальних форм досягнення мети кримінального провадження. Однією з таких форм є інститут угод, запроваджений в Україні у 2012 році, який забезпечує ефективність, розумність та раціональність судового процесу, а також гарантує бережливе ставлення до ресурсів всіх учасників справи.

До того ж, внаслідок укладення угоди про визнання винуватості ОСОБА_5 зобов`язався надати правдиві викривальні показання щодо інкримінованих йому та іншим особам кримінальних правопорушень. Його показання як учасника кримінальних правопорушень сприятимуть узгодженню всіх доказів між собою, викристалізації фактичних обставин вчинення злочинів, розмежуванню ролей співучасників та притягненню до кримінальної відповідальності всіх причетних, що також становить суспільний інтерес, який полягає у тому, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності у міру своєї вини.

Водночас, суспільний інтерес у цьому провадженні полягає у загальній та спеціальній превенції, яка завжди відбувається внаслідок притягнення особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, до кримінальної відповідальності, коли сам ОСОБА_5 та інші особи (на його прикладі) мають можливість оцінити негативні наслідки вчинення кримінальних правопорушень та відмовитись від їх скоєння у майбутньому.

Затвердження угоди про визнання винуватості сприятиме запобіганню, виявленню чи припиненню більшої кількості кримінальних правопорушень або інших більш тяжких злочинів за рахунок зменшення процесуального навантаження на прокурорів у цьому кримінальному провадженні та зміщенні акцентів на інші провадження, значно зекономить ресурс, який держава витратить у разі, якщо угоду буде затверджено і призначено узгоджене покарання, в результаті чого мінімізуються оскарження кінцевого судового рішення в апеляційному і касаційному порядку.

Отже, з огляду на беззаперечне визнання обвинуваченим своєї винуватості, обов`язку надати правдиві викривальні показання та співпрацювати зі стороною обвинувачення, суд дійшов висновку про можливість затвердження зазначеної угоди про визнання винуватості.

Судом не встановлено обставин, які б могли свідчити, що умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, з огляду на те, що її укладення не має преюдиційного значення для кримінального провадження щодо будь-яких інших осіб.

Так, відповідно до ст. 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку та встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Для того, щоб встановити всі необхідні ознаки складу кримінального правопорушення, інкримінованих ОСОБА_5 , та не допустити порушення презумпції невинуватості щодо інших співучасників, стосовно яких триває досудове розслідування, суд використовує щодо останніх деперсоніфікацію анкетних даних.

Із дослідженої судом у судовому засіданні угоди про визнання винуватості, пояснень сторін убачається, що умови угоди не порушують прав, свобод чи інтересів сторін або інших осіб, зокрема і з огляду на те, що обставини викладеного обвинувачення відповідно до ст. 17 КПК України не можуть бути використані на підтвердження винуватості будь-яких інших осіб, окрім обвинуваченого ОСОБА_5 .

Окремо слід наголосити, що суд не здійснював дослідження та оцінку правомірності дій інших осіб, та не встановлював наявність чи відсутність їх винуватості. Також суд при вирішені цього кримінального провадження не встановлював жодних преюдиційних фактів щодо них, а інформація, викладена у цьому вироку, яка стосується формулювання дій, не може мати доказового значення для розгляду будь-якого іншого кримінального провадження.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини обставини, встановлені у провадженні, в якому не беруть участь інші обвинувачені, не повинні мати преюдиціальне значення для їх справ. Статус доказів, використаних в одній справі, повинен залишатися суто відносним, а їх сила обмежуватися даними конкретного провадження. Особливо це стосується вироків, ухвалених на підставі угод (рішення у справі «Навальний і Офіцеров проти росії» від 23.02.2016).

Отже, цей вирок не може бути належним та допустимим доказом причетності до вчинення будь-якого злочину інших осіб, що не є учасниками цього кримінального провадження.

Суд не висловлював у вироку думку про винуватість Особи 1, Особи, 2, Особи 3, Особи 4, Особи 5, Особи 6, Особи 7, Особи 8, Особи 9, Особи 10, Особи 11, Особи 12, Особи 13 у вчиненні злочинів та не робив жодних припущень з цього приводу. Всі формулювання у вироку викладені судом так, щоб чітко висловити свою позицію та висновки лише стосовно дій обвинуваченого ОСОБА_5 , не маючи на меті надання оцінки діям інших осіб чи їх кримінально-правової кваліфікації.

Водночас варто звернути увагу, що Верховний Суд у постанові від 15.04.2020 у справі № 344/2514/19 виснував, що право обвинуваченого на визнання своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення та укладення угоди про визнання винуватості передбачено діючим кримінальним процесуальним законом і може бути вільно використано ним відповідно до принципу диспозитивності (ст. 26 КПК України). Невизнання своєї вини іншими особами у кримінальному провадженні не може бути підставою, яка унеможливлює або ускладнює реалізацію права обвинуваченого на укладення угоди про визнання винуватості і не може бути правовою підставою для скасування вироку на підставі угоди про визнання винуватості.

З наведеного слідує, що вирок суду, яким затверджено угоду про визнання винуватості, не може мати преюдиціального та / або доказового значення у кримінальних провадженнях стосовно інших осіб, також не може обмежити їх право на справедливий судовий розгляд чи порушити презумпцію невинуватості.

Підсумовуючи, суд констатує, що умови цієї угоди про визнання ОСОБА_5 винуватості не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Щодо добровільності укладення угоди суд зазначає, що обвинувачений ОСОБА_5 під час підготовчого судового засідання підтвердив свій намір щодо укладення угоди та просив суд її затвердити, вказавши, що зробив це добровільно за участі захисника, без, примусу чи погроз.

Прокурор вказав на спільну узгодженість усіх викладених в угоді умов, підтвердивши добровільність її укладення як з боку прокурора, так і з боку обвинуваченого ОСОБА_5 .

З огляду на викладене, суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені угодами.

З приводу можливості виконання обвинуваченим ОСОБА_5 взятих на себе за угодою зобов`язань, суд зазначає таке.

Згідно з абз. 3 п. 2 угоди про визнання винуватості, укладеної між підозрюваним ОСОБА_5 та прокурором, підозрюваний зобов`язується: надати показання на досудовому слідстві та під час судового розгляду, беззастережно визнати обвинувачення в обсязі підозри у судовому провадженні, а також співпрацювати з правоохоронними органами у викритті кримінальних правопорушень, вчинених учасниками злочинної організації: Особа 1, Особа 3, Особа 4, Особа 5, Особа 6, Особа 7, Особа 8 щодо перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період шляхом необґрунтованого встановлення групи інвалідності особам призовного віку.

Суд вважає, що з огляду на зміст наданих у підготовчому судовому засіданні пояснень, обвинувачений ОСОБА_5 може надати викриваючі показання стосовно учасників злочинної організації: Особа 1, Особа 3, Особа 4, Особа 5, Особа 6, Особа 7, Особа 8 щодо перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України в особливий період шляхом необґрунтованого встановлення групи інвалідності особам призовного віку.

Водночас, суд констатує, що зазначені зобов`язання ОСОБА_5 цілком узгоджуються із обумовленими у п. 2 ч. 4 ст. 469 КПК України спеціальними умовами ініціювання та укладення угоди про визнання винуватості, а отже є законними.

Суд не вбачає очевидної неможливості та перешкод для виконання обвинуваченим взятих на себе зобов`язань за укладеною ним угодою.

Враховуючи вищевикладене, дослідивши зміст угоди про визнання винуватості, заслухавши думки прокурора, обвинуваченого та його захисника, судом встановлено, що укладена у цьому кримінальному провадженні угода про визнання винуватості відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства та закону України про кримінальну відповідальність, а також інтересам суспільства. Суд не вбачає передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України підстав для відмови в затвердженні цієї угоди.

З огляду на наведене, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5

Верховний Суд у постанові від 19.04.2019 у справі № 443/1407/18 вказав, що загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору форми реалізації кримінальної відповідальності. Ця функція за своєю природою є дискрецією, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду і призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Зазначена норма закону кореспондується з ч. 5 ст. 65 КК України, згідно з якою у випадку затвердження вироком угоди про визнання вини суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Відповідно до ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Сторонами узгоджено призначення обвинуваченому ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 255 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з конфіскацією майна, за ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років. На підставі ч. 1 ст. 70, 77 КК України призначити остаточне покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ст. 75 КК України сторони узгодили звільнення обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування основного покарання у виді позбавлення волі з випробуванням.

На переконання суду, домовленості сторін угоди щодо узгодженого покарання є законними, не виходять за межі загальних засад призначення покарання, встановлених законом України про кримінальну відповідальність, а погоджений захід примусу має конкретний вираз.

Суд зауважує, що узгоджене ОСОБА_5 покарання із застосуванням інституту умовного відбування (основного покарання), відповідає ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та даним про особу обвинуваченого.

Так, обвинуваченому ОСОБА_5 виповнилося 56 років, він є громадянином України, військовозобов`язаним, раніше не судимий, пенсіонер, інвалід другої групи.

Відповідно до ч. 2 ст. 75 КК України Суд приймає рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання винуватості, якщо сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років, а також узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням. У такому випадку суд ухвалює звільнити засудженого від відбування призначеного покарання, якщо він протягом визначеного іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, звільнену від відбування покарання з випробування, визначаються судом.

З урахуванням наведеного, суд уважає за необхідне на підставі ч. 2 ст. 75 КК України звільнити обвинуваченого ОСОБА_5 від відбування узгодженого сторонами покарання з випробуванням.

Вирішуючи питання про тривалість іспитового строку, суд враховує ступінь тяжкості і характер вчинених кримінальних правопорушень, який є тяжкими та особливо тяжким, та вважає за необхідне встановити обвинуваченому ОСОБА_5 іспитовий строк тривалістю три роки, протягом якого він перебуватиме під наглядом уповноваженого органу з питань пробації, а також покласти на нього обов`язки, що передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та / або роботи.

У відповідності до положень ст. 77 КК України додаткове покарання у виді конфіскації не застосовувати.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Підстав для застосування спеціальної конфіскації судом не встановлено.

Підстави для виплати винагороди викривачу у цьому кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати на залучення експертів в кримінальному провадженні в сумі 84816 (вісімдесят чотири тисячі вісімсот шістнадцять) гривень стягнути з ОСОБА_5 на користь держави.

У силу ч. 9 ст. 100 КПК України під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження, суд вирішує витання про долю речових доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КПК України речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених ст. 160-166, 170-174 цього Кодексу.

Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні визнано речовими доказами документи, речі та грошові кошти вилучені під час обшуків вилучені під час обшуків за адресами: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , а також в автомобілі марки «KIA SORENTO», д.н.з. НОМЕР_1

Відповідно до положень ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються, зокрема мотиви ухвалення рішень щодо долі речових доказів.

Судом встановлено, що вилучені у ОСОБА_5 грошові кошти, мобільний телефон марки «Samsung», моделі «Galaxy A05s», модель: SM-A057G/DSN, серійний номер: НОМЕР_2 , IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 та мобільний телефон марки «Nokia», модель: «TA-1582», IMEI 1: НОМЕР_5 , IMEI 2: НОМЕР_6 не є предметами злочину, не містять слідів кримінального правопорушення, не підлягають спеціальної конфіскації, підстав для застосування додаткового покарання у виді конфіскації майна судом не встановлено, у зв`язку з чим підлягають поверненню ОСОБА_5 .

Водночас, вилучені документи не є власністю ОСОБА_5 , так як стосуються інших осіб, у зв`язку з чим відсутні підстави для їх повернення ОСОБА_5 .

Враховучюи викладене вилучені під час обшуків за адресами: АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , а також в автомобілі марки «KIA SORENTO», д.н.з. НОМЕР_1 документи залишити в матеріалах кримінального провадження № 0000589 від 12.06.2025 .

На підставі викладеного, керуючись статтями 373, 374, 615 Кримінального процесуального кодексу України, суд -

ухвалив:

Затвердити угоду про визнання винуватості у кримінальному провадженні № 0000589 від 12.06.2025 , укладену 04.08.2025 між прокурором відділу нагляду за додержанням законів органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_5 в присутності захисника ОСОБА_4 .

Визнати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 255, ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 Кримінального кодексу України.

Призначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 узгоджене сторонами покарання за ч. 2 ст. 255 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 4 (чотири) роки з конфіскацією майна, за ч. 4 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 1 ст. 70, 77 КК України призначити остаточне покарання у виді 5 (п`ять) років позбавлення волі з конфіскацією майна.

На підставі ч. 2 ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, якщо він протягом визначеного судом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього відповідно до ст. 76 КК України такі обов`язки:

- періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та / або роботи.

Встановити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 202 КПК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 звільнити негайно в залі суду з-під варти.

Скасувати арешт, накладений ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 18.02.2025 (справа №953/9227/24, н/п 1?кс/953/1393/25 на квартири, які належать на праві приватної власності ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресами:

АДРЕСА_4 ;

АДРЕСА_5 .

Речові докази:

- документи, надані суду сторонами кримінального провадження, залишити в матеріалах судового провадження;

- вилучені під час обшуку за адресою: АДРЕСА_2 документи залишити в матеріалах кримінального провадження № 0000589 від 12.06.2025, блокнот червоного кольору з чорновими записами ОСОБА_5 на 57 арк.- повернути власнику;

- вилучені під час обшуку за адресою: АДРЕСА_3 документи залишити в матеріалах кримінального провадження № 0000589 від 12.06.2025.

Повернути ОСОБА_5 :

1) предмети схожі на грошові кошти номіналом 100 доларів США у кількості 11 шт.: HF 36202650 C (2006 р.в.); KB 40672578 G (2006 р.в.); HF 52488524 С (2006 р.в.); MF 10259172 F (2013 р.в.); PG 91305853 B (2017 р.в.); QD 39904484 A (2021 р.в.); LD 90740161 D (2009 р.в.); QD 39904595 A (2021 р.в.); QD 39904263 A (2021 р.в.); QD 39904284 A (2021 р.в.); KB 50163182 A (2006 р.в.);

2) предмети схожі на грошові кошти номіналом 50 доларів США у кількості 3 шт.: ME 61198203 A (2013 р.в.); IB 35861726 B (2006 р.в.); MG 40986623 A (2013 р.в.);

3) предмети схожі на грошові кошти номіналом 1000 гривень у кількості 2 шт.:

ГС 3659149 (2023 р.в.); ЕР 4387559 (2024 р.в.);

4) предмет схожий на грошові кошти номіналом 500 гривень у кількості 1 шт.:

ВФ 6231714 (2006 р.в.);

5) предмети схожі на грошові кошти номіналом 200 гривень у кількості 6 шт.:

ВЛ 1314753 (2021 р.в.); АП 1748209 (2021 р.в.); ЗЄ 0800644 (2007 р.в.);

ЕЗ 5703655 (2021 р.в.); ГД 0819365 (2019 р.в.); ЄВ 3516516 (2021 р.в.);

- повернути ОСОБА_5 вилучені під час обшуку в автомобілі марки «KIA SORENTO», д.н.з. НОМЕР_1 :

1) мобільний телефон марки «Samsung», моделі «Galaxy A05s», модель: SM-A057G/DSN, серійний номер: НОМЕР_2 , IMEI 1: НОМЕР_3 , IMEI 2: НОМЕР_4 , з двома сім-картками, одна з яких «Kyivstar»: НОМЕР_7 , та «Vodafone UA»: НОМЕР_8 , зеленого кольору, в чохлі чорного кольору;

2) мобільний телефон марки «Nokia», модель: «TA-1582», IMEI 1: НОМЕР_5 , IMEI 2: НОМЕР_6 , з двома сім-картками, одна з яких НОМЕР_9 та НОМЕР_10 , сірого кольору;

3) предмети, зовні схожі на грошові кошти (гривні), номіналом 500 гривень, у кількості 50 штук, номери купюр: ЦА 6787920 від 2015; ГК 7558577 від 2023; ЗВ 8036652 від 2021; ВУ 4400167 від 2023; ГБ 1951731 від 2018; АП 3450051 від 2021; ЄА 1497698 від 2021; ГН 3668830 від 2023; ВТ 1850150 від 2023; АН 6080854 від 2021; ЕИ 4972893 від 2021; ХЗ 0178700 від 2015; ЄЖ 1029266 від 2021; ВТ 1868570 від 2023; ЗВ 6299598 від 2021; АБ 5161583 від 2018; ВУ 6552255 від 2023; АК 2591637 від 2021; ВД 3730378 від 2018; ЄИ 0419029 від 2021; АГ 9876213 від 2018; АЛ 3419241 від 2021; ВЖ 9558643 від 2018; ХЄ 3338058 від 2015; ЄЛ 0260859 від 2024; ХЄ 5860033 від 2015; ВЗ 62833 від 2018; АН 7990154 від 2021; ВИ 1044491 від 2018; ХЕ 5996861 від 2015; ВУ 2345523 від 2023; ЕЄ 6604145 від 2021; ВТ 2197098 від 2023; АП 8981476 від 2021; ГМ 0369330 від 2023; ЕД 9482549 від 2021; ГМ 1505846 від 2023; ЄЛ 0828555 від 2024; АИ 9818843 від 2018; ВС 3721908 від 2023; ЗН 9232878 від 2024; АП 7803654 від 2021; ВТ 4477948 від 2023; ЄЛ 4485919 від 2024; ГА 0513857 від 2018; ГЛ 5190939 від 2023; АР 7903880 від 2021; ЕВ 9763946 від 2021; ЗГ 6715925 від 2021; ГМ 9452309 від 2023; предмети, зовні схожі на грошові кошти (гривні), номіналом 200 гривень, у кількості 5 штук, номери купюр: ЄЄ 4625522 від 2021; ПЕ 9338069 від 2013; ВЗ 8068409 від 2007; ЗД 5383607 від 2007; АК 4855871 від 2021; предмети, зовні схожі на грошові кошти (гривні), номіналом 1000 гривень, у кількості 4 штуки, номери купюр: АУ 8919588 від 2021; АС 4199277 від 2021; БН 7073462 від 2021; ВТ 4989877 від 2023; предмети, зовні схожі на грошові кошти (гривні), номіналом 100 гривень, у кількості 2 штуки, номери купюр: ЄЄ 6406663 від 2021; АД 6130508 від 2019; предмети, зовні схожі на грошові кошти (гривні), номіналом 50 гривень, у кількості 1 штука, номери купюр: АА 5563491 від 2019;

4) предмети, зовні схожі на грошові кошти (долари США), номіналом 100 доларів, у кількості 14 штук, номери купюр: LG 78710618 B від 2009; LF 33094238 K від 2009; LF 48397375 І від 2009; PB 82945846 L від 2017; QL 40445314 A від 2021; PD 49596308 C від 2017; LB 57523631 H від 2009; MB 21343658 F від 2013; KB 93153448 K від 2006; KB 06124084 I від 2006; HB 79625043 A від 2006; KB 48739427 J від 2006; FL 13351037 B від 2003; HF 07513796 C від 2006; предмети, зовні схожі на грошові кошти (долари США), номіналом 50 доларів, у кількості 6 штук, номери купюр: PА 36259451 A від 2017; PС 30687366 A від 2017; MF 62813390 A від 2013; ML 33894126 A від 2013; JL 13967207 A від 2009; JB 24906370 B від 2009; предмети, зовні схожі на грошові кошти (долари США), номіналом 20 доларів, у кількості 1 штука, номери купюр: PB 84095993 C від 2017; предмети, зовні схожі на грошові кошти (долари США), номіналом 5 доларів, у кількості 1 штука, номери купюр: PK 52685555 А від 2017;

5) предмети, зовні схожі на грошові кошти (долари США), номіналом 100 доларів, у кількості 2 штуки, номери купюр: PF 91805156 L від 2017; MB 73294247 K від 2013;

6) блокнот з зображенням лісу та надписом «Барви Швидкості», з чорновими записами ОСОБА_5 , на 93 арк.

Вилучені документи залишити в матеріалах кримінального провадження № 0000589 від 12.06.2025.

Процесуальні витрати, понесені на залучення експертів в кримінальному провадженні в сумі 84816 (вісімдесят чотири тисячі вісімсот шістнадцять) гривень стягнути з ОСОБА_5 на користь держави.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим може бути оскаржений в апеляційному порядку на протязі тридцяти днів з дня його проголошення до Харківського апеляційного суду через Салтівський районний суд міста Харкова з підстав, передбачених ч. 3 ст. 394 КПК України, зокрема:

1) обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2) прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

У разі невиконання угоди про примирення або про визнання винуватості потерпілий чи прокурор відповідно мають право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення.

Згідно до ст. 532 КПК України, вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1