Справа № 569/101/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2026 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в особі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання слідчого Третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Рівному) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому майора Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 , яке погоджене прокурором Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий, у рамках кримінального провадження №0011172 від 11.12.2025 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 та за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України, звернувся до суду із вказаним клопотанням, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного.

Своє клопотання обґрунтовує тим, що згідно зі ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Відповідно до указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/22 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб та який неодноразово продовжувався і триває по цей час.

Відповідно до ст. 28 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом Статут), єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладенні на нього персональної відповідальності перед Державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця, наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази, а також в забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів), виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

Статтею 29 Статуту визначено, що за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. ст. 30, 31 Статуту начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою. Начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Відповідно до ст. 32 Статуту за своїми військовими званнями начальниками є:

-? військовослужбовці сержантського і старшинського складу - для військовослужбовців рядового складу однієї з ними військової частини;

-? військовослужбовці молодшого офіцерського складу - для військовослужбовців молодшого сержантського і старшинського складу однієї з ними військової частини та військовослужбовців рядового складу;

-? майори, капітани 3 рангу, підполковники, капітани 2 рангу - для військовослужбовців рядового, молодшого і старшого сержантського і старшинського складу;

-? полковники, капітани 1 рангу, бригадні генерали, коммодори, генерал-майори, контр-адмірали, генерал-лейтенанти, віце-адмірали - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу;

- ?генерали, адмірали - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу.

Відповідно до ст. 35 Статуту, накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові. Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. Наказ повинен бути сформульований чітко і не може допускати подвійного тлумачення.

Відповідно до наказу командувача ОК «Захід» від 16.09.2024 № 595 майора ОСОБА_5 призначено на посаду заступника начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки з психологічної підтримки персоналу начальника відділу психологічного підтримки персоналу ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 від 18.08.2025 № 23 заступника начальника територіального центру комплектування та соціальної підтримки з психологічної підтримки персоналу начальника відділу психологічного підтримки персоналу ІНФОРМАЦІЯ_1 майора ОСОБА_5 відряджено до ІНФОРМАЦІЯ_3 на посаду з метою тимчасового виконання обов`язків за посадою начальника ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Тому, виконуючий обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 майор ОСОБА_5 під час проходження військової служби за своїм військовим званням та посадою є начальником по відношенню до військовослужбовців ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до примітки (п. 1) до ст. 425 КК України, під військовими службовими особами розуміються військові начальники, а також інші військовослужбовці, які обіймають постійно чи тимчасово посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських обов`язків, або виконують такі обов`язки за спеціальним дорученням повноважного командування, тобто виконуючий обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 майор ОСОБА_5 є військовою службовою особою.

Крім того, працівники ІНФОРМАЦІЯ_5 , зокрема виконуючий обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 майор ОСОБА_5 , є суб`єктами відповідальності за корупційні правопорушення, передбачені ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», і яким, відповідно до ст. 22 цього ж Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою вимагання та одержання неправомірної вигоди для себе та для третіх осіб, діючи за попередньою змовою з іншими особами, задля незаконного збагачення, прийняли рішення про порушення таких норм законодавства шляхом вчинення умисних тяжких корупційних злочинів у сфері службової діяльності та проти встановленого порядку проходження військової служби, незважаючи на те, що вони свою чергу підривають обороноздатність держави у воєнний час, порушують функції збройних формувань Збройних Сил України, у сукупності становлять надзвичайно високий ступінь суспільної небезпеки для держави, відповідно до ст. 18 Конвенції Організації Об`єднаних Націй проти корупції, яка ратифікована Верховною Радою України 18.10.2006 та набрала чинності для України 01.01.2010, кожна Держава-учасниця розглядає можливість вжиття таких законодавчих та інших заходів, які можуть бути необхідними для визнання злочинами наступних дій, якщо вони вчинені умисно:

a) обіцянка, пропозиція або надання державній посадовій особі чи будь-якій іншій особі, особисто або через посередників, будь-якої неправомірної переваги, щоб ця посадова особа чи така інша особа зловживала своїм справжнім або удаваним впливом з метою одержання від адміністрації чи державного органу Держави-учасниці будь-якої неправомірної переваги для ініціатора таких дій чи будь-якої іншої особи;

b) вимагання або прийняття державною посадовою особою чи будь-якою іншою особою, особисто або через посередників, будь-якої неправомірної переваги для самої себе чи для іншої особи, щоб ця особа чи така інша особа зловживала своїм справжнім або удаваним впливом з метою одержання від адміністрації або державного органу Держави-учасниці будь-якої неправомірної переваги.

Зокрема, група осіб з числа керівної ланки ІНФОРМАЦІЯ_5 , діючи за попередньою змовою з низкою службових осіб структурних підрозділів ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також іншими невстановленими особами, у силу займаних посад та досвіду службової діяльності, яка пов`язана у сприянні державним органам та Збройним Силам України у проведенні мобілізаційних заходів, були достовірно обізнані про особливий правовий режим воєнного стану, який введено в Україні з 24.02.2022 у зв`язку зі збройною агресією «рф», та настанням з моменту оголошення рішення про мобілізацію особливого періоду, який передбачено ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також з необхідністю забезпечення проведення мобілізаційних заходів відповідно до встановленого порядку.

Однак, група осіб з числа керівної ланки ІНФОРМАЦІЯ_5 , діючи за попередньою змовою з низкою службових осіб структурних підрозділів ІНФОРМАЦІЯ_5 , а також іншими невстановленими особами, перебуваючи на території Рівненської області, чітко усвідомлюючи, що діяльність ТЦК та СП зі здійснення мобілізаційних заходів викликала широкий резонанс в суспільстві, у тому числі і серед осіб, які мають намір ухилитися від мобілізації або не виявляють бажання бути призваними на військову службу, а серед населення Рівненської області виник посилений попит щодо ухилення явки до структурних підрозділів ТЦК та СП Рівненської області задля унеможливлення проходження військової служби, будучи чітко обізнані з тим, що вони у силу займаних посад та відповідно до нормативно-правових актів, повинні керуватися загальнодержавними інтересами, а також не використовувати свої посади у цілях, не пов`язаних з виконанням своїх службових повноважень, зокрема в особистих чи корисливих цілях, замість консолідації зусиль, пов`язаних із забезпеченням проведення мобілізації, натомість вступили у злочинну змову та спільно вирішили стати на шлях протиправної діяльності, а саме вчиняти злочини шляхом перевищення наданої їм влади та службові повноваження, а саме вчиняючи умисні дії, які явно виходять за межі наданих цим особам прав та повноважень, на систематичній основі незаконно вимагають від громадян призовного віку неправомірну вигоду за зняття таких осіб з розшуку, невжиття заходів щодо їх подальшої мобілізації, а також з інших протиправних питань.

Зокрема, виконуючий обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_4 майор ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з низкою службових осіб ІНФОРМАЦІЯ_3 , відповідно до заздалегідь розробленого злочинного плану залучив працівника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 та інших посадових осіб ТЦК та СП до такої протиправної діяльності, основною ціллю якої є незаконне збагачення, та, використовуючи своє службове становище та пов`язані з цим можливості, умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь, спрямованого на вимагання та одержання неправомірної вигоди, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, із дотриманням правил конспірації, в завуальованій формі, організував механізм реалізації такого задуму, після чого зобов`язав працівника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 висунути у 10-х числах грудня 2025 року в усній формі ОСОБА_8 незаконну вимогу щодо необхідності надання неправомірної вигоди у розмірі від 10000 до 12000 доларів США за не створення штучних перешкод під час реалізації його законних прав на відстрочку, зняття з розшуку та не проведення стосовно нього мобілізаційних заходів з метою його призову на військову службу під час мобілізації.

Надалі, близько 12 год. 10.12.2025 працівник ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 , діючи на виконання реалізації розробленого ОСОБА_5 злочинного механізму, перебуваючи поблизу ринку «Копашилка» по вул. Садова у м. Вараш Рівненської області висунув ОСОБА_8 незаконну вимогу ОСОБА_5 щодо необхідності надання зазначеної неправомірної вигоди за зняття з розшуку ТЦК, надання відстрочки та не призову на військову службу під час мобілізації. Водночас, ОСОБА_9 зобов`язав ОСОБА_8 підшукати визначений ним тип, марку транспортного засобу, який необхідно придбати за вказану суму неправомірної вигоди із долученням його власних коштів у розмірі 8000 доларів США.

Зокрема, 12, 13 та 15 грудня 2025 року працівник ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 , діючи на виконання реалізації розробленого ОСОБА_5 злочинного механізму, перебуваючи у м. Вараш Рівненської області, деталізовано озвучував перелік ТЗ, які бажав придбати за вказану неправомірну вигоду ініціатор її одержання, після чого було обрано автомобіль марки «Toyota Highlander», а з метою дотримання правил конспірації, ОСОБА_5 визначив залучену ним до такої протиправної діяльності довірену особу ОСОБА_10 , на якого ним визначено перереєструвати зазначений транспортний засіб.

Тому, 17.12.2025 ОСОБА_8 , виконуючи протиправну вимогу ОСОБА_5 та залучених ним до протиправної діяльності осіб з числа представників структурних підрозділів ІНФОРМАЦІЯ_5 , придбав у м. Рівному та передав для останнього через водія ОСОБА_10 автомобіль марки «Toyota Highlander», 2013 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_2 вартістю 19 500 доларів США, з яких 7 500 доларів США власних коштів надав ОСОБА_5 , а інші надані ОСОБА_8 як неправомірна вигода 12 000 доларів США, що згідно з курсом Національного банку становило 506 218 гривень за не створення штучних перешкод під час реалізації його законних прав на відстрочку, зняття з розшуку та не проведення стосовно нього мобілізаційних заходів з метою його призову на військову службу під час мобілізації, після чого ОСОБА_5 одноосібно розпоряджається та користується зазначеним автомобілем, а ОСОБА_8 знято з розшуку і не призвано на військову службу під час мобілізації.

06.01.2026 у кримінальному провадженні №0011172 від 11.12.2025 повідомлено ОСОБА_5 про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Надалі того ж дня вищевказаного військовослужбовця затримано у порядку ст. 615 КПК України.

Обґрунтованість підозри вказаної особи до вчинення кримінального правопорушення, передбачених ч. 3 ст. 368 КК України, підтверджується зібраними у ході досудового розслідування матеріалами, а саме:

- повідомленням оперативного підрозділу у м. Рівному ТУ ДБР у м. Хмельницькому за фактом вчинення вищевказаного правопорушення,

- протоколами допитів свідка ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 ;

- протоколами обшуків за місцем проживання та службової діяльності ОСОБА_5 та інших посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- протоколами оглядів речей та звукозаписів;

- протоколами негласних слідчих (розшукових) дій у вказаному кримінальному провадженні;

- іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Слідчий у клопотанні просить застосувати до підозрюваного запобіжний захід тримання під вартою, покликаючись на наявність ризиків передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належної процесуальної поведінки підозрюваного та запобігання вищевказаним ризикам, а тому до підозрюваного слід застосувати запобіжний захід тримання під вартою.

Прокурор та слідчий під час судового розгляду клопотання підтримали та просили його задоволити з викладених у ньому підстав.

Підозрюваний та його захисник в судовому засіданні заперечили щодо клопотання слідчого та просили відмовити у його задоволенні покликаючись на відсутність заявлених ризиків. У разі застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зменшити розмір застави до 40 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, оскільки визначена органом досудового розслідування застава не співмірна з наявними ризиками та є занадто надмірною для підозрюваного.

Заслухавши учасників кримінального провадження, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

В судовому засіданні встановлено, що слідчими третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Рівному) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0011172 від 11.12.2025 за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 та за ознаками злочину, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України.

06.01.2026 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення ч. 3 ст. 368 КК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до якого, зокрема, відноситься: верховенство права.

Згідно ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Узагальнююче визначення «обґрунтованість підозри» у вчиненні кримінального правопорушення, доведення якої, як одного з трьох обов`язкових елементів, визначених КПК України для можливості взагалі обрання запобіжного заходу, покладено на прокурора, сформульовано у правових позиціях Європейського суду з прав людини.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року вказав, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. ЄСПЛ в даному рішенні наголошує, що вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Крім того, як зазначено у матеріалі ВССУ від 11.07.2016р. «захист прав людини у кримінальному провадженні: доказування та докази», передумовою для подання клопотання стороною обвинувачення про застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри про те, що особа вчинила кримінальне правопорушення. Слідчий, прокурор зобов`язані з належним обґрунтуванням викласти обставини, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини. Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначив, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню, знищення, сховати або спотворити річ, яка має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, ризик незаконного впливу на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення є недостатньою для обґрунтування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, у справі «Бойченко проти Молдови» №41088/05, рішення від 11 липня 2006 року «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу».

Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та особливості підозрюваного і його поведінки.

Вище наведені докази у їх сукупності, вказують на обґрунтовану підозру у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Окрім того, під час розгляду клопотання прокурором доведено наявність заявлених ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України,

Для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного.

Така потреба обумовлена наявністю ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо підозрюваного покладається необхідність запобігання спробам:

- переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що підтверджується, тим що така особа підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за який, передбачено безальтернативне понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання. Разом з тим на даний час проводиться досудове розслідування в іншому кримінальному провадженні за ч. 5 ст. 426-1 КК України, санкція покарання якого становить від 8 до 12 років позбавлення волі. При цьому, можливі посилання сторони захисту на відсутність на даний час спроб втечі підозрюваного будуть безпідставними, оскільки його належна процесуальна поведінка наразі обумовлена не його правосвідомістю, а відсутністю запобіжного заходу, що жодним чином не свідчить про неможливість переховування підозрюваного у разі не обрання йому запобіжного заходу.

Разом з цим, ОСОБА_5 станом на зараз є військовослужбовцем та володіючи документами для виїзду за кордон, може змінити місце свого проживання, у тому числі шляхом виїзду за кордон, оскільки є діючим військовослужбовцем, які можуть здійснювати перетин державного кордону України.

Також, ОСОБА_5 зареєстрований та тривалий період часу проживав неподалік від прикордонної зони та, відповідно, ймовірно обізнаний про місця перетину державного кордону з Республікою Молдова чи Румунією, які охороняються меншим складом прикордонних нарядів або у час коли наряд відсутній, що дасть можливість перетнути такий кордон без проблем та без документів або обрати поширений на даний час механізм виготовлення фальсифікованих документів, які можна використати для виїзду за кордон, і таким чином ухилятися від органів слідства та суду. Здійснити ці дії останній зможе у тому числі за допомогою осіб, які сприяли їм у вчиненні такого та інших злочинів, оскільки його переховування, а відповідно ускладнення можливості з`ясувати істину у цьому кримінальному провадженні є беззаперечним інтересом з їх сторони, а отже, у сукупності, він може за їх допомогою переховуватися у невідомому органу досудового розслідуванню місці з метою уникнення від кримінальної відповідальності, що не сприятиме завданням кримінального судочинства у цілому. Підтвердженням цього також є зафіксовані раніше факти перетину державного кордону ОСОБА_5

- незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що підозрюваний, будучи перш за все заступником начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також т.в.о. ІНФОРМАЦІЯ_3 є начальником для всього особового складу для всіх підпорядкованих працівників ІНФОРМАЦІЯ_4 , зокрема для ІНФОРМАЦІЯ_4 , де проходять військову службу ряд військовослужбовців, які були обізнані про протиправну діяльність свого начальника, а також, які могли сприяти у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення. Таким чином ОСОБА_5 має реальні можливості вплинути на таких свідків, які разом з ним проходять військову службу та знаходяться в його підпорядкуванні, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх нестатутних засобів впливу, в тому числі шляхом надання наказів чи скерування таких осіб в зону ведення бойових дій з метою неможливості їх подальшого допиту у вказаному кримінальному провадженні. Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України.

Тобто, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

У такий спосіб, підозрюваний як особисто, такі і через інших осіб, будучи обізнаним із колом осіб, котрим відомо або може бути відомо згадані обставини, шляхом умовлянь, чиненням тиску, погрозами та/або будь-яким іншим чином може вплинути на цих осіб з метою серед іншого зміни показань про обставини провадження, або взагалі відмови, як на стадії досудового розслідування, так і під час судового розгляду.

Також на даний час встановлюються факти причетності до вчинення вказаного кримінального правопорушення інших осіб з числа військовослужбовців (підлеглих ОСОБА_5 ) та низки інших посадових осіб ІНФОРМАЦІЯ_6 , на яких може вплинути останній.

Водночас, у матеріалах кримінального провадження чітко прослідковується, що ОСОБА_5 схильний до надання на системній основі надання підлеглому особовому складу незаконних наказів та втягнення їх у протиправну діяльність.

Наведене підтверджує той факт, що ОСОБА_5 вступив у злочинну змову здійснювати вищевказану протиправну діяльність на систематичній основі, а до складу такої групи було втягнено значну кількість осіб з числа згаданих та інших осіб, які мають фінансові ресурси, а перебування на волі ОСОБА_5 після вчинення злочинів і під час досудового розслідування може викликати страх перед свідками та іншими особами, адже підозрюваний користувався їх вразливим становищем, попереджав про недопустимість відхилення від озвученої нею протиправної лінії поведінки щодо під час реалізації протиправних дій, що може породити принцип безкарності в інших осіб, які також причетні до вчинення злочинів і створення ситуації, за якої необхідні законні запобіжники у вигляді заходів забезпечення не стримують віктимної поведінки осіб, що причетні до протиправної діяльності.

Саме тому, ОСОБА_5 , користуючись своїм статусом і авторитетом серед населення, зв`язками у правоохоронних органах, буде мати можливість впливати на свідків та інших осіб у різноманітних способах та формах, при цьому використовуючи приховані методи та засоби конспірації. Навіть припустити той факт, що до ОСОБА_5 буде обраний інший запобіжний захід, не пов`язаний з позбавленням волі, останній за вказаних обставин зможе як особисто в усній формі, так і за допомогою різноманітних засобів зв`язку здійснювати тиск у вищевказаний спосіб.

На цій стадії досудового розслідування не допитано велику кількість осіб, а тому перебування на волі підозрюваного дасть можливість йому спілкуватися з цими особами, а також іншими особами, які можуть бути причетні до вчинення такого та інших злочинів, що також може негативно вплинути на хід досудового розслідування у цілому і не буде відповідати завданням кримінального судочинства.

Ризик знищити, сховати, або спотворити документи, які мають істотне значення для встановлення обставини кримінального правопорушення обґрунтовується тим, що ОСОБА_5 будучи начальником для військовослужбовців, та маючи доступ до документів вказаної військової частини, може їх спотворити чи змінити, щоб уникнути відповідальності за скоєне кримінальне правопорушення. Також ОСОБА_5 маючи доступ до медичних документів може симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування. Також, вартує уваги факт проходження вказаним військовослужбовцем військової служби тривалий період часу, наявність в останнього численних зв`язків серед військовослужбовців в силу наданих йому службових повноважень та влади, які за його проханням чи вказівками можуть сприяти в уникненні від кримінальної відповідальності у різноманітних формах, зокрема у підміні/знищенні інших документів.

Наявні матеріали кримінального провадження вказують на те, що ОСОБА_5 , під час вчинення злочину застосовував засоби конспірації, діючи за попередньою змовою з іншими особами, на систематичній основі, у тому числі з представниками ІНФОРМАЦІЯ_2 та військовозобов`язаними особами вчиняє протиправні дії, зокрема шляхом виготовлення фіктивних документів, в умовах воєнного стану, а тому вживають заходів щодо унеможливлення їх відшукання. До цього часу вони не відшукані та це потребує додаткового часу.

Ризик вчиняти інші кримінальні правопорушення підтверджується тим, що ОСОБА_5 спільно з іншими особами створили багатоепізодні злочинні механізми у ІНФОРМАЦІЯ_7 і його структурних підрозділах, основною ціллю якого було отримання неправомірної вигоди в особливо великих розмірах на постійній основі від військовозобов`язаних, в умовах воєнного стану.

Також, підозрюваний ОСОБА_5 вчинив фактично не один, а кілька злочинів, відомості щодо яких найближчим часом заплановано вносити до ЄРДР та вирішувати повідомлення про підозру у складі групи згідно з розподілом ролей. З урахуванням того, що наявні дані свідчать про те, що злочини, які інкримінуються ОСОБА_5 , а також які досліджуються у цьому провадженні, вчинені у складі групи, з особливою зухвалістю та цинізмом, в умовах воєнного стану, із залученням великої кількості осіб, які здійснюють свою діяльність у у різних сферах, орган досудового розслідування приходить до висновку про його схильність до вчинення злочинів у різноманітних сферах, наявності широкого кола знайомства серед осіб з числа співробітників правоохоронних та інших органів, які за проханням/вказівками підозрюваного можуть здійснювати тиск у різних формах на свідків або інших учасників провадження, що може призвести до невиконання завдань кримінального судочинства у разі перебування на волі підозрюваного.

Наявність ризику перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином підтверджується тим, що підозрюваний, розуміючи ступінь тяжкості вчинених злочинів, наслідки та ризик втечі для нього, перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинені злочини, у яких підозрюється, може умисно симулювати хворобу, підробити або спотворити речі та документи, які ще не відшукані стороною обвинувачення. Крім того, ОСОБА_5 вчиняв злочини, із використанням правил конспірації, застосування умовностей та брала участь в організації видачі та складанні документів, у які вносилися завідомо неправдиві відомості за вищевказаних обставин, що не відповідало дійсності.

Вказані ризики існують та є актуальними, оскільки на цей час у зазначеному провадженні не встановлено всіх фактичних обставин та інших осіб, причетних до вчинення тяжкого умисного корупційного кримінального правопорушення у сфері службової діяльності, та інших злочинів, а у сукупності такі злочини характеризуються латентністю їх організації та подальшої реалізації, у зв`язку з чим необхідний тривалий період часу для отримання доказів, які можуть бути використані під час судового розгляду та притягнення їх до кримінальної відповідальності. Водночас, перебування підозрюваного на волі призведе до неможливості повного та об`єктивного досудового розслідування з вищенаведених причин, оскільки останні можуть перешкоджати досудовому розслідуванню шляхом знищення документів та речей, які ще не відшукані стороною обвинувачення та можуть мати значення для кримінального провадження, впливати на свідків та інших осіб з метою приховування вказаної протиправної діяльності шляхом схиляння останніх до надання органу досудового розслідування неправдивих показань, повідомлення інших осіб, які причетні до вчинення зазначених злочинів, про факти які їм стали відомі у ході слідства, що може вкрай негативно вплинути на її хід та кінцеві результати, а також впливати іншим чином.

Також, є достатні підстави вважати, що у ОСОБА_5 та пов`язаних з ним осіб, які причетні до вчинення вищевказаних протиправних дій, численних зв`язків серед співробітників правоохоронних органів які за проханням чи вказівками як її та інших фігурантів провадження можуть сприяти в уникненні від кримінальної відповідальності у різноманітних формах. А тому, є достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 як особисто, так і через інших осіб, спільно можуть вживатися заходи, пов`язані із здійсненням заходів, у тому числі шляхом зловживання службовим становищем у латентній формі, основною ціллю яких є запобігання здійснення кримінального судочинства у цілому, зокрема здійснення повного та об`єктивного досудового розслідування та судового розгляду.

Аналіз поведінки підозрюваного ОСОБА_5 та інших пов`язаних з ним особами, свідчить про стійкий намір запобігати встановленню органом досудового розслідування всіх фактичних обставин вчинюваних вищевказаних злочинів та таким чином перешкоджати кримінальному провадженню, зокрема такі факти мають місце, оскільки остання одразу під час надання неправомірної вигоди у подальшому не дав показання щодо таких обставин, відмовився давати показання, а інші фігуранти провадження уже дали показання, які повністю суперечать фактичним обставинам, тобто уже вони спільно вчинили заходи, які на їх думку унеможливлюють притягнення всіх осіб до кримінальної відповідальності та з`ясуванню істини у провадженні.

Ці факти дають достатні підстави вважати, що ОСОБА_5 , зазначені вище та інші невідомі особи, не тільки будуть намагатися ввести в оману орган досудового розслідування шляхом висування неправдивих версій, а навпаки умисно вчиняти дії задля запобігання виявлення всього злочинного механізму, до якого причетні й інші особи, що також є предметом дослідження у цьому провадженні.

Слід врахувати той факт, що злочин, передбачений ч. 3 ст. 368 КК України, є суспільно небезпечним діянням, що порушує функції державних органів, підприємств, установ або організацій, незалежно від форми власності та галузей діяльності службових осіб, а самі службові злочини так чи інакше пов`язані з корупційними проявами. Особливості способів службових злочинів полягають у тому, що вони застосовуються не як одиничні дії, а найчастіше у вигляді продуманої системи злочинної діяльності, яка здійснюється протягом тривалого періоду, для яких є характерна загальна особливість основою їх способу є навмисне виконання (або невиконання) певних службових дій у вигляді розпоряджень, наказів, доручень, дозволів, заборон. Спосіб приховування службових злочинів нерідко є складовим елементом злочинної діяльності, здійснюваної відповідно до єдиного задуму, оскільки спосіб приховування їх передбачається заздалегідь.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк проти України» тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тобто, у розумінні практики Європейського суду з прав людини сама тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Можливість підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, слідчий суддя вважає такі дії вірогідними, з огляду на докази, які вказують на обґрунтовану підозру у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, тяжкості кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, а отже стороною обвинувачення доведено існування заявлених ризиків.

Застосування запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту та особистої поруки не є достатніми для запобігання вищевказаним ризиками та в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає над принципом поваги до свободи особистості. Крім того, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочину.

Як передбачено ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

Згідно п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Відповідно до статей 3, 27 Конституції України, людина, її життя та здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються найвищою соціальною цінністю. Право на життя є невід`ємним правом людини. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя.

Однією з важливих гарантій здійснення проголошеного ст. ст. 3, 7 Конституції права людини на життя і здоров`я є беззастережне виконання судами вимог кримінально-процесуального закону щодо забезпечення прав потерпілих від злочинів проти життя та здоров`я особи.

Слідчий, звертаючись із клопотанням про застосування щодо підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та прокурор при його розгляді довели про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 426-1 КК України.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини га основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», слідчий суддя вважає необхідним застосувати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні слідчого та гарантувати його належну процесуальну поведінку.

Даних, які б вказували на неможливість застосування щодо підозрюваного вказаного запобіжного заходу не встановлено.

З урахуванням наведеного, є необхідним застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді взяття під варту.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до ч. 5 ст. 182 КПК України, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, розмір застави визначається від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні; рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Таким чином суд, визначаючи розмір застави бере до уваги обставини, встановлені ст. 177, 178 КПК України, вимоги ст. 182 КПК України та позицію Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатись тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, а тому вважає, що підозрюваному ОСОБА_5 слід визначити заставу у розмірі 750 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 2 271 000 (два мільйони двісті сімдесят одну тисячу) гривень, оскільки саме така сума співмірна з наявними ризиками та може забезпечити виконання процесуальних обов`язків.

Саме такий розмір застави, на думку слідчого судді, є справедливим, здатний забезпечити високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів в даному кримінальному провадженні, не порушує права підозрюваного, та підстав вважати його завідомо непомірним для підозрюваного суд не вбачає.

Окрім цього, застосовуючи альтернативний запобіжний захід у виді застави, слідчий суддя вважає за необхідне покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України, підозрюваний, обвинувачений звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної слідчим суддею, судом в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176-178, 183, 184, 367, 376, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задоволити.

Застосувати відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строком 60 днів, тобто до 06.03.2026.

Утримувати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , в Державній установі "Рівненський слідчий ізолятор" - м. Рівне, вул. Дворецька, 116.

Одночасно визначити заставу у розмірі 750 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 2 271 000 (два мільйони двісті сімдесят одну тисячу) гривень, у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) за наступними реквізитами: Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26259988, Банк отримувача, ДКСУ, м. Київ, Код банку отримувача (МФО) 820172, Рахунок отримувача UA0010559.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на підозрювану обов`язки:

-прибувати за викликом до слідчого, прокурора та суду;

-не відлучатись із населеного пункту, в якому він зареєстрований, проживає, без дозволу слідчого або прокурора;

-повідомляти слідчого, або прокурора про зміну свого місця проживання;

-здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесенні застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок має бути наданий уповноваженій особі Державній установі «Рівненський слідчий ізолятор».

У разі внесенні застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Визначити строк дії ухвали та строк дії покладених обов`язків, у разі внесення застави встановити до 06.03.2026.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали направити на виконання уповноваженій особі ДУ "Рівненський слідчий ізолятор", вручити учасникам судового розгляду.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя