МЕТАЛУРГІЙНИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
В И Р О К

іменем України

Справа № 210/7078/25

Провадження № 1-кп/210/335/26

28 січня 2026 року

Металургійний районний суд міста Кривого Рогу в складі:

Головуючої - судді ОСОБА_1

за участі секретарів судового засідання: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

сторони та учасники кримінального провадження, які беруть участь у судовому розгляді: прокурор Криворізької південної окружної прокуратури ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_5 , захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 , законний представник потерпілого -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривий Ріг обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному 07 вересня 2025 року в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000830 відносно:

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянин України, з професійно-технічною освітою, не одружений, не зареєстрований, фактично мешкав за адресою: АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 КК України раніше не судимий,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

ОСОБА_5 , 06 вересня 2025 року, у невстановлену годину, прибув до квартири АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 , де перебував потерпілий ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

06.09.2025 року, приблизно о 23 годині 00 хвилин під час спільного вживання алкоголю, а саме, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 відбулася сварка, в ході якої поведінка та дії ОСОБА_8 обурили ОСОБА_5 , викликавши у нього гостру неприязнь та намір на заподіяння йому тяжких тілесних ушкоджень.

Діючи з цією метою, ОСОБА_5 06.09.2025 року у період часу з 23 години 00 хвилин по 23 годину 10 хвилин, знаходячись в приміщенні спальної кімнати вказаної квартири, діючи умисно, протиправно, з мотивів гострої неприязні до ОСОБА_8 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_8 , не переслідуючи при цьому мети спричинення смерті, схопив в руку кухонний ніж який був поруч з останнім та утримуючи в правій руці ніж побутового фабричного виготовлення, наніс клинком вказаного ножа один удар в область зовнішньої поверхні лівого стегна ОСОБА_8 , який сидів навпроти нього обличчям.

Після чого, ОСОБА_5 , виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця та досягнення своїх злочинних намірів, припинив свої протиправні дії, а потерпілий ОСОБА_8 впав на підлогу та в короткий проміжок часу від отриманого ножового поранення помер.

Таким чином, ОСОБА_5 , 06.09.2025 року о 23 год. 10 хв., усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свої дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, умисно спричинив потерпілому ОСОБА_8 тяжкі тілесні тілесні ушкодження у вигляді: колото-різаного поранення лівого стегна, яке супроводжувалося пораненням стегнової артерії та ускладнилося розвитком гострої крововтрати, масивногоінфільтруючий крововилив зі слабко вираженою лейкоцитарною реакцією в пухкій сполучній тканині та жировій клітковині навколо стегнової артерії, внаслідок спричинення яких настала смерть потерпілого.

Дії ОСОБА_5 кваліфікуються ч. 2 ст. 121 КК України за ознаками: умисне тяжке тілесне ушкодження, таке, що спричинило смерть потерпілого.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви їх оцінки

Відповідно до статті 23 КПК України суд досліджує докази безпосередньо. За вимогами статті 95 КПК України суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу.

Допитаний під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 вину у пред`явленому обвинуваченні визнав у повному обсязі. Надав показання, згідно яких ввечері 06 вересня 2025 року пішов додому до ОСОБА_7 , оскільки йому не було де жити. Пізніше пішли разом з ОСОБА_7 купити продукти харчування, по дорозі зустріли ОСОБА_8 та вже разом повернулися додому. Після повернення сіли вживати алкоголь та їжу, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 сиділи розмовляли на дивані, а ОСОБА_5 навпроти них на ліжку. ОСОБА_9 почав виражатися нецензурною лайкою в бік ОСОБА_5 та сказав, що вдарить останнього. ОСОБА_5 це образило, він різко схопив ніж та наніс клинком вказаного ножа один удар в ногу ОСОБА_8 , після чого встав та вийшов з квартири. Наміру вбивати не мав, хотів лише завдати удару. Знайшли ОСОБА_5 пізніше працівники поліції та повідомили, що ОСОБА_8 помер від крововтрати.

Згідно з вимогами кримінального процесуального закону, тягар доведення обґрунтованості обвинувачення та, відповідно, надання доказів винуватості покладено на сторону обвинувачення, суд з власної ініціативи не може вживати активних дій для забезпечення явки свідків, які були допитані на стадії досудового розслідування, оскільки це суперечитиме засаді об`єктивності і неупередженості суду, відображеної, зокрема, у частині 6 статті 22 КПК (Постанова ВС від 29.07.2020 р. у справі №740/526/19 провадження №51-212 км 20). Аналогічно, суд самостійно не визначає обсяг письмових доказів, якими обґрунтовується обвинувачення.

На виконання вимог статті 349 КПК України судом з`ясовано думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження.

Сторона обвинувачення та захисту, законний представник потерпілого та обвинувачений, не наполягали на допиті у судовому засіданні свідків, оскільки обвинувачений визнає фактичні обставини, за яких відбулася подія злочинів, які йому інкримінуються.

Сторони кримінального провадження, враховуючи визнання обвинуваченим своєї вини у повному обсязі та беззаперечно, а також те, що обвинувачений визнає і не спростовує фактичні обставини, покладені в основу обвинувачення, вважали недоцільним дослідженням усієї сукупності доказів, у тому числі й письмових та висновків експертиз, якими встановлено причинно-наслідковий зв`язок між завданням удару ножем обвинуваченим та наслідками - смерті потерпілого.

Прокурор клопотав про застосування положень частини 3 статті 349 КПК України та просив не досліджувати усю сукупність доказів, якими підтверджуються обставини справи, оскільки обвинувачений фактичні обставини вчинення злочину визнає повністю.

Обвинувачений, та його захисник, кожен окремо, дане клопотання підтримали.

Приймаючи до уваги характер та тяжкість обвинувачення, а також те, що обвинувачений винним себе у пред`явленому обвинуваченні визнав повністю та беззаперечно, його показання відповідають суті обвинувачення, фактичні обставини не оспорюються, суд з урахуванням згоди обвинуваченого та інших учасників кримінального провадження, які вважають підтвердженими наявними в матеріалах кримінального провадження доказами фактичні обставини скоєного: дату, час, місце спосіб і інші обставини скоєння злочину, а також форму вини і спрямованість умислу; мотив злочину, його наслідки; вважає за доцільне не досліджувати у повному обсязі докази.

Враховуючи положення частини 2 статті 349 КПК УКраїни, думки сторнін, суд не здійснював допит свідквів та не досліджував протоколи слідчих дій у повному обсязі, та обмежився: допитом обвинуваченого, дослідженням висновків експертиз, матеріалів щодо застосування заходів забезпечення кримінального провадження, речових доказів, витрат на експертизи та які характеризують особу обвинуваченого, без проведення допиту та свідків, дослідження письмових матеріалів провадження в повному обсязі.

Судом встановлено, що сторони кримінального провадження правильно розуміють зміст такого порядку та у суду не виникло сумнівів у добровільності позицій сторін, обвинувачений правильно розуміє зміст фактичних обставин, які ним не оспорюються.

Сторони кримінального провадження, зокрема захисник та обвинувачений, не оспорюють законність та допустимість проведених слідчих дій, та не оспорюють висновки судових експертиз.

Окрім безпосередньо отриманих під час судового розгляду показів обвинуваченого, його вина у вчиненні злочину за ч. 2 ст. 121 КК України підтверджується сукупністю досліджених письмових доказів та висновками експертиз, зокрема:

- постановою про визнання речових доказів від 07.09.2025р., згідно якої речовим доказом у провадженні визнано: ніж № 1 з червоним руків"ям, ніж № 2 та ніж № 3, які за квитанцією № 2462 передані на зберігання до камери схову речових доказів;

- висновком експерта № 002119 від 01.10.2025 та схемами до нього, згідно якого встановлено, що потерпілий ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя у вигляді: колото-різаного поранення лівого стегна, яке супроводжувалося пораненням стегнової артерії та ускладнилося розвитком гострої крововтрати, масивного інфільтруючий крововилив зі слабко вираженою лейкоцитарною реакцією в пухкій сполучній тканині та жировій клітковині навколо стегнової артерії, внаслідок спричинення яких настала його смерть. Рана на клапті шкіри лівого стегна, вилученого від трупу ОСОБА_8 є колото-різаною, спричинена дією плского клинкового предмета, що володіє колюче-ріжучими властивостями, з шириною клинка протягом поринулої частини близько 29мм, який має гостре лезо і "П"-подібний обушок товщиною близько 1мм. Виявленог етиловий спирт у концентраціїї 2,18 проміде в крові, 4,01 проміле у сечі, що відповідає середньому ступеню сп"яніння. Виключена можливість отримання тілесних ушкоджень при падінні з висоти власного зросту;

- лікарським свідоцтвом про смерть ОСОБА_8 ;

- постановою про визнання речових доказів від 30.10.2025р., згідно якої речовим доказом у провадженні визнано: ніж № 1 з червоним руків"ям (після проведення експертизи), який за квитанцією № 2472 переданий на зберігання до камери схову речових доказів;

- висновком експерта № КСЕ-19/104-25/40846-ХЗ від 22.10.2025 згідно якого ніж з червоним руків"ям, вилучений 07.09.2025 у ході проведення місця події, в квартири АДРЕСА_2 не є холодною зброєю, а є різновидом ножів господарсько-побутового призначення.

Відповідно до статті 94 КПК України суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - із точки зору достатності та взаємозв`язку.

Усі слідчі дії в цьому кримінальному провадженні проведені уповноваженими особами, у порядку встановленому кримінально-процесуальним законом, із дотриманням належної процедури, протоколи слідчих дій відповідають положенням статей 104-106 КПК; експерти залучені з урахуванням статтям 242, 243, 332 КПК за наявності достатніх підстав для проведення експертиз, а висновки експертів належним чином вмотивовані.

Клопотань про визнання цих доказів недопустимим не заявлено.

Відповідно до статті 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого повністю доведена сукупністю належних, допустимих та достовірних доказів, безпосередньо досліджених судом у судовому засіданні, які були отримані у рамках діючого законодавства без істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Досліджені докази є взаємозв`язаними між собою і суд вважає їх достатніми для визнання обвинуваченого винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 121 Кримінального кодексу України за вище встановлених обставин.

Стаття (частина статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

Частина 2 статті 121 КК України передбачає кримінальну відповідальність за умисне тяжке тілесне ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого.

Умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, належить до категорії складних злочинів.

З об`єктивної сторони цей злочин характеризується суспільно небезпечними, протиправними діями та суспільно небезпечними наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, а також смерті. При цьому тяжкі тілесні ушкодження і смерть потерпілого перебувають у причинно-наслідковому зв`язку між собою.

Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується умислом щодо суспільно небезпечного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження (прямим/непрямим) і необережністю (злочинною самовпевненістю чи злочинною недбалістю) щодо настання смерті потерпілого (похідний наслідок). За таких обставин суб`єкт злочину усвідомлює можливість настання кінцевого наслідку (смерть потерпілого) в результаті заподіяних тілесних ушкоджень.

Питання про спрямованість умислу необхідно вирішувати з огляду на сукупність всіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного до, під час і після злочину, його взаємини з потерпілим, що передували події. Визначальним при цьому є і суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій.

У разі заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень за відсутності умислу на вбивство або заподіяння більш тяжкої шкоди здоров`ю, дії винного слід кваліфікувати за наслідками, що фактично настали.

Враховуючи зібрані в справі докази та встановлені фактичні обставини, суд приходить до висновок про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) за ознаками: умисне тяжке тілесне ушкодження, таке, що спричинило смерть потерпілого, та відповідно кваліфікує його дії за частиною 2 статті 121 КК України

Мотиви призначення відповідного покарання.

Згідно зі статті 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до частини 2 статті 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Вказані норми наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Згідно частини 5 статті 12 КК України вчинене обвинуваченим кримінальне правопорушення за частиною 2 статті 121 КК України є тяжким злочином.

Призначаючи вид і міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд виходить з вимог статті 50 КК України, та враховує, що покарання є заходом примусу, який застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до статті 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, відповідно до положень Загальної частини КК України; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити питання, зокрема, чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме.

За пунктом 4 частини 1 статті 91 КПК України обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження, підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд визнає щире каяття. Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , судом не встановлено. Обставин, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою для закриття кримінального провадження не встановлено.

Суд при призначенні покарання враховує, що згідно з висновку судово-психіатричного експерта № 440-к, ОСОБА_5 у період часу, до якого відноситься інкриміноване діяння не виявляв і в теперішній час не виявляє будь-яких психічних розладів. У період часу, до якого відноситься інкриміноване діяння міг усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними. За своїм психічним становм у теперішній час може усвідомлювати свої дії (бездіяльність) та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину, оскільки категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права передусім є недискримінаційним підходом, та не є неупередженістю, оскільки це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину за статтею 12 КК України та межі покарання за санкцією статті КК України відповідатимуть один одному, ай те, що покарання перебуватиме у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного, особою винного. До того ж складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Призначаючи покарання обвинуваченому, суд виходить із меж, установлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховує положення Загальної частини Кримінального кодексу України, ступень тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Визначаючи ступінь тяжкості злочину необхідно виходити з особливостей конкретного злочину та обставин його вчинення, а саме: форми вини, мотивів, мета, спосіб, кількість епізодів злочинної діяльності, характер та ступінь наслідків). Отже, ступінь тяжкості злочину визначається характером того діяння, яке було вчинено у конкретному випадку.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання, призначене особі, за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, в силу ст. 89 КК України раніше не судимий, неодружений, на обліку у лікарів психіатра не перебуває, звертався за медичною допомогою до лікаря-нарколога з 20.05.1998 року по 20.02.2000 року з приводу «Вживання алкоголю зі шкідливими наслідками», характеризується нейтрально, цивільний позов в рамках кримінального провадження не подано.

Представник потерпілого при призначенні покарання покладалась на розсуд суду.

Обвинувачений ОСОБА_5 провину визнав у повному обсязі, підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті.

Спосіб нанесення потерпілому тяжкого тілесного ушкодження шляхом удару кухонним ножем в область стегна з пораненням стегнової артерії на фоні конфлікту під час розпивання спиртних напоїв, свідчить про те, що обвинувачений становить небезпеку для суспільства, адже сам по собі спосіб завдання удару, у сукупності зі знаряддям злочину та локалізації удару є небезпечний для життя людини в момент заподіяння.

Суд враховує, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засуджених та має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами, а тому, на думку суду, виправлення обвинуваченого не можливе без ізоляції на певний строк.

Підстав для застосування положень статей 75, 76 КК України суд не вбачає.

Підстав для призначення покарання обвинуваченому з урахуванням положень ст. 69, 69-1 КК України суд також не вбачає.

Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень.

Покарання у виді позбавлення волі перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд

Цивільний позов не заявлявся.

Під час досудового розслідування проведено: , висновки яких покладено в основу обвинувачення.

Ухвалою слідчого судді Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 08 вересня 2022 року ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи, що строк дії запобіжного заходу спливає, з огляду на вид та міру покарання, яке призначається судом, наявність ризиків, які не зменшились на даний час, з метою забезпечення виконання вироку в частині призначеного обвинуваченому судом покарання, суд не вбачає підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який чи скасування раніше застосованого до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироку законної силу. Тому строк дії запобіжного заходу - тримання під вартою - слід залишити без змін до набрання вироку законної сили.

Вирішуючи питання про зарахування до строку відбування покарання обвинуваченому у терміну попереднього ув`язнення на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, суд вважає, що строк відбуття покарання необхідно відраховувати з моменту його затримання в порядку статті 208 КПК, зарахувавши ОСОБА_5 термін попереднього ув`язнення з 07 вересня 2025 року по дату набрання законної сили вироку, - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі статті 124 КПК з обвинуваченого необхідно стягнути витрати за проведені експертизи.

Відповідно до частини 4 статті 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Ухвалами слідчого судді Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 08 вересня 2022 року накладено арешт на майно, вилучене під час огляду місця події та обшуку затриманого ОСОБА_5 .

Оскільки суд вироком вирішує долю речових доказів, захід забезпечення кримінального провадження - арешт майна, необхідно скасувати після набрання вироку законної сили.

Питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України. Підстав для застосування спеціальної конфіскації не встановлено.

Інші заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Керуючись ст.12, ч.3 ст. 349, ч.2 ст.373, ст.374, ст. 376, п.1 ч.2 ст. 395 КПК України,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною частиною 2 статті 121 Кримінального кодексу України та призначити йому покарання у виді 7 (семи) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,відраховувати з моменту його фактичного затримання в порядку статті 208 КПК України, а саме з 07 вересня 2025 року, зарахувавши на підставі частини 5 статті 72 КК України ОСОБА_5 термін попереднього ув`язнення з 07 вересня 2025 року по дату набрання законної сили вироку, - з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,до вступу вироку в законну силу залишити без змін - тримання під вартою в Державній установі "Криворізька установа виконання покарань №3".

В порядку статті 124 КПК України стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави в особі Дніпропетровського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, процесуальні витрати на проведення судових експертиз, код бюджетної класифікації 24060300, а саме:

- № КСЕ-19/104-25/40846-ХЗ від 22.10.2025 (судова експертиза зброї) у розмірі 3565,60 (три тисячі п"ятсот шістдесят п"ять гривень шістдесят копійок);

- № КСЕ-19/104-25/40846-Д від 22.10.2025 (судова трасологічна експертиза) у розмірі 2674,20 (дві тисячі шістсот сімдесят чотири гривни двадцять коп.).

Захід забезпечення кримінального провадження - арешт майна, застосований ухвалами слідчого судді Металургійного районного суду міста Кривого Рогу від 08 вересня 2025 року у справі № 210/6055/25 пр. № 1-кс/210/1547/25, пр. № 1-кс/210/1549/25 скасувати.

Речові докази:

- ніж №1 з червоним руків`ям, вилучений до спецпакету НПУ EXP 0380755, ніж №2, вилучений до спецпакету НПУ PSP2355410, ніж №3, вилучений до спецпакету НПУ PSP 2114935, ніж №4, вилучений до спецпакету НПУ WAR 1511773, які передані на відповідальне зберігання до Відділення поліції №2 КРУП ГУНП в Дніпропетровській області за квитанціями № 2462, 2472, знищити.

- шорти джинсові зі слідами «РБК», упаковані у сейф-пакет «НАЦІОНАЛЬНА ПОЛІЦІЯ УКРАЇНИ» WAR 1511884; футболку чорну з логотипом NIKE, кофту флісову синю з логотипом NIKE, упаковані у сейф-пакет «НАЦІОНАЛЬНА ПОЛІЦІЯ УКРАЇНИ» PSP4093587; - знищити;

- мобільний телефон марки TECNO, у корпусі чорного кольору, ІМЕІ-1: НОМЕР_1 , ІМЕІ-2: НОМЕР_2 , з сім-карткою: НОМЕР_3 , упаковані у сейф-пакет WAR1511898 - повернути ОСОБА_5 .

Долучені матеріали кримінального провадження №0000830 року, залишити при обвинувальному акті з подальшим зберіганням у справі за № 210/7078/25, провадження №1-кп/210/335/26.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Металургійний районний суд міста Кривого Рогу протягом тридцяти діб з дня його проголошення, а засудженим в той же строк з часу отримання копії вироку.

Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити обвинуваченому його право подати клопотання про помилування Президенту України, право ознайомитись із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, право заявляти клопотання про доставку в судове засідання суду апеляційної інстанції (у разі перебування під вартою).

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок складено та надруковано в єдиному примірнику у нарадчій кімнаті.

Суддя: ОСОБА_1