В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 348/2602/24

Провадження № 1-кп/348/136/25

19 вересня 2025 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

представника потерпілої ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Надвірна кримінальне провадження № 0000122 від 10.06.2024 за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв громадянина України, освіта середня, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , солдата інспектора прикордонної служби 2 категорії - снайпера третього відділення інспекторів прикордонної служби першої прикордонної застави першого відділу прикордонної служби (тип С) третьої прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_2 , холостого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 121 КК України,

У с т а н о в и в :

З 09 січня 2024 року ОСОБА_5 проходить військову службу за мобілізацією в ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ). Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина НОМЕР_1 ) № 16-ОС від 09.01.2024 солдата ОСОБА_5 зараховано до списків особового складу та на всі види забезпечення даної військової частини та призначено на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії - снайпера третього відділення інспекторів прикордонної служби першої прикордонної застави ІНФОРМАЦІЯ_3 . Відповідно до ст. 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Проходячи військову службу, солдат ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст. 11, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, дія яких поширюється, зокрема, й на військовослужбовців Державної прикордонної служби України, повинен був свято і беззаперечно дотримуватися Конституції України і Законів України, Військової присяги, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, дорожити честю і гідністю військовослужбовця, берегти військову честь і поважати гідність інших людей, не допускати негідних вчинків. ОСОБА_5 за невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, місці та часі, без передбаченого «Положенням про дозвільну систему», затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992, та «Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також, боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998, дозволу, з метою подальшого носіння та зберігання, придбав одну ручну осколкову гранату оборонної дії типу Ф-1 із уніфікованим запалом дистанційної дії типу УЗРГМ, яка відноситься до категорії бойових припасів. Надалі, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне носіння та зберігання бойових припасів, солдат ОСОБА_5 , будучи обізнаним щодо їх зовнішнього вигляду, характеристик та призначення, усвідомлюючи, що вищевказаний придбаний ним предмет є бойовим припасом, діючи з прямим умислом, у невстановлений досудовим розслідуванням час, переніс незаконно придбану ним одну ручну осколкову гранату оборонної дії типу Ф-1 із уніфікованим запалом дистанційної дії типу УЗРГМ до будинку за місцем свого проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де зберігав вказаний бойовий припас без передбаченого законом дозволу до 20 год. 40 хв. 09.06.2024. Так, 09.06.2024 у вечірній час ОСОБА_5 , перебуваючи за місцем свого проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розпивав алкогольні напої зі своїми знайомими, зокрема із ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . У подальшому ОСОБА_5 , приблизно о 20 год. 40 хв. цього ж дня, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння у вищевказаному будинку за місцем свого проживання, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажаючи, але свідомо припускаючи їх настання (непрямий умисел), дістав з-під подушки та взяв до своїх рук одну незаконно придбану ним вищезгадану ручну осколкову гранату оборонної дії типу Ф-1, споряджену уніфікованим запалом дистанційної дії типу УЗГРМ, яку він зберігав в приміщенні даного будинку, після чого застосував вказаний бойовий припас шляхом його активації та метання у напрямку сусідньої кімнати, внаслідок чого відбувся вибух, від якого ОСОБА_7 отримала тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, а саме: відкрите сліпе, осколкове черепно-мозкове поранення із вхідною раною в правій лобній ділянці, забоєм головного мозку важкого ступеня, дирчастим багатоуламковим переломом лобної кістки справа, яке ускладнилось спастичним лівобічним геміпарезом, моторною афазією.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 121 КК України, визнав. Пояснив, що його після поранення направили на реабілітацію в Харків, а після реабілітації дали відпустку. Коли приїхав додому, то гранату Ф1 привіз із собою, вона знаходилася у баулі, після госпіталю забрав баул, забув, що там граната і знайшов її вже вдома, потім він її переклав під диван, інколи діставав та клав під подушку. Проживав він з дочкою співмешканки, співмешканка померла. Коли сталася подія, на наступний день йому потрібно було їхати в частину, вже були куплені квитки на потяг. В той день на кухні вони розпивали спиртні напої. У нього був ОСОБА_8 і з ним ще хтось, потім прийшла ОСОБА_9 з ОСОБА_10 , яких він сам покликав, і вони продовжили розпивати спиртні напої. Як вибухнула граната, він не пам`ятає, як він її кинув чи не кинув, не знає. При цьому йому є незрозумілим як вибухом зачепило жінку, а його самого не зачепило. ОСОБА_11 перебував у сильному алкогольному сп`янінні, тому нічого не пам`ятає. Коли приїхала поліція, він спав. Цивільний позов визнав повністю.

В судовому засіданні захисник обвинуваченого просив виправдати обвинуваченого, оскільки, вважає, що досудове розслідування проведене неякісно, вбачає сумніви в показах потерпілої, є судмедекспертиза, потерпіла в свідомості, але в недоступному для спілкування стані. Також досудовим слідством не встановлені особи, які знаходилися з ОСОБА_11 у нього вдома, не обстежені предмети, не зняті відбитки пальців, не визначено коло осіб, які знаходилися в кімнаті, де хто знаходився і де стояв стіл, не встановлено, що саме ОСОБА_11 приніс гранату, це тільки з його слів, але він може змінити свої покази, не встановлено, що саме відбувалося в цій кімнаті, і що граната була саме у ОСОБА_11 . Немає жодного свідка, які б підтвердили, що взяв та кинув гранату саме ОСОБА_11 .

Не зважаючи на часткове визнання своєї провини обвинуваченим, вина обвинуваченого ОСОБА_5 в скоєнні інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується доказами, зібраними під час досудового розслідування провадження, дослідженими в судовому засіданні, а саме:

- рапортом щодо отриманої та зареєстрованої 09.06.2024 о 21:01 заяви ОСОБА_12 про те, що в АДРЕСА_2 його знайомий ОСОБА_5 , військовослужбовець ДПС, який нещодавно повернувся із зони бойових дій, взірвав бойову гранату, внаслідок чого була поранена ОСОБА_7 (а.с.136 т. 1);

- рапортом щодо отриманої та зареєстрованої 10.06.2024 о 00:51 заяви лікаря ОКЛ ОСОБА_13 про те, що з м.Надвірна було доставлено у важкому стані ОСОБА_7 , яка отримала тілесні ушкодження внаслідок розриву гранати (а.с. 134 т. 1);

- довідкою КНП "Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради" від 09.06.2024 про те, що ОСОБА_7 знаходиться у важкому стані з діагнозом важка ЧМТ. Забій головного мозку важкого ступеню із стисленням гострою субдуральною гематомою справа. Внутрішньомозковий крововилив справа. Переломи кісток черепа. Інородні тіла в мозковій речовині. Госпіталізована в нейрохірургію (а.с. 135 т. 1);

- протоколом огляду місця події від 10.06.2024 з відеозаписом, а саме домоволодіння в АДРЕСА_1 , в ході якого було вилучено шматок простирадла зі слідами бурого кольору, схожої на кров, залишки металу та запобіжне кільце (а.с. 137-141 т. 1);

- висновком експерта № СЕ-19/109-24/9940-ВТХ від 31.07.2024, відповідно до якого надані на дослідження предмети є залишками корпусу ручної осколкової гранати Ф-1 та залишками уніфікованого залпу дистанційної дії УЗРГМ (УЗРГМ-2), до вибуху вони становили ручну осколкову гранату Ф-1, яка споряджена уніфікованим запалом дистанційної дії УЗРГМ-2 та відноситься до боєприпасів (вибухових пристроїв військового призначення) (а.с.153-155 т. 1);

- висновком експерта № СЕ-19/109-24/9430-ФХВР від 08.10.2024, відповідно до якого на наданих на дослідження кофті та штанах виявлено наявність неорганічних окисників та нітрит-іони, які відносяться до сліді продуктів вибуху. На кофті також виявлено наявність нітроароматичних похідних та сліди вибухової речовини юризантної дії - тротилу (а.с.157-161 т. 1);

- висновком експерта № 28 від 13.09.2024, відповідно до якого у гр. ОСОБА_7 наявні тілесні ушкодження: відкрите сліпе, осколкове черепно-мозкове поранення із вхідною раною в правій лобній ділянці, забоєм головного мозку важкого ступеня, дирчастим багатоуламковим переломом лобної кістки справа, яке ускладнилося спастичним лівобічним геміпарезом, моторною афазією, про що свідчить наявність вхідної рани в правій лобній ділянці, наявність металевих осколків та бульбашок повітря (згідно даних МКТ головного мозку № 553), що викликало необхідність проведення операції (декомпресивна трепанація черепа справа, видалення гострої субдуральної гематоми та внутрішньомозкової). Вказане вище тілесне ушкодження утворилося від дії вибуху вибухового пристрою, може відповідати терміну, вказаному в постанові, і відноситься до тяжких тілесних ушкоджень, яке є небезпечним для життя в момент спричинення (а.с.163-164 т.1).

Окрім цього, вина ОСОБА_5 підтверджується показами осіб, допитаних під час судового розгляду:

Потерпіла ОСОБА_7 знаходиться у важкому стані, періодично проходить реабілітаційне лікування у відділенні реабілітації та відновлення медицин в "ЦФРМ" КНП "ОКЛ ІФОР" та КНП "Надвірнянська ЦРЛ" НМР. Характер отриманих ушкоджень призвів до когнітивних порушень та важкості стану пацієнта, що потребує постійного стороннього догляду. У зв`язку із чим не може брати участь у судових засіданнях (а.с. 216 т. 1, а.с. 1-2 т. 2).

Потерпіла ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що вона є донькою ОСОБА_7 , коли їй зателефонували та повідомили, що мама знаходиться у важкому стані в лікарні, вона знаходилася в Польщі, після чого одразу приїхала, доглядала за нею, її мама і наразі знаходиться в дуже тяжкому стані. В неї був період, коли вона змогла розповісти що сталося, що з ОСОБА_15 прийшли до ОСОБА_11 , той був в стані алкогольного сп'яніння, ОСОБА_11 витягнув гранату з-під подушки та кинув її. ОСОБА_16 є лежачою, не може ходити, розмовляти та обслуговувати себе.

Представник потерпілої в судовому засіданні просив визнати ОСОБА_5 винним у вчиненні інкримінованих йому правопорушень, призначити суворе покарання та задовольнити в повному обсязі цивільний позов і витрати на правову допомогу.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_17 суду показав, що в той день біля 12 години дня він йшов по вулиці та зайшов до ОСОБА_11 , оскільки знав, що останній вже збирався уїжджати у військову частину. Коли зайшов у квартиру, на кроваті спали двоє людей: чоловік та жінка, при ньому вони не просиналися. ОСОБА_11 вже був випивши. Вони ще випили, закусили. Сиділи вони в тій кімнаті, де спали жінка з чоловіком. Коли сиділи, ОСОБА_11 дістав з-під дивану гранату, показав її та сказав, що це граната, вона була ребриста, після чого знову убрав її під диван десь посередині. Десь за півгодини, які він збирався уходити, прийшли ОСОБА_7 та ОСОБА_18 , вони всі разом сиділи за столом випивали. В цей період часу ОСОБА_11 гранату не доставав і ОСОБА_9 з ОСОБА_15 не бачили де була граната. Коли він зібрався додому та вийшов у коридор, взувся та взявся за двірну ручку, стався хлопок, його оглушило. В кімнату він не повертався і не дивився що там і як, тільки подумав, що добре, що його вже в той момент в кімнаті не було, після чого він пішов додому.

Допитати в судовому засіданні свідка ОСОБА_12 не надалося можливим, оскільки, згідно рапорту ст. оперуповноваженого СКП Надвірнянського РВП ГУНП в Івано-Франківській області на виконання ухвали суду про привід свідка, останній протягом останніх місяців за місцем проживання відсутній, може перебувати в інших районах Івано-Франківської області, мобільний номер телефону, яким користувався ОСОБА_12 вимкнений, у зв`язку із чим зв`язатись з останнім у телефонному режимі не представилось можливим (а.с.199 т. 1).

Отже, наведені вище докази, в їх сукупності, суд визнає належними та допустимими у розумінні діючого кримінального процесуального законодавства.

Відповідно до ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Згідно ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Будь-яких інших доказів у ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачений КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Разом з тим, для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (зазначена позиція викладена у постановах Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, від 08 жовтня 2019 року у справі № 195/1563/16-к, від 21 січня 2020 року у справі № 754/17019/17, від 16 вересня 2020 року у справі № 760/23459/17).

Таким чином, суди повинні ретельно перевіряти доводи сторони захисту, як і обґрунтовано ставляти під сумнів версію сторони обвинувачення. У випадку, якщо суд після такої перевірки відхиляє доводи сторони захисту, він має навести переконливі мотиви такого висновку, які не залишають розумного сумніву у винуватості обвинуваченого. Разом з тим, якщо небезпідставні доводи сторони захисту не можуть бути спростовані з наведенням переконливих мотивів, які ґрунтуються на обставинах відповідного провадження, то це свідчить про існування розумного сумніву в доведеності винуватості особи.

В судовому засіданні ОСОБА_5 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень фактично визнав повністю, хоча і не пам`ятав обставин вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України. Будь-яких об`єктивних, належних та допустимих доказів того, що потерпіла ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження не від дій ОСОБА_5 , а від дій іншої особи, не встановлено зазначеної обставини й судом.

Отже, проаналізувавши всі зібрані по справі докази на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, суд вважає винуватість обвинуваченого ОСОБА_5 у скоєнні кримінальних правопорушень повністю доведеною і його дії кваліфікує за ч. 1 ст. 263 КК України - придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу; за ч. 1 ст. 121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Вирішуючи питання про призначення ОСОБА_5 покарання, суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує: ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень (а саме, їх класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали), дані про особу обвинуваченого.

Відповідно до класифікації кримінальних правопорушень, визначеної у ст. 12 КК України, вчинені ОСОБА_5 кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 263 КК України та ч. 1 ст. 121 КК України, відносяться до категорії тяжких злочинів. ОСОБА_5 за місцем служби характеризується посередньо, має постійне місце проживання, не перебуває на обліку у лікаря нарколога та психіатра, військовослужбовець, раніше не судимий в силу ст. 89 КК України.

Обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Обставинами, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченого, є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Окрім того, при призначенні ОСОБА_5 покарання суд враховує вимоги ст. 50 КК України про те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Аналізуючи вищенаведене, з урахуванням позиції сторони потерпілої про сувору міру покарання обвинуваченому, суд приходить до висновку, що з метою виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, обвинуваченому ОСОБА_5 слід призначити покарання у виді позбавлення волі за правилами ст. 70 КК України, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, конкретним їх обставинам, встановленим під час розгляду кримінального провадження, даним про особу обвинуваченого. Даний вид покарання буде справедливим для виправлення обвинуваченого ОСОБА_5 , сприятиме попередженню вчиненню нових кримінальних правопорушень та відповідатиме принципу індивідуалізації покарання.

Запобіжний захід обвинуваченому до набрання вироку законної сили слід залишити без змін.

Речові докази: виріз із простирадла, на якому наявні сліди речовини бурого кольору, запобіжне кільце, дрібні шматки металу, які поміщені до кімнати зберігання речових доказів 5-го СВ ТУ ДБР у м. Львові, слід знищити, піксельну кофту, піксельні штани, які поміщені до кімнати зберігання речових доказів 5-го СВ ТУ ДБР у м. Львові, які належать ОСОБА_5 , слід повернути останньому.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12.06.2024 на виріз із простирадла, на якому наявні сліди речовини бурого кольору, запобіжне кільце, дрібні шматки металу, піксельну кофту, піксельні штани слід скасувати.

Витрати на проведення вибухово-технічної експертизи № СЕ-19/109-24/9940-ВТХ від 31.07.2024 у сумі 3786,40 грн та експертизи вибухових речовин № СЕ-19/109-24/9430-ФХВР від 08.10.2024 у сумі 3979,50 грн, а всього 7765,90 грн слід стягнути з обвинуваченого.

При цьому суд не стягує витрати на проведення судової біологічної експертизи № СЕ-19/109-24/9961-БД від 16.09.2024 у сумі 15394,19 грн, оскільки дана експертиза ніякого доказового значення у справі не має.

Вирішуючи питання по заявленому потерпілою цивільному позову суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Щодо відшкодування матеріальної шкоди суд зауважує наступне.

Згідно ст. 11 ЦК України, підставою цивільної відповідальності є, зокрема, завдання матеріальної та моральної шкоди особі. Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Враховуючи обставини справи, характер та обсяг завданої матеріальної шкоди, а саме, кошти, витрачені на вимушене лікування ОСОБА_7 та необхідний сторонній догляд в розмірі 101894 (сто одна тисяча вісімсот дев`яносто чотири) грн 89 коп., що підтверджується матеріалами справи, а саме: копією виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 17646/2024; копією виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 4030; копією виписного епікриза № 4253 із медичної картки стаціонарного хворого відділення реабілітації та відновлювальної медицини; копією квитанцій з аптечних пунктів, рахунком про придбання пластини індивідуальної титанової (протез кістки черепа) та гвинта (а.с. 51-86 т.1), суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги потерпілої в частині стягнення матеріальної шкоди в повному обсязі.

Щодо відшкодування моральної шкоди, суд зауважує наступне.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. При цьому, згідно із ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Аналізуючи зібрані у справі докази в їх сукупності стосовно завданої потерпілій ОСОБА_7 моральної шкоди, враховуючи фізичний біль та моральні страждання, яких потерпіла зазнала у зв`язку із отриманими травмами та порушенням її звичайного способу життя, тривалість часу, протягом якого вона лікується, зважаючи на вимоги розумності та справедливості, суд доходить висновку про відшкодування потерпілій ОСОБА_7 моральної шкоди в розмірі 300000 (триста тисяч) грн 00 коп..

Відповідно до вимог ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Як вбачається зі ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Сторона захисту не оспорювала розмір витрат на правову допомогу, у зв`язку із чим їх слід стягнути з обвинуваченого на користь потерпілої в повному обсязі в розмірі 5000 грн.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 100, 128, 370, 373, 374, 376 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 121 КК України, та призначити йому покарання:

- за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 роки;

- за ч. 1 ст. 121 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 років.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно визначити покарання ОСОБА_5 у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_5 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення останнього з розрахунку день за день з 10 червня 2024 року.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 обчислювати з моменту набрання вироку законної сили.

Запобіжний захід ОСОБА_5 у виді тримання під вартою, до набрання вироком законної сили, залишити без зміни.

Речові докази: виріз із простирадла, на якому наявні сліди речовини бурого кольору, запобіжне кільце, дрібні шматки металу, які поміщені до кімнати зберігання речових доказів 5-го СВ ТУ ДБР у м. Львові, знищити; піксельну кофту, піксельні штани, які поміщені до кімнати зберігання речових доказів 5-го СВ ТУ ДБР у м. Львові, які належать ОСОБА_5 , повернути останньому.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 12.06.2024 на виріз із простирадла, на якому наявні сліди речовини бурого кольору, запобіжне кільце, дрібні шматки металу, піксельну кофту, піксельні штани.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , витрати на проведення вибухово-технічної експертизи № СЕ-19/109-24/9940-ВТХ від 31.07.2024 у сумі 3786,40 грн та експертизи вибухових речовин № СЕ-19/109-24/9430-ФХВР від 08.10.2024 у сумі 3979,50 грн, а всього 7765 (сім тисяч сімсот шістдесят п`ять) грн 90 коп.

Цивільний позов ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 101894,89 грн, в рахунок відшкодування моральної шкоди 300000 грн, в рахунок витрат на правничу допомогу 5000 грн, а всього 406894 (чотириста шість тисяч вісімсот дев`яносто чотири) грн 89 коп..

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Івано-Франківського апеляційного суду через Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а обвинуваченим в той же строк з моменту вручення йому копії вироку.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя Надвірнянського районного суду

Івано-Франківської області ОСОБА_1