Справа № 199/1733/25
УХВАЛА

17 грудня 2025 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро в режимі дистанційного судового провадження кримінальне провадження № 0004958 від 30.01.2025 відносно ОСОБА_3 за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

за участю: прокурора ОСОБА_4 , захисника-адвоката ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції), обвинуваченого ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції)

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра перебуває кримінальне провадження № 0004958 від 30.01.2025 відносно ОСОБА_3 за його обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України.

Прокурором в судовому засіданні було заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою з утриманням в ІНФОРМАЦІЯ_1 на 60 днів, без визначення розміру застави, оскільки продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1), 3), 4), 5) ч. 1 ст. 177 КПК України.

В обґрунтування даного клопотання сторона обвинувачення зазначила, що злочин в якому обвинувачується ОСОБА_3 відноситься до тяжкого. Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 31.01.2025 ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти, строк дії якого неодноразово продовжувався ухвалами Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра.

Прокурор вважає, що в даному кримінальному провадженні відносно обвинуваченого ОСОБА_3 продовжують існувати ризики, передбачені п.п. 1), 3), 4), 5) ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: з метою ухилення від кримінальної відповідальності, розуміючи тяжкість та невідворотність покарання, яке, відповідно до діючого законодавства, пов`язане із позбавленням волі, ОСОБА_3 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Також, на твердження сторони обвинувачення, ОСОБА_3 в даному кримінальному провадженні може незаконно впливати на свідків, які разом із ним проходять військову службу в одній військовій частині, які на даний час ще не допитані судом, так і перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення.

А тому сторона обвинувачення убачає, що з метою запобігання спробі ухилення від суду та з метою забезпечення можливості виконання процесуальних рішень, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та належної процесуальної поведінки, є всі підстави продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти строком на 60 днів.

Захисник ОСОБА_5 та обвинувачений ОСОБА_3 заперечували проти задоволення клопотання прокурора та просили відмовити в задоволенні клопотання прокурора.

Суд, вислухавши думки учасників судового засідання, дослідивши клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти обвинуваченому ОСОБА_3 строком на 60 днів, вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Як зазначено в ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до рішень Європейського суду з прав людини тримання під вартою до вирішення питання про винність особи не має бути «загальним правилом», і слід виходити з презумпції залишення обвинуваченого на свободі. Якщо законом встановлено презумпцію щодо обставин, які стосуються підстав тримання під вартою, має бути, крім того, переконливо доведена наявність конкретних обставин, які переважують правило поваги до особистої свободи.

В контексті практики ЄСПЛ ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Так, ОСОБА_3 достовірно знаючи, про введення воєнного стану в Україні, затвердженого Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» обвинувачуються у вчиненні тяжкого злочину проти встановленого порядку несення військової служби (військові кримінальні правопорушення), а саме: непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, вчиненого в умовах воєнного стану, санкція якого передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років.

Ухвалою слідчого судді Бабушкінського районного суду міста Дніпропетровська від 31.01.2025 ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах гауптвахти на строк 60 днів без визначення розміру застави, який в подальшому було продовжено судом до 29.12.2025 включно.

Враховуючи обсяг пред`явленого ОСОБА_3 обвинувачення, є достатні підстави вважати, що, враховуючи ймовірну тяжкість покарання, яке загрожує обвинуваченому у разі визнання останнього винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_3 , перебуваючи під загрозою застосування тяжкого покарання може переховуватися від суду, тобто існує і продовжує існувати ризик, передбачений п. 1) ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, що у свою чергу може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Обвинувачений ОСОБА_3 , володіючи відомостями щодо свідків, які не допитані судом, може вплинути на них з метою схилення до зміни показів чи відмови від показів взагалі, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 3) ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також обвинувачений ОСОБА_3 може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, дане підтверджується тим, що останній розуміє ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього. Перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, в якому обвинувачується, може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового розгляду, тобто наявний ризик, передбачений п. 4) ч. 1 ст. 177 КПК України, що у свою чергу, може зашкодити вирішенню завдань кримінального судочинства.

Зважаючи на те, що злочин, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , спрямований проти встановленого порядку несення військової служби, та наразі продовжено воєнний стан і вторгнення російської федерації на територію України триває, останній може продовжити злочинну діяльність, у тому числі і з метою уникнення від відповідальності, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 5) ч. 1 ст. 177 КПК України.

Також суд звертає увагу й на те, що упродовж перебування ОСОБА_3 під вартою будь-яких лікарських протипоказань проти утримання останнього під вартою суду не надано, як і не надано іншого комплексу обставин, які би переважали ризики передбачені ст. 177 КПК України.

Суд враховує, вік та задовільний стан здоров`я обвинуваченого, відомості про його соціальні зв`язки, репутацію обвинуваченого, враховуючи його стан здоров`я, вважає, що вказані відомості про особу ОСОБА_3 в сукупності із обсягом пред`явленого йому обвинувачення та встановленими ризиками, передбаченими п.п. 1), 3), 4), 5) ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчать про те, що підстав для зміни обвинуваченому запобіжного заходу не вбачається, оскільки його належну процесуальну поведінку може забезпечити саме такий запобіжний захід, як тримання під вартою.

При цьому суд акцентує увагу й на тому, що відповідно до ч. 8 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

У зв`язку з чим посилання захисника та обвинуваченого на позитивну характеристику, відсутність судимостей та наявність хронічних хвороб у останнього, отриманих внаслідок поранення під участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, хоча й заслуговують на увагу, але суперечить Закону.

Суд констатує, що продовження строку утримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_3 не суперечить вимогам ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Тому, на переконання суду подальше продовження тримання під вартою в умовах гауптвахти обвинуваченого ОСОБА_3 не порушує його права на свободу та особисту недоторканність, гарантованого статтею 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також права, передбачені Конституцією України, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_3 необхідно продовжити строк тримання під вартою в умовах гауптвахти на 60 днів. Враховуючи й те, що строк перебування обвинуваченого під вартою не виходить за межі розумного строку.

Відповідно до ч. 4 ст.183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статттями177 та 178 цього Кодексу, має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109 - 114-2, 258 - 258-6, 260, 261, 402 - 405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

З урахуванням вищезазначеного, приймаючи до уваги приписи абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, враховуючи, що ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем, обвинувачується у вчиненні умисного тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, суд доходить до висновку про неможливість запобігання ризикам, визначеним ст. 177 КПК України, у разі звільнення обвинуваченого під заставу, у зв`язку із чим розмір застави у даному кримінальному провадженні не визначається.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 184, 194, 331, 350, 369, 371, 372 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти на строк 60 днів - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти на строк 60 днів, тобто до 14 лютого 2026 включно без визначення розміру застави.

Копію ухвали вручити учасникам судового провадження та направити її для виконання начальнику Білоцерківського зонального відділення Військової служби.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, прокурором безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а особами, які перебувають під вартою, - з моменту вручення їм копії ухвали.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції, не зупиняє судовий розгляд у суді першої інстанції.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду про продовження строку тримання під вартою, постановлену під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Повний текст ухвали буде оголошено 17.12.2025 о 14:30 годині.

Суддя: ОСОБА_1

17.12.2025