ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 545/5125/25 Номер провадження 11-кп/814/987/26Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2026 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

із секретарем ОСОБА_5 ,

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

засудженого ОСОБА_8 ,

представника колонії ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 09.12.2025,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою відмовлено у задоволені клопотання захисника про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шевське Магдалинівського району Дніпропетровської області, українця, громадянина України, одруженого, не працюючого, засудженого вироком Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 10.10.2024 за ч. 1 ст. 286-1 КК України на 1 рік позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на 3 роки,

Таке рішення суд мотивував тим, що відсутність заохочень та стягнень у засудженого не дає підстави вважати, що ОСОБА_8 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення і до нього може бути застосоване умовно-дострокове звільнення від відбування покарання.

У поданій апеляційній скарзі захисник із урахуванням наданих доповнень просить ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити подання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання засудженого ОСОБА_8 .

Свої вимоги мотивує тим, що з наявних у матеріалах особової справи даних вбачається, що ОСОБА_8 сумлінною поведінкою та ставленням до праці довів своє виправлення.

Також під час ухвалення рішення місцевий суд безпідставно не взяв до уваги, що засуджений у зв?язку зі станом здоров?я не може залучатися до праці, окрім як до легких робіт з благоустрою. Крім того, клопотання про умовно-дострокове звільнення засудженого подала не установа виконання покарань, а захисник, оскільки саме таку позицію висловив ОСОБА_8 .

Просить врахувати, що вину у вчиненні необережного кримінального правопорушення ОСОБА_8 визнав повністю, на теперішній час відбув більшу частину покарання, призначеного судом та відповідно до характеризуючих особу засудженого матеріалів став на шлях виправлення.

Інші учасники судового розгляду ухвалу суду не оскаржили.

Колегія суддів заслухавши доповідача, засудженого та захисника в підтримку апеляційної скарги, прокурора, який просив ухвалу суду залишити без змін, думку представника установи відбування покарань, який у вирішенні зазначеного питання поклався на розсуд суду, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

За змістом положень п. 2 ч. 3 ст. 81 КК України в редакції, що діяла на момент вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, умовно-дострокове звільнення від відбування покарання може бути застосоване після фактичного відбуття засудженим не менше двох третин строку покарання, призначеного судом за корупційний нетяжкий злочин, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, умисний тяжкий злочин чи необережний особливо тяжкий злочин, а також у разі, якщо особа раніше відбула покарання у виді позбавлення волі за умисне кримінальне правопорушення і до погашення або зняття судимості знову вчинила умисне кримінальне правопорушення, за яке вона засуджена до позбавлення волі.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що ОСОБА_8 засуджений вироком Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 10.10.2024 за ч. 1 ст. 286-1 КК України на 3 роки позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на 5 років.

ОСОБА_8 на момент звернення до суду його захисника з клопотанням відбув не менше двох третин строку призначеного покарання та має право на застосування положень ст. 81 КК України. Кінець строку покарання засудженого 26.02.2026.

З характеристики вбачається, що засуджений з 26.02.2025 відбував покарання в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)».

З 14.03.2025 прибув до Державної установи «Крюковська виправна колонія (№29)», де характеризується задовільно, стягнень та заохочень не має, не працює.

Відповідно до наданої довідки ФП №29 має рекомендацію щодо обмеження фізичних навантажень. Не бажає брати участь у виконанні робіт з благоустрою.

За період відбування покарання мали місце випадки вживання алкоголю засудженим. У взаємовідносинах з іншими засудженими можливі конфлікти.

Не завжди виконує передбачені законом вимоги персоналу установи. Підтримує доброзичливі відносини з родиною.

Відповідно до ст. 123 КВК України не завжди бере особисту участь у реалізації програм диференційованого виховного впливу на засуджених «Фізкультура і спорт». Не завжди відвідує лекції правового характеру та культурно-масові заходи.

Рішенням дисциплінарної комісії Державної установи «Крюковська виправна колонія (№29)» від 14.04.2025 засудженому на підставі ч. 8 ст. 131 КВК України відмовлено у застосуванні заходу заохочення.

Рішенням комісії Державної установи «Крюковська виправна колонія (№29)» № 27 від 11.09.2025 відповідно до ст. 82 КК України, засудженому відмовлено у заміні невідбутої частини покарання більш м?яким.

Рішенням дисциплінарної комісії Державної установи «Крюковська виправна колонія (№29)» №5 від 03.10.2025 засудженому на підставі ч. 8 ст. 131 КВК України відмовлено у застосуванні заходу заохочення.

З витягу з протоколу №31 від 27.10.2025 комісією Державної установи «Крюковська виправна колонія (№29)» вирішено не направляти в суд матеріали щодо умовно-дострокового звільнення засудженого, оскільки він не довів своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

За вироком суду вину визнає. До установи виконавчі листи не надходили.

Верховний Суд України в п.17 постанови Пленуму №2 від 26 квітня 2002 року «Про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання і заміну невідбутої частини покарання більш м`яким» наголошує, що при розгляді питання про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання слід ретельно з`ясовувати ставлення засудженого до вчиненого злочину, праці та навчання, додержання ним вимог режиму, участь у самодіяльних організаціях засуджених виправно-трудової установи, а також його наміри щодо прилучення до суспільно корисної праці та потреб у наданні допомоги при обранні місця проживання і працевлаштування.

При цьому, умовно-дострокове звільнення застосовується в кожному конкретному випадку індивідуально, вирішується на розсуд суду і відноситься до його дискреційних повноважень.

Враховуючи викладене вище, колегія суддів вважає, що дійсно, як зазначено у апеляційній скарзі, засуджений вину у вчиненні необережного кримінального правопорушення визнав повністю, на теперішній час відбув більшу частину покарання, призначеного судом.

Також колегія суддів звертає увагу, що відповідно до довідки №6 від 28.10.2025, наданої фельдшерським пунктом №29, засуджений 16.05.2025 був оглянутий лікарем та йому рекомендовано обмежити фізичні навантаження. Проте станом на 28.10.2025 ОСОБА_8 за медичною допомогою більше не звертався. Крім того, він не бажає брати участь у виконанні легких робіт з благоустрою.

Доводи апеляційної скарги щодо бажання засудженого про подання клопотання про умовно дострокове звільнення ОСОБА_8 саме його ахисником, спростовується наявним у матеріалах особової справи витягом з протоколу №31 від 27.10.2025 відповідно до якого комісією Державної установи «Крюковська виправна колонія (№29)» вирішено не направляти в суд матеріали щодо умовно-дострокового звільнення засудженого, оскільки він не довів своє виправлення сумлінною поведінкою та ставленням до праці.

Дотримання порядку та умов відбування покарання, а також, добросовісна поведінка засудженого, відповідно до ст. 9 КВК України, є його обов`язком, а процес виправлення та перевиховання має бути стабільним та послідовним.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_8 вчинив злочин у стані алкогольного сп`яніння, протягом усього часу відбування покарання характеризувався задовільно, не бажає брати участь у роботах з благоустрою установи, не завжди виконує законні вимоги працівників установи та мав випадки вживання алкоголю під час відбування покарання. Також рішеннями комісії засудженому неодноразово було відмовлено у застосуванні заохочувальних заходів. Крім того рішеннями комісії ОСОБА_8 було відмовлено у заміні невідбутої частини покарання у вигляді позбавлення волі на більш м`яке, як такому що не став на шлях виправлення та у застосуванні умовно-дострокового звільнення, як такому що не довів свого виправлення, що вказує на нестабільну поведінку та свідчить про недосягнення ОСОБА_8 такого стану, за якого від нього не доводиться очікувати вчинення в майбутньому нових злочинів.

Всупереч доводам захисника, суд першої інстанції належним чином врахував усі обставини справи та дані про особу засудженого, в тому числі і ті, які зазначені в апеляційній скарзі, та обґрунтовано прийняв рішення про відмову у задоволенні клопотання про умовно - дострокове звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах засудженого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Полтавського районного суду Полтавської області від 09.12.2025, щодо ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4