Слобідський районний суд міста Харкова
Номер провадження № 1-в/641/209/2025 Справа № 1-997-2005
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2025 року м. Харків

Головуючий суддя Слобідського районного суду м.Харкова ОСОБА_1 ,

за участю секретаря - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в примішенні судув м.Харкові заяву слідчого СУ ГУНП в Харківській області - ОСОБА_3 про уточнення постанови Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.11.2005 у кримінальній справі №1-997/2005 в частині долі речових доказів,-

в с т а н о в и в:

15.09.2025 до суду звернувся слідчий СУ ГУНП в Харківській області - ОСОБА_4 із заявою, в якій зазначає, що слідчим управлінням ГУНП в Харківській області проводиться системна робота з виконання рішень судів в частині вирішення долі речових доказів, зокрема тих, що зберігаються у спеціальних приміщеннях.

Так, у СУ ГУНП в Харківській області на виконанні перебуває постанова Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.11.2005 у справі № 1-997- 2005 р. по кримінальній справі № 10050029, за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого статтею 227 Кримінального кодексу України, яких звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ЗУ «Про амністію» № 2591-ІУ від 31.05.2005. Відповідно до вказаної постанови вилучені в ході досудового розслідування речові докази підлягають поверненню за належністю ТОВ «Варлита» та ТОВ «Харківський лікеро-горілчаний завод», ідентифікаційні дані яких, у постанові відсутні. Органом досудового розслідування вживались заходи щодо виконання постанови про повернення речових доказів визначеним у постанові суду юридичним особам, однак встановити їх фактичне місце знаходження не надалось можливим. Посилаючись на те, що визначені у постанові суду речові докази, зберігаються в кімнаті зберігання речових доказів СУ ГУНП в Харківській області більше 20 років та встановити місцезнаходження юридичних осіб, яким необхідно повернути такі речові докази, наразі не представляється можливим, у зв`язку з чим слідчий СУ ГУНП в Харківській області просив вирішити питання щодо знищення таких речових доказів.

Ознайомившись із вищевказаною заявою слідчого СУ ГУНП в Харківській та дослідивши, зміст постанови Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.11.2005 у кримінальній справі № 1-997/2005 в частині вирішення питання про долю речових доказів, суд приходить до наступного.

Згідно з пунктом 7 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України, оперативно-розшукові заходи, слідчі та процесуальні дії, розпочаті до дня набрання чинності цим Кодексом, завершуються у порядку, який діяв до набрання ним чинності.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 81 КПК України (в редакції 1960 року) питання про речові докази вирішується вироком, ухвалою чи постановою суду або постановою органу дізнання, слідчого, прокурора про закриття справи, при цьому, гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом, передаються в доход держави.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 81 КПК України 1960 року, гроші, цінності та інші речі, які були об`єктом злочинних дій, повертаються їх законним володільцям, а якщо їх не встановлено, то ці гроші, цінності та речі переходять у власність держави.

Так, згідно з частиною 1 статті 409 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року, питання про всякого роду сумніви і протиріччя, що виникають при виконанні вироку, включаючи визначення розміру і розподілення судових витрат, якщо суд не вирішив цих питань, вирішуються судом, який постановив вирок.

Згідно пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України процесуального законодавства при вирішенні питань, пов`язаних з виконанням вироку» від 21 грудня 1990 року № 11, у порядку, передбаченому статтею 411 КПК України, суди вправі вирішувати такі питання, які виникають при виконанні вироків внаслідок їх недоліків: про долю речових доказів, якщо її не вирішено вироком суду.

Згідно довідки Слобідського районного суду м. Харкова вбачається, що кримінальна справа №1-997/2005 за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_6 за ст. 227 КК України була знищена за спливом строків зберігання, відповідно до Переліку судових справ і документів, що утворюються в діяльності суду, із зазначенням строків зберігання (наказ ДСА України №1087 від 07.12.2017). До вказаної довідки додана постанова Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.11.2005 року по вищевказаній справі.

Так, з копії постанови Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.11.2005 року по справі №1-997/2005 за обвинуваченням ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.227 КК України, вбачається, що останніх звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ЗУ «Про амністію» № 2591-ІУ від 31.05.2005. Відповідно до вказаної постанови, речові докази, зокрема: лікеро-горільчані вироби , що були вилучені в ході досудового розслідування підлягають поверненню за належністю ТОВ «Варлита» та ТОВ «Харківський лікеро-горілчаний завод».

Отже з вищевказаної постанови вбачається, що судом вирішувалось питання про долю речових доказів.

Враховуючи вищевказані обставини, суд вважає, що заява слідчого СУ ГУНП в Харківській області задоволенню не підлягає, оскільки із її змісту встановлно, що слідчий просить внести зміни до постанови Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.11.2005 у справі № 1-997- 2005, що не входить до повноважень суду першої інстанції.

На підставі викладеного та керуючись статтями 81, 409, 411 КПК України ( в редакції1960 року),суд,-

ухвалив:

У задоволенні заяви слідчого СУ ГУНП в Харківській області - ОСОБА_3 про уточнення постанови Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.11.2005 у кримінальній справі №1-997/2005 в частині долі речових доказів, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Харківської області через Слобідський районний суд м. Харкова протягом семи днів з дня її оголошення.

Cуддя- ОСОБА_1