Справа № 309/1637/25
Провадження № 1-кп/309/122/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого-судді: ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Хуст кримінальне провадження, що внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000151 від 04.03.2025 року відносно :

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , освіта середня одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, не працюючого, раніше не судимого, у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 369 КК України ,

За участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

Судом визнано доведеним, що 04 березня 2025 року працівниками Хустського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області, а саме: старшим лейтенантом поліції ОСОБА_5 та старшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 - відповідно до розроблених маршрутів та графіку чергування, затверджених начальником Хустського РУП, здійснювали патрулювання та нагляд за дорожнім рухом на автомобільній дорозі Н-09 сполученням Хуст-Долина.

Того ж дня, близько 10 години 00 хвилин, будучи на автомобільній дорозі Н-09 сполученням Хуст-Долина біля м. Хуст в напрямку с. Іза Хустського району Закарпатської області, працівниками поліції було прийнято рішення про зупинку транспортного засобу - автомобіля марки «Шкода Фабія» з номерним знаком Республіки Чехія « НОМЕР_1 » під керуванням ОСОБА_3 , у зв`язку з наявністю іноземних номерних знаків, з метою перевірки законності передачі такого автомобіля у користування чи розпорядження іншим особам.

Після цього працівник поліції ОСОБА_5 представившись та повідомивши причину зупинки, попросив надати відповідні реєстраційні документи до транспортного засобу та посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Під час з`ясування обставин було встановлено, що у ОСОБА_3 відсутнє посвідчення водія на право керування транспортним засобом. Працівник поліції ОСОБА_7 , повідомив водія ОСОБА_3 про те, що в його діях наявні ознаки адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП «Керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом», за що останнього буде притягнуто до адміністративної відповідальності.

В той час, водій ОСОБА_3 , перебуваючи на місці події, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою уникнення притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, розраховуючи на можливість не фіксації та документування працівниками поліції факту керування ним транспортного засобу без права такого керування, тобто на невчинення дії з використанням влади, реалізовуючи раптово виниклий намір, спрямований на надання неправомірної вигоди, під час розмови поклав грошові кошти в сумі 100 доларів США до багажного відділення службового транспортного засобу марки «Шкода Карок» з державним номером « НОМЕР_2 », тобто неправомірну вигоду, достовірно розуміючи, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є службовими особами Національної поліції України, які відповідно до чинного законодавства та посадових інструкцій наділені відповідними повноваженнями.

Виявивши неправомірну вигоду, працівник поліції ОСОБА_5 відмовився від отримання даних грошових коштів та, згідно з вимогами Закону України «Про запобігання корупції», проінформував про подію, що мала місце, через гарячу лінію «102» органи Національної поліції України.

Таким чином ОСОБА_3 обвинувачується у наданні неправомірної вигоди службовій особі за невчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища , тобто у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченому ч. 1 ст. 369 Кримінального кодексу України.

В судовому засіданні ОСОБА_3 після роз`яснення йому обвинувачення, свою вину у пред`явленому обвинуваченні у скоєнні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 369 КК України визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся . Суду ствердив, що він дійсно 4 березня 2025 р. був зупинений працівниками поліції, які попросили від нього посвідчення водія. Оскільки він посвідчення водія не отримував , він вирішив надати неправомірну вигоду у розмірі 100 доларів США за не притягнення його до адміністративної відповідальності, за керування автомобілем без посвідчення водія. Дані грошові кошти він поклав до багажного відділення службового автомобіля. Про вчинене відверто дуже шкодує, просить суд суворо не карати

Підсудний згідний з доказами зібраними відносно нього органами досудового слідства і вважає за недоцільне дослідження їх в судовому засіданні, так як вину у вчиненому злочині повністю визнає, зміст та значення ст. 349 КПК України йому зрозумілі.

Покази ОСОБА_3 в судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів суду у правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, суд переконавшись, що учасники процесу вірно розуміють зміст обставин провадження, відсутності сумнівів в добровільності їх позицій, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, потерпілого, дослідженням зібраних досудовим слідством матеріалів, що характеризують його особу, а також інших доказів, в яких викладені та посвідчені відомості, що мають значення для встановлення фактів і обставин даного кримінального провадження та інших з метою правильної кваліфікації дій обвинуваченого у відповідності до положень Кримінального Кодексу України, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, у межах ч. 3 ст. 349 КПК України, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про повну доведеність вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) передбаченого ч.1 ст. 369 КК України, за вище встановлених обставин.

З огляду на наведене та у світлі формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, суд кваліфікує дії ОСОБА_3 за ч.1 ст.369 КК України тобто у наданні неправомірної вигоди службовій особі за невчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду, будь-якої дії з використанням наданої їй влади та службового становища

Підстав, у відповідності до ч. 3 ст. 337 КПК України, для виходу за межі висунутого обвинувачення, чи його зміни, суд не вбачає, оскільки в ході судового розгляду обставин, які б перешкоджали ухваленню справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод не встановлено.

Відповідно до ст.. 12 КК України кримінальне правопорушення , яке передбачено ч. 1 ст. 369 відноситься до нетяжких злочинів

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення (злочину), особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання. Також суд враховує, що згідно ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 66 КК України обставинами , які пом`якшують покарання визнання вини та щире каяття.

Обставини передбачені ст. 67 КК України, що обтяжують покарання - судом не встановлено.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Конституційний Суд України в Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив таке: […] призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим.

Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину […] (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини).

В рішенні від 15 червня 2022 № 4-р(II)/2022 року Конституційний Суд України зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності […] має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, […].

Отже, принцип домірності зобов`язує суд у кожному конкретному випадку домірно застосовувати види покарання та (або) інші заходи кримінально-правового характеру з огляду на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та низку інших фактів і обставин (п. 3.2 рішення Конституційного Суду України від 30 червня 2022 року № 1-р/2022)

Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.

Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (див. постанову Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18).

Відповідно до досудової доповіді, складеної Хустським районним відділом філії ДУ «Центр пробації» в Закарпатській області від 23 липня 2025 року, на підставі характеризуючих даних, ризик вчинення повторного кримінального правопорушення оцінюється як середній, ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як середній, можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення чи обмеження волі можливе та не становить небезпеки для суспільства у тому числі для окремих осіб.

З огляду на, що Суд в цій справі ураховуючи дані про особу обвинуваченого (наведені у вступній частині вироку) та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а саме: класифікацію за ст. 12 КК України, особливості й обставини вчинення: форму вини, мотив і мету, спосіб, стадію вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали; поведінку під час та після вчинення протиправних дій, та вважає за необхідне призначити покарання у межах санкції статті у вигляді штрафу

Дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності, через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.).

Тобто, як наслідок, формальні моменти не можуть бути вирішальними, головною є можливість у кожній конкретній справі оцінити основну мету застосування певного заходу та характер впливу на особу, які можуть істотно відрізнятися, навіть, за зовнішньої подібності відповідних примусових заходів, бо суд стоїть на тій позиції, що, незалежно від того, що вчинили злочинці, визнання їх людської гідності передбачає надання їм можливості ресоціалізувати себе за час відбування покарання з перспективою колись стати відповідальним членом вільного суспільства, що, у цій ситуації, при застосуванні саме такого покарання, є можливим.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс та Скотт Херфорд проти Сполученого Королівства, заяви № 43759/10 та 43771/12» зазначає, що, хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Суд однозначно переконаний в тому, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, визначена даним вироком міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів (кримінальних правопорушень).

Водночас, враховуючи майновий стан обвинуваченого ОСОБА_3 який ніде не працює та не отримує значних доходів, враховуючи стан здоров`я обвинуваченого, який проходить лікування в онкологічному диспансері м. Ужгород, зважаючи на розмір штрафу, суд, відповідно до ч.4 ст. 53 КК України, вважає за можливе розстрочити виплату штрафу на 10 місяців рівними частинами.

Долю речових доказів у кримінальному провадженні слід вирішити в порядку передбаченому ст. 100 КПК України, а саме грошові кошти у сумі 100 доларів США серії QK37858017A, які упаковано у спеціальний пакет № RIC 2178331 які приєднані до матеріалів справи відповідно до постанови слідчого від 6 березня 2025 р. конфіскувати в дохід держави в порядку ст.ст. 96-1, 96-2 КК України.

Речовий доказ у даному кримінальному провадженні відеоматеріал портативного реєстратора поліцейських СРПП Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області від 04.03.2025 р, який приєднано до матеріалів справи відповідно до постанови слідчого від 6 березня 2025 р. залишити в матеріалах справи.

Арешт, який накладений на речові докази відповідно до ухвали слідчого судді Хустського районного суду від 7 березня 2024 року - скасувати

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у кримінальному провадженні, обвинуваченому враховуючи вимоги ст. ст. 131-132, 177, 178 КПК України суд не убачає підстав для його визначення на цей час.

Керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376,615 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 369 КК України та призначити йому покарання у вигляді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян , що становить 17000 грн. (сімнадцять тисяч гривень).

На підставі частини 4 статті 53 КК України розстрочити виплату ОСОБА_3 штрафу на строк 10 місяців, тобто по 1700 (одна тисяча сімсот) гривень щомісячно.

Речовий доказ у даному кримінальному провадженні грошові кошти у сумі 100 доларів США серії QK37858017A, які упаковано у спеціальний пакет № RIC 2178331 які приєднані до матеріалів справи відповідно до постанови слідчого від 6 березня 2025 р. конфіскувати в дохід держави в порядку ст.ст. 96-1, 96-2 КК України.

Речовий доказ у даному кримінальному провадженні відеоматеріал портативного реєстратора поліцейських СРПП Хустського РУП ГУНП в Закарпатській області від 04.03.2025 р, який приєднано до матеріалів справи відповідно до постанови слідчого від 6 березня 2025 р. залишити в матеріалах справи.

Арешт, який накладений на речові докази відповідно до ухвали слідчого судді від 7 березня 2024 року - скасувати

На вирок може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду через Хустський районний суд протягом 30 діб з моменту його проголошення, а засудженим в той же строк з моменту вручення копії вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку, а копія вироку обвинуваченому та прокурору підлягає врученню негайно після проголошення.

Суддя Хустського

районного суду ОСОБА_1