БОЛГРАДСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 497/42/24
Провадження № 1-кс/497/938/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про розгляд заяви захисника щодо відводу судді

13.11.2025 року Болградський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: адвоката ОСОБА_3 захисника обвинуваченого ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Болград заяву адвоката ОСОБА_3 захисника обвинуваченого ОСОБА_4 , що була ним заявлена про відвід головуючому судді усно 10.11.2025р. в ході розгляду обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000285 від 12.07.2023 року,

ВСТАНОВИВ:

10.11.2025 року до канцелярії Болградського районного суду Одеської області надійшов з кримінальної судової справи №497/42/24 (провадження №1-кп/497/49/25) журнал судового засідання від 10.11.2025р., який містить заяву адвоката ОСОБА_3 захисника обвинуваченого ОСОБА_4 з клопотанням про відвід від розгляду обвинувального акту головуючого у справі судді ОСОБА_6 , що був заявлений захисником усно в ході судового засідання в цей день 10.11.2025р. о 09:35год.

В цей же день, автоматизованою системою документообігу суду був визначений склад суду з розгляду вищевказаної заяви адвоката ОСОБА_3 , та ухвалою суду в складі головуючого судді судді ОСОБА_1 заява була призначена до розгляду на 13.11.2025р. о 08:55годині були сповіщені учасники кримінального провадження. Крім того, ухвалою суду від 10.11.2025р. про призначення заяви адвоката до розгляду було витребувано в головуючого судді, що розглядає справу №497/42/24 (провадження №1-кп/497/49/25) судді Болградського районного суду Одеської області ОСОБА_6 цю справу для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження, що містяться в ній, і їх дослідження в ході розгляду заяви про відвід головуючому судді; також цією ж ухвалою було роз`яснено судді, якій заявлено відвід, про наявність в неї права прибути у судове засідання особисто для надання пояснень з приводу заявленого їй відводу, однак суддя не виявила такого бажання, справа для ознайомлення була надана складу суду, що розглядає заяву відвід.

У судовому засіданні адвокат ОСОБА_3 пояснив, що він є захисником гр. ОСОБА_4 громадянина Р.Молдова який є обвинуваченим за перевезення наркотичних речовин, та, в ході розгляду по суті обвинувального акту, де його підзахисний є обвинуваченим, головуючим суддею ОСОБА_6 було порушено Закон після допиту свідка нею було задоволено усне клопотання прокурора про перегляд відеодоказу обшуку, де свідок був пойнятим з метою уточнення пояснень свідка, але, на його, адвоката, думку, прокурор забажав показати свідку відеозапис з метою вплинути на пояснення свідка тиску на нього, і головуючий суддя його в цьому підтримала, задовольнивши клопотання, хоча мала надати спочатку можливість задати питання свідку ще стороні захисту і, за необхідності лише після перехресного допиту, вирішувати клопотання прокурора і задовольняти його в разі обґрунтованості. Він, адвокат, заявив клопотання про відвід з метою недопущення відтворення відеозапису та перешкоджання порядку допиту свідка, що могло призвести до неналежних свідчень. Свідок це той, хто щось почув або щось бачив. Свідок відповів на всі запитання, але прокурор, не погоджуючись з його відповідями, замість заявлення такого клопотання після допиту свідка, - заявив його до допиту свідка стороною захисту. До цього допиту, свідок вже допускав хибні покази - на його, адвоката, дуку - під тиском прокурора. А суд, задовольнивши клопотання прокурора вийшов за межі кримінального процесуального кодексу. Також захисник пояснив. що його підзахисний обвинувачується за перевезення рослин коноплі. Суд вийшов за межі порядку допиту свідка, тому він, захисник, підтримує своє клопотання.

Прокурор, пославшись на те, що ним було заявлено клопотання про перегляд відеозапису обґрунтовано, оскільки з цього приводу є навіть рішення ВСУ, яке підтримує цю позицію. Крім того, норми КПКУ містять виключений перелік щодо відводу суду, і в цьому кримінальному проваджені вже заявлявся відвід саме в цьому провадженні та цьому судді, тому просить відмовити у задоволенні заяви захисника про відвід головуючого судді.

Вислухавши у судовому засіданні адвоката ОСОБА_3 та прокурора, вивчивши доводи усного клопотання захисника, що викладені у журналі судового засідання від 10.11.2025р. і який міститься в матеріалах кримінальної судової справи №497/42/24 (провадження №1-кп/497/49/25), ознайомившись у нарадчій кімнаті з матеріалами самої кримінальної справи що була витребувана в головуючого судді, яка розглядає цей обвинувальний акт, та дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що вищезазначена заява захисника ОСОБА_3 про відвід головуючого судді задоволенню не підлягає за наступних підстав.

Захисник стверджує про наявність в нього переконаності у відсутності неупередженості в слідчого судді ОСОБА_6 під час розгляду справи №497/42/24 (провадження №1-кп/497/49/25), а саме, що нею порушені загальні засади кримінального судочинства ст.7 КПК України: законність, рівність перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведені перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження показань, речей і документів, оскільки вона, задовольнивши клопотання прокурора ОСОБА_5 про демонстрацію відеозапису для свідка ОСОБА_7 на стадії дослідження доказів, своїм рішенням викликала сумніви у своїй неупередженості. адже порушила вимоги КПК України, не зазначивши, яку саме правову норму номер статті вона порушила, а тому, по суті, клопотання заявника зводиться до незгоди з рішенням головуючого судді, проте достатніх і належних обґрунтувань цьому не надано.

Натомість прокурором доведено його позицію наданням суду відомостей про Постанову ВС від 14.07.2022 (у спр.№372/422/19, провадж.№51-6159км21), з якої вбачається, що судова практика прямо забороняє використовування судом показів свідка, наданих в ході досудового розслідування, однак прокурор має право на власний розсуд обирати манеру допиту свідка у судовому засіданні в межа-х та порядку, визначеному Законом, при цьому, ст.96 КПК України дозволяє допитати свідка щодо його попередніх показань, які не узгоджуються з його показаннями, у зв`язку з чим ВС визнав допустимими та належними покази свідків, які були надані ними після дослідження їх же показів, наданих в ході досудового розслідування; в цьому ж разі під час розгляду обвинувального акту щодо ОСОБА_4 він, прокурор, в ході свого допиту свідка на що має першочергове право, оскільки це свідок обвинувачення, заявив клопотання про дослідження пояснень свідка, наданих нм в ході досудового розслідування, та, оскільки свідок є понятим ці покази зафіксовані на відеоносії після процесуальної дії, протокол якої відповідає вимогам ст.ст.104,105 КПК України, був належним чином відкритий усім сторонам провадження в ході виконання ст.290 КПК України. Слідчий суддя, задовольнивши клопотання прокурора, не порушила Закон ніяким чином, нічим не виявляла своєї упередженості в ході розгляду обвинувального акту, а тому заява про відвід ґрунтується лише на незгоді з рішенням головуючого судді. а тому задоволенню не підлягає, адже незгода з рішенням головуючого судді може бути оскаржена в апеляційному порядку і не є підставою для заявлення відводу з необґрунтованих підстав. Згідно ст.65 КПК України свідком є фізична особа, якій відомі або можуть бути відомі обставини, що підлягають доказуванню під час кримінального провадження, і яка викликана для давання показань. ст.66 п.5 КПК України чітко регламентує, що свідок може користуватися нотатками і документами при даванні показань у тих випадках, коли показання стосуються будь-яких розрахунків та інших відомостей, які йому важко тримати в пам`яті, але це не той випадок. Тому свідчення, які надав свідок під час допиту у судовому засіданні, які містять розбіжності між відеозаписом огляду місця події, на твердження прокурора не потребують того, щоб нагадати чи спростувати свідку, як саме виглядали пакети наркотичної речовини, оскільки покази не стосуються розрахунків та інших відомостей. Захисник ОСОБА_3 взагалі вважає, що відеозапис під час огляду місця події є недопустимим доказом у цьому кримінальному провадженні, і має право заявити про це у судових дебатах.

Згідно ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Однією з найважливіших ознак демократичної та правової держави є незалежність та неупередженість суду. Це одна з основних засад судочинства в Україні, один з основоположних принципів організації та діяльності судових органів. Принцип неупередженості суду реалізується за допомогою встановлення у процесуальному праві інституту відводу судді від участі у розгляді справи. Інститут відводу судді важливий процесуальний засіб забезпечення неупередженого й об`єктивного судочинства та виконання рішень, що надає можливість відсторонити від участі у процесі особу, яка може мати особисту заінтересованість.

Відповідно до ч.1ст.21 КПК України, кожному гарантується право на розгляд та вирішення справи незалежним і неупередженим судом. З метою дотримання цієї гарантії учасники судового провадження наділені правом заявити судді відвід, який має бути вмотивованим (ст. 80 КПК України). А, відповідно до ст.80 КПК України, за наявності підстав, передбачених ст.ст.75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні. Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження. Заяви про відвід під час досудового розслідування подаються одразу після встановлення підстав для такого відводу. Заяви про відвід під час судового провадження подаються до початку судового розгляду. Подання заяви про відвід після початку судового розгляду допускається лише у випадках, якщо підстава для відводу стала відома після початку судового розгляду. Відвід має бути вмотивованим. При розгляді відводу, згідно ст.81 КПК України, має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні. Питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою слідчого судді, судді (суду). В разі заявлення відводу слідчому судді або судді, який здійснює судове провадження одноособово, його розглядає інший суддя цього ж суду, визначений у порядку, що встановлений ч.3ст.35 цього Кодексу. В разі заявлення відводу одному, кільком або всім суддям, які здійснюють судове провадження колегіально, його розглядає цей же склад суду. Усі інші відводи під час досудового розслідування розглядає слідчий суддя, а під час судового провадження суд, який його здійснює. При розгляді відводу має бути вислухана особа, якій заявлено відвід, якщо вона бажає дати пояснення, а також думка осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні. Питання про відвід вирішується в нарадчій кімнаті вмотивованою ухвалою слідчого судді, судді (суду). Заява про відвід, що розглядається судом колегіально, вирішується простою більшістю голосів. Якщо повторно заявлений відвід має ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження, суд, який здійснює провадження, має право залишити таку заяву без розгляду. Перелік підстав, за наявності яких може бути заявлено відвід судді, передбачений ст.75,76 КПК України. Так, суддя не може брати участь у кримінальному провадженні: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого ч.3ст.35 КПК України порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи (ч.1 ст.75 КПК України). Згідно з ч.5ст.9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. В рішенні Європейського суду з прав людини «Олександр Волков проти України» від 09.04.2013р. (заява №21722/11), зазначається, що як правило, безсторонність означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей п.1ст.6 Конвенції має встановлюватися згідно з: суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто, чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (п.104 Рішення).

Вирішуючи по суті вищевказану заяву про відвід судді, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1ст.9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства; ч.5 цієї статті передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. Згідно зі ст.2 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» в редакції, чинній на час розгляду вказаного кримінального провадження, суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до принципу V, викладеного у Рекомендації №(94)12 «Незалежність, дієвість та роль суддів», ухваленій Комітетом Міністрів Ради Європи на 518-му засіданні заступників міністрів 13.10.1994р., судді зобов`язані, зокрема, проводити розгляд справи неупереджено, спираючись на власну оцінку фактів та власне тлумачення закону; забезпечити, щоб кожна сторона мала однакові можливості бути заслуханою і щоб процедурні права кожної із сторін дотримувались відповідно до положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Чинний КПК України не містить вимог щодо обов`язкового подання заяв чи клопотань учасниками судового провадження про відвід у письмовому виді, а також положень, які б забороняли розгляд судом усних клопотань на стадії судового розгляду, як і не містить вимоги про розгляд заяви про відвід за обов`язковою участю заявника та інших учасників кримінального провадження. Таким чином, суд дійшов висновку, що вищевказана заява захисника про відвід судді дійсно підлягає розгляду слідчим суддею цього ж суду з врахуванням вимог чинного законодавства щодо дотримання процесуального строку стосовно розгляду справ судом який має бути якомога найкоротшим, з врахуванням особливостей справи (зокрема, в ході досудового розслідування).

В ході розгляду заяви адвоката ОСОБА_3 захисника обвинуваченого ОСОБА_4 про відвід, заявлений щодо судді Болградського районного суду Одеської області ОСОБА_6 , з наданих суду заяви і матеріалів, що містить кримінальна справа, судом встановлено наступне.

08.01.2024р. до Болградського районного суду Одеської області з Одеської обласної прокуратури надійшов вищевказаний обвинувальний акт у вищевказаному кримінальному провадженні та розподілений для розгляду, призначено склад суду, зокрема, головуючим суддею суддю Болградського районного суду Одеської області ОСОБА_1

03.05.2024р. ухвалою суду було задоволене клопотання захисника адвоката ОСОБА_3 про повернення прокурору обвинувального акту у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено 12.07.2023р. до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000285 стосовно громадянина Республіки Молдова ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.15ч.2,305ч.3,307ч.3 КК України КК України, для усунення недоліків протягом розумного строку.

17.06.2024р. до Болградського районного суду Одеської області надійшов повторно вищевказаний обвинувальний акт з додатками і з ухвалою Одеського апеляційного суду від 07.06.2024р. про скасування ухвали суду першої інстанції від 03.05.2024р. для продовження розгляду обвинувального акту.

Таким чином, судом встановлено, що в Болградському районному суді Одеської області в провадженні судді ОСОБА_6 наразі перебуває обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.07.2023р. за №0000285 відносно гр. ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ), що обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.15ч.2,305ч.3 та 307ч.3 КК України.

10.11.2025 в ході судового засідання адвокат ОСОБА_3 усно заявив відвід слідчому судді ОСОБА_6 від розгляду вищевказаного обвинувального акту вже повторно(!) оскільки ухвалою від 21.04.2025р. судом вже розглядалася така заява захисника про відвід головуючому яка була визнана необґрунтованою і в задоволення її вимог судом відмовлено, а тому вбачається зловживання захисником права на відвід, та, до речі, така заява про відвід може бути залишена судом без розгляду, якщо вона є повторною та подається з метою затягування провадження, відповідно до ч.4ст.81 КПК України. Це стосується випадків, коли причини відводу вже розглядалися раніше і носять зловживання правом на відвід.

Однак, формально, хоча обидва відводи заявлені з різних причин першого разу через незгоду захисника ОСОБА_3 з рішенням головуючого судді продовжувати судовий розгляд без лікаря, та стверджуючи, що, оскільки його підзахисний має діагноз "Шизофренія" незважаючи на висновок стаціонарної судової психіатричної експертизи про осудність обвинуваченого вважав дії головуючого судді з виконання її прямих посадових обов`язків упередженими, а цього, - другого разу підставою є рішення головуючого судді щодо задоволення клопотання прокурора про ознайомлення свідка з його ж, свідка, показами, що надані в ході досудового розслідування що теж є незгодою з рішенням судді, але з іншим рішенням і формально це є іншою підставою, хоча з огляду на необґрунтованість обох відводів в діях захисника вбачається формальний привід для заявлення клопотань про відводи, а тому, вбачається, що з метою затягування судового розгляду обвинувального акту судом.

При допиті свідків і потерпілих можливість поставити запитання про речові докази й документи може бути важливим елементом доведення позиції сторони по справі або спростування позиції протилежної сторони. Суд зобов`язаний забезпечити можливість здійснення учасниками кримінального провадження їхніх процесуальних прав на засадах рівності та змагальності.

Значне місце серед документів, що спеціально створені з метою збереження інформації, яка може бути використана як доказ фактів чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, є матеріали звукозапису і відеозапису, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано відповідні процесуальні дії. Одночасно матеріали звуко- і відеозапису можуть бути додатками до протоколів процесуальних дій, на яких зафіксовано хід проведення тих чи інших слідчих дій під час досудового розслідування. Статтею 359 КПК України врегульовано порядок дослідження судом звуко- і відеозаписів.

Водночас демонстрація свідку речового доказу або документу не є обов`язковою процесуальною дією. На неї цілком поширюються правила обов`язку суду контролювати хід допиту свідків, щоб уникнути зайвого витрачання часу (ч.3ст.352 КПК), та обов`язку головуючого усувати з судового розгляду все, що не має значення для кримінального провадження (ч.1 ст.321 КПК).

Водночас головуючий суддя, керуючи судовим розглядом справи, зобов`язаний керувати ходом судового засідання, забезпечувати додержання послідовності та порядку вчинення процесуальних дій, здійснення учасниками кримінального провадження їхніх процесуальних прав і виконання ними обов`язків, спрямовує судовий розгляд на забезпечення з`ясування всіх обставин кримінального провадження, вживає необхідних заходів для забезпечення у судовому засіданні належного порядку та безперервності судового розгляду. Тобто, саме на головуючого покладається обов`язок розглянути справу об`єктивно, з дослідженням усіх доказів, що мають значення для справи, і це право та оов`язок головуючого судді керувати судовим процесом.

Натомість адвокат, не погоджуючись з рішенням головуючого судді, достеменно знаючи про наявність в нього права заявити клопотання про неналежність і недопустимість доказів, замість того, щоби скористатися нагодою допитом свідка прокурором вислухавши уважно всі запитання прокурора і відповіді свідка та задавши свідку свої запитання заявив головуючому відвід, припинивши, таким чином, з власних міркувань. допит свідка, достеменно знаючи, як в наші часи важко забезпечити явку у судове засідання свідка, а тому з цих обставин вбачається висновок, що заява про відвід головуючому є зацікавленістю у припиненні допиту свідка та зловживання процесуальним часом як головуючого судді і учасників судового розгляду обвинувального акту, так і судді, який має розглянути відвід, витрачаючи незапланований процесуальний час, в умовах надмірної завантаженості суддів з огляду на незаповненість 50% таких вакансій.

Щодо посилання захисника у заяві і поясненнях на те, що підставою для висловлювання його недовіри судді є її рішення стосовно задоволення клопотання прокурора про демонстрацію відеозапису свідку, - то, за загальновідомими процесуальними правилами судочинства, зокрема, відповідно до ч.4ст.36 ЦПК України, та ч.4ст.36 КАСУ незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, а також висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу. Ця норма стосується й кримінального процесу, незважаючи на те, що відсутня у КПК України, оскільки, відповідно до аналогії Закону, застосовується у застосуванні норми права, яка регулює схожі відносини, до правовідносин, що не врегульовані конкретною нормою, для усунення прогалин у законодавстві. Цей механізм використовується, коли існує спірний випадок, але пряма норма права відсутня, і для його вирішення необхідно знайти норму, яка охоплює подібні ситуації. Суддя не несе відповідальності за судове рішення, якщо воно було ухвалене в межах його службових обов`язків, за винятком випадків злочину або дисциплінарного проступку. Це конституційна гарантія незалежності суддів, яка захищає їх від тиску та переслідувань (ст.126 Конституції України) та ЗУ "Про судоустрій і статус суддів" (ст.49). Основний засіб правового захисту від помилкових рішень апеляційне оскарження, а не притягнення судді до відповідальності. Незгода з рішенням судді, що ухвалене в межах організації розгляду справи тим більше не може бути підставою для відводу.

Таким чином, з врахуванням вищевикладеного та досліджених судом матеріалів кримінальної справи з обвинувальним актом відносно ОСОБА_4 , суд дійшов висновку, що з заяви захисника ОСОБА_3 про відвід судді не вбачається зазначення фактів і обставин, підкріплених належними доказами на підтвердження прямої чи побічної особистої заінтересованості судді ОСОБА_6 в розгляді клопотання захисника, як не вбачається і підстав, за наявності яких суддя безумовно підлягає відводу що визначені ст.ст.75-79 КПК України, а тому, суд дійшов висновку, що вищезазначена заява про відвід головуючого судді задоволенню не підлягає, у тому числі що визначені пунктом 4ч.1ст.75 КПК України "за наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості".

Так, в рішенні Вищої Ради Правосуддя №618/0/15-23 від 06.06.2023р., вказано, що «…про тиск та втручання у здійснення правосуддя з боку вказаної особи шляхом висловлення погроз та необґрунтованих звинувачень… через заявлення ОСОБА1 та його представником відводів суддям апеляційного суду за відсутності законних і обґрунтованих підстав для цього заявник продовжив … зловживати своїми процесуальними правами, зокрема правом на відвід суддів, створюючи перешкоди у виконанні ними службових обов`язків, що свідчить про неправомірне втручання у здійснення правосуддя… намагаючись шляхом тиску на суд у такий спосіб домогтися вчергове відводу чи самовідводу визначеного складу колегії суддів від розгляду справи, усуваючи таким чином небажаних, на думку заявника, суддів …від розгляду його заяви… Звинувачення суддів … є недопустимими з огляду на дію конституційного принципу (презумпції) невинуватості, не лише порочать звання судді, але й несуть загрозу авторитету правосуддя, оскільки підривають суспільну довіру до судової влади в цілому. Намагання чинити тиск на суддів не узгоджуються з принципом незалежності судді та порушують приписи ч.6ст.48 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» щодо обов`язку поважати незалежність судді та не посягати на неї. Пунктами 1,2 Основних принципів незалежності судових органів, схвалених резолюціями 40/32, 40/146 Генеральної Асамблеї ООН від 29.11. та 13.12.1985р., передбачено, що незалежність судових органів гарантується державою і закріплюється в конституції або законах країни. Судові органи вирішують передані їм справи безсторонньо, на основі фактів та відповідно до закону, без будь-яких обмежень, неправомірного впливу, спонукання, тиску, погроз або втручання, прямого чи непрямого, з будь-якого боку і з будь-яких би то не було причин. У Монреальській універсальній декларації про незалежність правосуддя (1983) також закріплено, що судді, як особи, є вільними та зобов`язані ухвалювати безсторонні рішення згідно з власною оцінкою фактів і знанням права, без будь-яких обмежень, впливів, спонук, примусів, загроз або втручання, прямих або непрямих, з будь-якого боку і з будь-яких причин (пункт 2); ніяка сила не може бути застосована з метою втручання у судовий процес (підпункт «g» пункту 5). Незалежність і недоторканність суддів в Україні гарантуються статтями 126 та 129 Конституції України, якими визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права, вплив на суддю у будь-який спосіб забороняється. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004р. № 19-рп/2004 та положення ч.2ст.126 Конституції України, «вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється» треба розуміти як забезпечення незалежності суддів у зв`язку із здійсненням ними правосуддя, а також як заборону щодо суддів будь-яких дій незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, установ та організацій, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, фізичних та юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов`язків або схилити їх до винесення неправосудного рішення тощо. А, згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Подібна норма закріплена у ст.7 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів». Незалежність судової влади є однією з необхідних передумов належного виконання суддями своїх конституційних функцій із забезпечення дії принципу верховенства права, захисту прав і свобод людини та громадянина, утвердження і забезпечення яких є головним обов`язком держави. Гарантії незалежності та недоторканності суддів, закріплені в Конституції та законах України, є запорукою справедливого, об`єктивного та неупередженого вирішення судових спорів та ухвалення судових рішень відповідно до визначених засад і правил судочинства та норм права без будь-якого стороннього впливу на підставі власної оцінки фактів і доказів згідно із внутрішнім переконанням судді (суддів), а тому порушення цих гарантій у правовій державі є неприпустимим. Вища рада правосуддя постійно звертає увагу, що незалежність суддів є привілеєм не для захисту їхніх власних інтересів, а в інтересах верховенства права та кожної особи, яка шукає справедливості та очікує здійснення правосуддя. Як зазначається у багатьох міжнародних документах у сфері судової системи, необхідність забезпечення суддівської незалежності зумовлена тим, що на суддів покладається обов`язок приймати остаточне рішення стосовно життя людини, свобод, прав, обов`язків та власності громадян. Відповідно до ст.6 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суди здійснюють правосуддя на основі Конституції та законів України і на засадах верховенства права, є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою дискредитації суду або впливу на безсторонність суду, заклики до невиконання судових рішень забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом. А, згідно зі ст.48 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання в діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом. Суддя зобов`язаний звернутися з повідомленням про втручання в його діяльність як судді щодо здійснення правосуддя до Вищої ради правосуддя та до Генерального прокурора. Досліджені обставини вказують, що законне право учасника процесу на відвід суддів використовувалось у цій справі всупереч меті, для якої воно надано, виключно задля перешкоджання виконанню суддями службових обов`язків через здійснення неправомірного (психологічного) тиску на них, їх дискредитацію та усунення від розгляду судової справи, який на той час не був завершений (спонукання до вчинення певних процесуальних дій, зокрема задоволення заяви про відвід / самовідвід суддів, або до ухвалення суддею певного судового рішення справі), що свідчить про незаконне втручання в діяльність суддів щодо здійснення правосуддя. Використання і поширення інформації з метою дискредитації суду та/або впливу на безсторонність суду визнаються втручанням в діяльність суддів щодо здійснення правосуддя, оскільки прямо суперечать вимогам закону та не можуть вважатися такими, що вчиняються у законний (конституційний) спосіб (стаття 34 Конституції України). Отже, такі діяння, що порушують конституційний принцип незалежності судді та несуть загрозу авторитету правосуддя, вимагають вжиття Вищою радою правосуддя передбачених її повноваженнями заходів реагування…».

Серед рішень ЄСПЧ, що стосуються незалежності та неупередженості суду, є такі, з яких вбачаються загальні принципи практики ЄСПЛ, згідно яких, для того, щоб встановити, чи може суд вважатися «незалежним» у розумінні п.1ст.6 Конвенції, слід звернути увагу, серед іншого, на спосіб призначення його членів і строк їхніх повноважень, існування гарантій проти тиску ззовні та на питання, чи створює орган видимість незалежного («Findlay проти Сполученого Королівства», ріш. 25.02.1997, та «Brudnicka та інші проти Польщі», №54723/00, п.38, ECHR 2005-II).

Термін «незалежний» посилає на незалежність суду, судді від інших гілок влади (законодавчої та виконавчої; «Beaumartin проти Франції», № 15287/89, § 38, рішення від 24 листопада 1994 року), а також від сторін провадження («Sramek проти Австрії», № 8790/79, § 42, рішення від 22 жовтня 1984 року). В цих рішеннях ЄСПЛ підкреслив, що незалежність суду від сторін буде порушена, якщо члени суду включають особу, яка знаходиться в підлеглому становищі та організації своєї служби, від сторін («Sramek проти Австрії», § 42). Так, у справі «Агрокомплекс проти України», № 23465/03, рішення від 06.10.2011 року, Суд констатував порушення ч.1 ст.6 Конвенції у зв`язку з відсутністю безсторонності та незалежності національних судів, які розглядали справу компанії-заявника, з огляду на те, що з боку керівництва ВАСУ здійснювався відкритий вплив на перебіг судового процесу в справі (вказівки щодо перегляду остаточно вирішеної справи компанії-заявника) в порушення принципу судової незалежності.

Безсторонність (неупередженість) суду означає відсутність упередженості та необ`єктивності. Згідно з усталеною практикою Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно встановлюватися згідно з: 1) суб`єктивним критерієм, врахувавши особисті переконання та поведінку конкретного судді, тобто чи мав суддя особисту упередженість або чи був він об`єктивним у цій справі, та 2) об`єктивним критерієм, іншими словами, шляхом встановлення того, чи забезпечував сам суд та, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії для того, щоб виключити будь-який обґрунтований сумнів у його безсторонності (див., серед інших, рішення у справах «Fey проти Австрії», рішення від 24 лютого 1993 року, Series А № 255, пп. 28 та 30, та «Wettstein проти Швейцарії», № 33958/96, п. 42, ECHR 2000-ХІІ). Між суб`єктивною та об`єктивною безсторонністю не існує беззаперечного розмежування, оскільки поведінка судді не лише може викликати об`єктивні побоювання щодо його безсторонності з точки зору стороннього спостерігача (об`єктивний критерій), а й може бути пов`язана з питанням його або її особистих переконань (суб`єктивний критерій) («Kyprianou проти Кіпру», №73797/01, п. 119, ECHR 2005-ХІІІ). Відповідно, у деяких випадках, коли докази для спростування презумпції суб`єктивної безсторонності судді отримати складно, додаткову гарантію надасть вимога об`єктивної безсторонності («Pullar проти Сполученого Королівства», ріш. від 10.06.1996. В цьому відношенні ЄСПЛ зазначає, що навіть вигляд має певну важливість іншими словами, «має не лише здійснюватися правосуддя ще має бути видно, що воно здійснюється». Адже йдеться про довіру, яку в демократичному суспільстві суди мають вселяти у громадськість («De Cubber проти Бельгії», рішення від 26 жовтня 1984 року, Series A, № 86). З вищенаведеного вбачається одне що кожна справа є індивідуальною, а тому рішення у справі суд має ухвалювати враховуючи всі обставини саме цієї справи, хоча і враховуючи загальні принципи правосуддя.

Таким чином, суд, розглянувши вищевказане клопотання про відвід, дійшов висновку, що в заяві захисника не наведено жодної обставини, що може свідчити про можливу необ`єктивність чи упередженість судді ОСОБА_6 взагалі і конкретно у даному випадку з розгляду обвинувального акту і, конкретно під час допиту свідка, навіть для застосування Бангалорських принципів поведінки суддів, схвалених резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27.07.2006 не вбачається обставин, які б могли бути розглянуті судом з метою уникнення сумнівів у сторін та інших учасників судового процесу щодо неупередженості суду та забезпечення довіри до судової влади в Україні.

Тобто, недовіра до суду має ґрунтуватися на конкретних фактах і обставинах, які свідчать про неналежне і необ`єктивне ставлення судді до виконання своїх посадових обов`язків наявність схильностей, упередженості чи забобонів, а також недотримання суддівської етики щодо незалежності, чесності, неупередженості, непідкупності, сумлінності та недотриманні ним етичних норм, в його бездоганній поведінці у професійній діяльності та особистому житті, а також щодо законності джерел існування що впливало або реально може вплинути на результат роботи ухвалення законних рішень. Безсторонність (неупередженість) суду означає відсутність упередженості та необ`єктивності.

У даному випадку без надання доказів того, яким чином саме ця обставина (рішення головуючого про задоволення клопотання прокурора щодо демонстрації свідку відеозапису з метою уточнення обставин злочину під час усунення протиріч між показами свідка у суді та в ході досудового розслідування) впливає на безсторонність, неупередженість та незалежність судді ОСОБА_6 , яка працює багато років в цьому судді і жодного разу не вчиняла жодної дії стосовно неналежного виконання нею посадових обов`язків та здійснення нею судочинства, а тому, заява захисника про відвід судді не може бути сама по собі підставою для висновку про те, що суддя є чи може бути залежною, неупередженою та необ`єктивною в сенсі розгляду цієї справи, тобто, заявлення клопотання про відвід не є тим фактом, що породжує безумовне його задоволення, оскільки захисником не надано суду жодного доказу на підтвердження обставин, що можуть послужити для відводу судді; також суд враховує те, що захисник не позбавлений права, в разі сумнівів у доказі показах свідка заявити обґрунтоване клопотання про визнання цього доказу неналежним і недопустимим, але, не скористався такою можливістю з чого вбачається, що захисник, який має бути зацікавленим в допиті свідка з метою скорішого розгляду справи, а не у затягуванні розгляду завадив допиту свідка з власних міркувань, які не регламентовані КПК України, хоча суддею були вжиті для усі процесуальні заходи для призначення дат судових засідань і розгляду обвинувального акту у найкоротші строки.

Тому не вбачається підстав, що зазначені у переліку статей 75 і 76 КПК України, і визначених процесуальним Законом для відведення від участі у розгляді даної кримінальної справи вказаного головуючого судді, крім того, не зазначені й конкретні обставини, які можна віднести до п.4ч.1ст.75 КПК України, як інші обставини у сукупності, що викликають чи можуть викликати сумніви у неупередженості зазначеного головуючого судді, та не містять достатніх підстав, які свідчили би про необ`єктивність та небезсторонність головуючої судді або щодо існування в неї особистої заінтересованості в розгляді справи або залежності від будь-кого чи будь-чого за таких обставин, заявлений захисником відвід судді, що є головуючим у справі №497/42/24 (провадження №1-кп/497/49/25) є безпідставним та задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.2,75,76,80,81,84,372,376 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні заяви адвоката ОСОБА_3 , що була ним заявлена усно 10.11.2025р. в ході судового засідання про відвід головуючому судді ОСОБА_6 від участі в розгляді обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000285 від 12.07.2023р. (справа №497/42/24, провадження №1-кп/497/49/25), - стосовно громадянина Республіки Молдова ОСОБА_4 ( ОСОБА_8 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст.15ч.2,305ч.3,307ч.3 КК України.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає, на неї може бути подана скарга разом з апеляцією в разі її подання. Повний текст ухвали виготовлено 14.11.2025 року.

Суддя ОСОБА_1