Провадження № 1-кп/646/1829/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2025 року м.Харків

Основ`янський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання : ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні, за відсутності учасників кримінального провадження, в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт та додані до нього матеріали, у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000267 від 12.11.2025, за обвинуваченням:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки ст.Троїцька, Кримського району, Краснодарського краю, громадянки України, розлученої, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованої, на утриманні малолітніх та неповнолітніх дітей та осіб похилого віку не має, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , в силу ст.89 КК України не судимої,

у вчиненні кримінального правопорушення проступку, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 вчинила кримінальний проступок, що полягав в незаконному проникненні до житла особи, за таких обставин.

12.11.2025 близько 01:00 ночі ОСОБА_3 , перебуваючи біля території домоволодіння АДРЕСА_3 , де у цей час у неї раптово виник умисел на порушення недоторканності житла, шляхом незаконного проникнення до вищевказаного будинку, в якому зареєстрований та проживає раніше не знайомий їй ОСОБА_4 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на порушення недоторканності житла, а саме: на незаконне проникнення до будинку АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 , всупереч волі ОСОБА_5 та без його дозволу, в порушення встановленого законом порядку, за відсутності будь-яких причин для порушення недоторканості житла, діючи умисно, незаконно, протиправно, усвідомлюючи, що порушує недоторканність житла, перелізла через отвір між парканом та дверми на територію вищевказаного домоволодіння.

Після цього, пройшовши територією подвір?я, всупереч волі законного користувача, проникла до будинку за вищевказаною адресою шляхом відкриття вхідних дверей, які не були зачинені, де залишилась на ніч, а вранці 12.10.2025 близько 11:00 остання була виявлена ОСОБА_6 , тим самим грубо порушила ст. 8 Конституції України, а саме: дію принципу верховенства права, ст. 30 Конституції України, якою гарантується недоторканність житла, ст. 41 Конституції України, якою гарантується право на володіння, користування та розпорядження своєю власністю, а також порушила ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якою гарантується право на повагу до свого приватного житла.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості за яким внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №№0000267 від 12.11.2025 у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, надійшов до суду з клопотанням прокурора про її розгляд в порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні та без виклику учасників судового провадження.

Згідно з ч.4 ст.107 КПК України фіксування судового процесу за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Відповідно до ст. 381 КПК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту.

Як вбачається з наявної у матеріалах кримінального провадження заяви ОСОБА_3 , яку вона підписала у присутності свого захисника, адвоката ОСОБА_7 обвинувачена ОСОБА_3 , беззаперечно визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, тобто незаконне проникнення до житла особи.

ОСОБА_3 були роз`яснені наслідки неможливості оскаржити встановлені обставини в апеляційному порядку, та отримана, відповідно до положень ч. 1 ст. 302 КПК України, згода на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні та без його участі.

Згідно заяви потерпілого ОСОБА_4 вбачається, що він висловив згоду із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження, проти розгляду обвинувального акта у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні не заперечує.

За правилами ч. 2 ст. 381 КПК України, суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту.

Відповідно до ч.2 ст.382 КПК України, вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Дослідивши зібрані досудовим розслідуванням у справі докази в їх сукупності, суд доходить висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального проступку передбаченого ч.1 ст.162 КК України повністю доведена, а її дії вірно кваліфіковані за ч.1 ст.162 КК України, як незаконне проникнення до житла особи.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд керується ст.ст. 50, 65 КК України, якими визначено, що суд призначає покарання в межах, установлених у санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним та достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до класифікації кримінальних правопорушень, передбаченою ч.2 ст. 12 КК України, кримінальне правопорушення, вчинене ОСОБА_3 передбачене ч. 1 ст.162 КК України, є кримінальним проступком.

При встановлені обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_3 відповідно ст.66 КК України, суд зазначає наступне.

За правовим висновком Верховного Суду, що викладений у постанові від 23.01.2024 у справі № 283/2169/19 (провадження № 51-5093км23) розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення кримінального правопорушення, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому кримінальному правопорушенні, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані кримінальним правопорушенням збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого та готовність нести покарання. Щире каяття - це не формальна вказівка на визнання свої вини, а відповідне ставлення до скоєного, яке передбачає належну критичну оцінку винним своєї протиправної поведінки, її осуд та бажання залагодити провину, що має підтверджуватися конкретними діями, спрямованими на виправлення зумовленої кримінальним правопорушенням ситуації. Факт щирого каяття особи у вчиненні кримінального правопорушення повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.

У зв`язку з наведеним можна зробити висновок, що щире каяття це певний психічний стан особи винного, коли він засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, і це об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям усіх обставин справи, вчиненням дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину або відшкодуванню завданих збитків чи усуненню заподіяної шкоди.

Зазначене узгоджується з позицією, викладеною колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 15.11.2021 (справа № 199/6365/19).

Судом встановлено та не оспорюються учасниками кримінального провадження, які надали згоду щодо розгляду обвинувального акту за їх відсутності в порядку спрощеного провадження, що обвинувачена ОСОБА_3 беззаперечно визнала свою винуватість у вчиненні інкримінованого кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, в повному обсязі та щиро кається.

З огляду на зазначене, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченій ОСОБА_3 відповідно п.1 ч.1 ст.66 КК України, суд визнає щире каяття обвинуваченої.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Вивченням даних про особу ОСОБА_8 встановлено, що вона є громадянкою України, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра, за місцем мешкання характеризується посередньо, вживає алкогольні напої, до адміністративної відповідальності притягалася неодноразово, в силу ст.89 КК України раніше не судима.

Призначаючи покарання обвинуваченій, суд керується ст. 65 КК України та практикою Європейського суду з прав людини, яка застосовується як джерело права.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.03.2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16.10.2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Верховним Судом неодноразово зазначалось, що заходи примусу повинні ґрунтуватися на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства (постанови від 31.01.2023 у справі № 759/6139/22, від 27.10.2022 у справі № 546/526/18, від 30.11.2022 у справі № 379/1657/18).

Санкцією частини першої статті 162 КК України передбачено покарання у виді штрафу у розмірі від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або обмеженням волі на строк до трьох років.

При визначенні міри покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до положень ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків, обставину, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу обвинуваченої, обставини вчинення кримінального правопорушення, майновий стан обвинуваченої, яка офіційно не працевлаштована, джерела доходу не має, є особою пенсійного віку, на обліку у лікаря психіатра на лікарня нарколога не перебуває, в силу ст.89 КК України раніше не судима.

Суд, з урахуванням вищезазначених обставин, не вбачає підстав для призначення обвинуваченій покарання у виді виправних робіт та обмеженні волі, оскільки остання є особою пенсійного віку, у зв`язку з чим, вважає необхідним та достатнім для виправлення обвинувачуваної і попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень призначити їй покарання у виді штрафу у межах, встановлених санкцією статті Особливої частини Кримінального кодексу України, за якою вона обвинувачується і яка передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення. На думку суду, саме таке покарання є необхідним й достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід обвинуваченій не обирався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Речові докази та судові витрати по справі відсутні.

Керуючись ст.ст. 369, 370, 373, 374, 381, 382 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винною у вчиненні кримінального правопорушення - проступку, передбаченого ч.1 ст. 162 КК України, та призначити їй покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

Вирок суду за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Основ`янський районний суд міста Харкова протягом 30 днів з дня отримання його копії.

Відповідно до положень ч.1 ст.394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не буде подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1