Справа № 461/8760/25
Провадження № 1-кп/461/683/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.11.2025 року м. Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

особи стосовно якої вирішується

питання застосування заходів

медичного характеру ОСОБА_5 ,

представника потерпілого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові клопотання слідчого слідчого відділу Львівського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_7 про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001586 від 12 вересня 2025 року за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Болехів Калуського району Івано-Франківської області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , раніше не судимого,

встановив:

слідчий слідчого відділу Львівського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_7 , за погодженням з прокурором Галицької окружної прокуратури міста Львова ОСОБА_3 , звернувся до суду з клопотанням про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні №0001586 від 12 вересня 2025 року за ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України щодо ОСОБА_5 .

Згідно клопотання, ОСОБА_5 12 вересня 2025 року близько 17 год. 52 хв., перебуваючи в приміщенні магазину «lifecell», що знаходиться за адресою: місто Львів, проспект Свободи, 49, в умовах воєнного стану, (введеного відповідно до Указу Президента України №64/2022, у зв`язку із збройною агресією російської федерації, на території України з 05 год. 30 хв. 24.02.2022, який продовжено на підставі Указу Президента України № 468/2025 від 14.07.2025, до 05.11.2025), діючи відкрито, заволодів мобільним телефоном марки «Realme С53, 6/128Gb NFC (RMX3760) Champion Gold», IMEI: НОМЕР_2 , темно-сірого кольору, який на праві власності належав Товариству з обмеженою відповідальністю «Моджі» вартістю 4 200 гривень без ПДВ (вартість з ПДВ 5 040 гривень). Після цього, ОСОБА_5 з викраденим майном зник з місця скоєння суспільно-небезпечного діяння та розпорядився викраденим майном на власний розсуд.

Своїми протиправними діями ОСОБА_5 завдав матеріальних збитків Товариству з обмеженою відповідальністю «Моджі» на загальну суму 4 200 гривень без ПДВ (вартість з ПДВ 5 040 гривень).

Отже, наведені дії ОСОБА_5 органом досудового розслідування кваліфіковано як суспільно небезпечне діяння, яке підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинений в умовах воєнного стану.

В ході досудового розслідування для з`ясування психічного стану підозрюваного ОСОБА_5 призначено судово-психіатричну експертизу, проведення якої було доручено експертам Львівської філії судових експертиз Державної установи «Інститут судової психіатрії Міністерства охорони здоров`я України».

Згідно висновку експерта, ОСОБА_5 в період інкримінованих йому дій страждав тяжким психічним розладом у виді шизоафективного розладу, змішаний тип, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час ОСОБА_5 страждає тяжким психічним розладом у виді шизоафективного розладу, змішаний тип, не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Окрім того, ОСОБА_5 потребує застосування стаціонарних примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчинення ним суспільно небезпечних діянь.

16.10.2025, після отримання висновку судово-психіатричної експертизи, винесено постанову про зміну порядку досудового розслідування, на підставі п.1 ч.1 ст. 503 КПК України, оскільки ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні суспільно небезпечного діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, у стані неосудності.

Таким чином, у кримінальному провадженні виконані усі необхідні слідчі (розшукові) дії та зібрані достатні докази, які вказують на те, що інкриміноване ОСОБА_5 суспільно небезпечне діяння, передбачене ч.4 ст. 186 КК України, вчинене саме ним, в той час, як ОСОБА_5 страждав хронічним психічним захворюванням у виді шизоафективного розладу, змішаний тип, та не міг усвідомлювати своїх дій та керувати ними.

Виходячи з наведеного, автор клопотання просить суд постановити ухвалу про застосування до ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

У судовому засіданні прокурор клопотання підтримала та просила його задовольнити, вказавши, що, на її думку, є законні підстави застосування примусових заходів медичного характеру до ОСОБА_5 .

Представник потерпілого в судовому засіданні проти задоволення клопотання не заперечила, повідомивши, що підтверджує факти наведені у клопотанні щодо обставин вчинення суспільно-небезпечного діяння.

ОСОБА_5 у судовому засіданні клопотання підтримав, вказавши, що він потребує лікування.

Захисник - адвокат ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення клопотання не заперечив, підтримавши позицію ОСОБА_5 .

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи за відсутності законного представника, суд виходить з положень частини 1 статті 44 КПК України, відповідно до яких законний представник залучається, якщо підозрюваним, обвинуваченим є неповнолітній або особа, визнання у встановленому законом порядку недієздатною чи обмежено дієздатною. Однак, матеріали справи не містять інформації про визнання ОСОБА_5 недієздатним чи обмежено дієздатним.

На підставі наведеного, суд вважає за можливе провести розгляд клопотання за відсутності законного представника ОСОБА_5 . Така позиція відповідає висновку Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 09 липня 2019 року у справі №320/2609/16-к провадження №51-2486км18.

Безпосередньо дослідивши докази подані під час судового розгляду, оцінивши їх у сукупності, з точки зору належності, допустимості, достатності та взаємозв`язку, провівши судовий розгляд, заслухавши та перевіривши доводи прокурора, особи відносно якої скеровано клопотання та інших учасників процесу, суд приходить до висновку, що клопотання про застосування щодо ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Наявність у діях ОСОБА_5 ознак інкримінованого суспільно-небезпечного діяння об`єктивно доводиться дослідженими та перевіреними в ході розгляду клопотання, наступними нижченаведеними доказами.

Протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 12.09.2025, згідно якого заявник ОСОБА_6 повідомила, що 12.09.2025 близько 17:45 за адресою: м. Львів, пр. Свободи, 49, з прилавку магазину «lifecell», невідома особа відкрито викрала мобільний телефон марки «Realme С53».

Протоколом огляду місця події від 12.09.2025 та фототаблицею до нього, згідно якого було оглянуто приміщення магазину «lifecell», що знаходиться за адресою: місто Львів, проспект Свободи, 49, з якого було відкрито викрадено мобільний телефон марки «Realme С53».

Протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 12.09.2025 та СD-R диском на якому зафіксовано затримання ОСОБА_5 , згідно якого 12.09.2025 слідчим слідчого відділу Львівського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції у Львівській області ОСОБА_8 , відповідно до вимог ст. 208 КПК України, в період часу з 18:37 год. до 19:56 год. за адресою: м. Львів, пр. Свободи, 9, проводилось затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, під час якого в ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вилучено мобільний телефон марки «Realme С53, 6/128Gb NFC (RMX3760) Champion Gold», IMEI: НОМЕР_2 , темно-сірого кольору з сім карткою «Київстар» НОМЕР_3 , який поміщено в спецпакет №ICRO226021.

Протоколом огляду предмету від 12.09.2025, згідно якого було оглянуто одяг ОСОБА_5 в якому останній був одягнутий 12.09.2025 близько 17:45 за адресою: м. Львів, пр. Свободи, 49, у магазині «lifecell».

Протоколом огляду відеозаписів від 12.09.2025, згідно якого під час дослідження відповідних носіїв встановлено, що 12.09.2025 о 17:46:47 год. невідома особа чоловічої статі, ззовні схожий на ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - ОСОБА_5 ) перебуває у магазині «Лайфсел» за адресою: м. Львів, проспект Свободи, 49 та спілкується із невідомою особою, яка являється касиром вищевказаного магазину. Після спілкування ОСОБА_5 підходить до круглого стола, який знаходиться у вищевказаному магазині, на якому розміщенні мобільні телефони та роздивляється їх. Також, на відеозаписі видно, що касир розпочав проводити відео зйомку на телефон, після чого ОСОБА_5 знову підходить до касира. Надалі, ОСОБА_5 знову підходить до круглого стола із телефонами та починає від`єднувати один із телефонів від станцій на яких розміщенні телефони. Після того як він від`єднав один із телефонів, ОСОБА_5 показує телефон касиру та веде із ним діалог. Далі о 17:49:01 год. ОСОБА_5 покидає магазин «Лайфсел» із телефоном у невідомому напрямку.

Протокол огляду предмету від 17.09.2025, а саме вилученого у ОСОБА_5 мобільного телефону марки «Realme С53, 6/128Gb NFC (RMX3760) Champion Gold», IMEI: НОМЕР_2 , темно-сірого кольору з сім карткою «Київстар» НОМЕР_3 , який після огляду поміщено в спецпакет WAR1911148.

Видатковою накладною №294 від 06.01.2025, згідно якої вартість телефону марки «Realme С53, 6/128Gb NFC (RMX3760) Champion Gold», IMEI: НОМЕР_2 , складає 4 200 гривень без ПДВ (вартість з ПДВ 5 040 гривень), (а.с.119).

Оцінюючи встановлені в ході розгляду обставини, суд виходить з наступних доводів та мотивів.

Крадіжка визнається закінченим злочином з моменту протиправного вилучення майна, коли винна особа отримала реальну можливість розпорядитися чи користуватися ним (заховати, передати іншим особам, вжити за призначенням тощо). Визначення того, чи мала особа можливість розпорядитися чи користуватися викраденим майном, вирішується у кожному конкретному випадку з урахуванням характеру майна, місця, з якого воно було вилучено, та інших обставин, які дають змогу констатувати факт розпорядження, користування майном на власний розсуд.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 185 КК України, крадіжкою є таємне викрадення чужого майна. При цьому основною умовою є те, що, здійснюючи викрадення, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 186 КК України, грабежем є відкрите викрадення чужого майна, а саме викрадення чужого майна у присутності потерпілого або інших осіб, які усвідомлюють протиправний характер дій винної особи, яка, у свою чергу, усвідомлює, що її дії помічені і оцінюються як викрадення. У зв`язку з цим викрадення належить кваліфікувати як крадіжку не лише тоді, коли воно здійснюється за відсутності потерпілого, але й у присутності сторонніх осіб, які не усвідомлюють факту викрадення майна і не можуть дати йому належної оцінки (психічно хворі, малолітні). Викрадення є таємним і в тому разі, коли воно відбувається у присутності потерпілої особи за умови, що винна особа не знає про це чи вважає, що робить це непомітно для неї, а також тоді, коли викрадення вчиняється у присутності особи, якій доручено майно, але вона перебуває в такому стані, що виключає можливість усвідомлювати значення того, що відбувається (сон, непритомність, стан сп`яніння). Дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.

Факт заволодіння майном потерпілого засвідчується дослідженими судом вищенаведеними доказами.

Варто відзначити і те, що для такого злочину, як грабіж, не встановлено нижньої межі шкоди, яка може бути завдана власнику майна, проте ця обставина лише свідчить про підвищену суспільну небезпечність вказаного злочину. Для кваліфікації дій винного за ч. 4 ст. 186 КК не має значення, чи перевищує вартість викраденого майна суму, зазначену у ст. 51 КУпАП, адже зазначена правова норма не передбачає адміністративну відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом грабежу. Основним безпосереднім об`єктом грабежу є право власності, а у разі вчинення грабежу, поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, або з погрозою застосування такого насильства, додатковим безпосереднім об`єктом виступають здоров`я, життя, психічна або фізична недоторканність людини.

Відтак, інкриміноване ОСОБА_5 діяння характеризується усіма ознаками суспільно-небезпечного діяння, передбаченого частиною 4 статті 186 КК України, оскільки становить притаманну такому діянню суспільну небезпеку.

Виходячи з наведеного вище, суд приходить до висновку, що дії ОСОБА_5 містять ознаки суспільно - небезпечного діяння наведеного у клопотанні.

Відповідно до ст. 503 КПК України, кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру здійснюється за наявності достатніх підстав вважати, що особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності.

Згідно ч. 2 ст. 19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

Відповідно до ст. 92 КК України, примусовими заходами медичного характеру є надання амбулаторної психіатричної допомоги, поміщення особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, в спеціальний лікувальний заклад з метою її обов`язкового лікування, а також запобігання вчиненню нею суспільно небезпечних діянь.

З висновку судово-психіатричного експерта № 1542 від 25.09.2025 встановлено, що ОСОБА_5 в період інкримінованих йому дій страждав тяжким психічним розладом у виді шизоафективного розладу, змішаний тип, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На даний час ОСОБА_5 страждає тяжким психічним розладом у виді шизоафективного розладу, змішаний тип, не може усвідомлювати свої дії та керувати ними. Окрім того, ОСОБА_5 потребує застосування стаціонарних примусових заходів медичного характеру у вигляді поміщення в спеціальний лікувальний заклад з метою його обов`язкового лікування, а також запобігання вчинення ним суспільно небезпечних діянь, відповідно до положень статті 92 Кримінального Кодексу України.

Зазначений висновок не викликає у суду сумнівів щодо того, що особа страждає на психічну хворобу, яка зумовлює її неосудність і вказує на потребу у застосуванні щодо неї примусових заходів медичного характеру наведених у висновку.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку встановлених Кримінальним та Кримінальним процесуальним кодексами України, цим законом та іншими законами. За рішенням суду застосовуються примусові заходи медичного характеру.

Ухвалюючи рішення у справі, суд також враховує наступне.

Поняття неосудності включає в себе співвідношення медичного (біологічного) і юридичного (психологічного) критеріїв. Медичний критерій полягає у наявності у особи психічного захворювання, що істотно впливає на свідомість і волю людини (хронічне психічне захворювання, тимчасовий розлад психічної діяльності, недоумство, інший хворобливий стан психіки). Юридичний - у нездатності особи під час вчинення суспільно небезпечного діяння усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними. При цьому юридичний критерій виражається двома ознаками: 1) інтелектуальною - особа не може усвідомлювати фактичну сторону своїх дій (бездіяльності) та/або не здатна усвідомлювати їх суспільно небезпечний характер; 2) вольовою - особа не може керувати своїми діями (бездіяльністю) внаслідок руйнування психічною хворобою її вольової сфери.

Осудність є однією із загальних ознак суб`єкта злочину, юридичною підставою вини та кримінальної відповідальності. Виходячи з передбачених ст. 19 КК України критеріїв, відповідний стан особи характеризується здатністю усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними.

Неосудна особа позбавлена такої здатності унаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. Особа, що вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності, не підлягає кримінальній відповідальності, а може бути піддана за рішенням суду примусовим заходам медичного характеру.

Виходячи з положень статей 23, 24 КК України, умисел є однією з форм вини, яка включає в себе інтелектуальну та вольову ознаки: усвідомлення характеру свого діяння, передбачення його наслідків та бажання чи свідоме допускання їх настання.

Усвідомлення означає розуміння не лише фактичних обставин вчиненого діяння, які стосуються об`єкта, предмета, об`єктивної сторони складу конкретного злочину, а і його негативного соціального значення у виді суспільної небезпеки. Передбачення є адекватним розумовим уявленням особи про неминучість чи можливість конкретних результатів своєї дії (бездіяльності). Бажання полягає у прагненні досягти чітко визначеної мети і спрямованості волі на її досягнення.

Таким чином, умисна форма вини передбачає правильне відображення у свідомості суб`єкта як фактичних, так і юридичних ознак злочину, обов`язковою передумовою чого є осудність.

Мотив злочину - це усвідомлене особою внутрішнє спонукання, яке викликає намір діяти певним чином. Мету становить конкретно сформульоване уявлення про бажаний наслідок свого діяння та спрямованість на його досягнення в обраний спосіб.

Вмотивованість та цілеспрямованість є ознаками усвідомленої вольової діяльності людини. Прояв таких ознак є неможливим у разі порушень психічних функцій, за яких особа нездатна усвідомлювати характер і значення своїх діянь та керувати ними.

Враховуючи, що стан неосудності пов`язаний з відсутністю у особи інтелектуальної та вольової ознак, з ним несумісні наявність у свідомості особи чітко сформованих мети й мотиву, як ознак суб`єктивної сторони злочину, тому встановлення будь-якої форми вини (умислу чи необережності) у діях неосудної особи об`єктивно є неможливим. Юридична оцінка суспільно небезпечному діянню в такому випадку повинна надаватись, виходячи з фактичних обставин скоєного та наслідків, що настали.

Із зазначеним вище у висновку експерта станом, що є юридичним критерієм неосудності, несумісні наявність у свідомості чітко сформованого умислу, у розумінні ст. 24 КК України, а також мети і мотиву, як ознак суб`єктивної сторони злочину.

Кримінальне провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру гарантує захист прав, свобод та законних інтересів осіб з психічними розладами, тому розгляд таких проваджень має спеціальну процедуру, яка урегульована спеціальними нормами закону.

Зокрема, ст. 505 КПК передбачено, що обов`язковими обставинами, які підлягають доказуванню у такому кримінальному проваджені є: час, місце, спосіб вчинення суспільно небезпечного діяння та вчинення цього суспільно небезпечного діяння цією особою, при цьому враховуються й інші обставини (інформація про психічні розлади, поведінка, небезпечність особи, розмір завданої шкоди). Тобто, предмет доказування у кримінальному проваджені щодо застосування примусових заходів медичного характеру має низку особливостей, де не ставиться питання про винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, а йдеться про вчинення певною особою суспільно небезпечного діяння, а умисел, мета і мотив є елементами суб`єктивної сторони саме злочину та встановлюються лише щодо осудної особи.

Виходячи з наведеного, суд, на даному етапі кримінального провадження, не надає оцінку обставинам щодо умисного характеру дій ОСОБА_5 , а також корисливої мети та мотивів, зокрема протиправного збагачення.

За змістом статті 93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння, які вчинили у стані обмеженої осудності злочини, які вчинили злочин у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 94 КК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати, зокрема, примусовий захід медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом

Госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом може бути застосована судом щодо психічно хворого, який за своїм психічним станом і характером вчиненого суспільно небезпечного діяння потребує тримання у закладі з надання психіатричної допомоги і лікування у примусовому порядку. (ч.3 ст.94 КПК України).

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03.06.2005 року № 7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів - психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст. 96 КК ) - висновку судово-медичної експертизи.

Крім того, суд також враховує, що невжиття відносно ОСОБА_5 примусових заходів медичного характеру може зумовити заподіяння неминучої шкоди безпосередньо йому або іншим особам.

Відповідно до ст. 513 КПК України, визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

З врахуванням викладеного, суд вважає за доцільне застосувати до ОСОБА_5 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Виходячи з положень п. 15 Пленуму Верховного Суду України, які викладені у Постанові № 7 від 03 червня 2005 року «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», суд не визначає лікувальну установу, у якій до особи будуть застосовані примусові заходи медичного характеру та не визначає строку, на який ці заходи призначені.

Застосований в межах даного кримінального провадження до ОСОБА_5 запобіжний захід у виді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку, до набрання даною ухвалою законної сили слід залишити без змін.

Арешт накладений згідно ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 24.09.2025 у справі №463/8704/25, на мобільний телефон марки «Realme С53, 6/128Gb NFC (RMX3760) Champion Gold», IMEI: НОМЕР_2 , темно-сірого кольору з сім карткою «Київстар» НОМЕР_3 , після набрання даною ухвалою законної сили слід скасувати.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Судові витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст. 100, 512, 513, 516 КПК України,

постановив:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом.

Запобіжний захід застосований до ОСОБА_5 у виді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку - до набрання даною ухвалою законної сили залишити без змін.

Після набрання даною ухвалою законної сили, арешт накладений ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 24.09.2025 у справі №463/8704/25, на мобільний телефон марки «Realme С53, 6/128Gb NFC (RMX3760) Champion Gold», IMEI: НОМЕР_2 , темно-сірого кольору з сім карткою «Київстар» НОМЕР_3 - скасувати.

Речові докази, після набрання ухвалою законної сили:

-мобільний телефон марки «Realme С53, 6/128Gb NFC (RMX3760) Champion Gold», IMEI: НОМЕР_2 , темно-сірого кольору з сім карткою «Київстар» НОМЕР_3 , які згідно квитанції №937355 від 24.10.2025 - повернути потерпілому ТзОВ «Моджі» (), в особі уповноваженого представника;

-спортивні штани чорного кольору марки «Puma» та темно-зелену майку «U.O.D.» - повернути ОСОБА_5 ;

-цифрові носії оптичні «CD-R» та «DVD-R» диски із записом камер відеонагляду магазину «lifecell», що знаходиться за адресою: місто Львів, проспект Свободи, 49, та із відеозаписом з нагрудних реєстраторів патрульної поліції від 12.09.2025 - залишити при матеріалах кримінального провадження.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду через Галицький районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня її проголошення, а особою стосовно якої вирішено питання застосування заходів медичного характеру протягом тридцяти днів з дня отримання повного тексту ухвали.

Головуючий суддя ОСОБА_1