ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/1500/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/2074/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч. 2 ст. 27 ч. 5 ст. 191
У Х В А Л А

про повернення апеляційної скарги

16 вересня 2025 року м. Харків

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду ОСОБА_2 , перевіривши на відповідність вимогам ст. 396 КПК України апеляційну скаргу представника ТОВ «ФУДЛАЙФ ПЛЮС» адвоката ОСОБА_3 на вирок Індустріального районного суду м. Харкова від 08 липня 2025 року стосовно ОСОБА_4 , -

в с т а н о в и в:

Вироком Індустріального районного суду м. Харкова від 08 липня 2025 року ОСОБА_4 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 27, ч.5 ст.191 КК України, та призначено їй покарання із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді 5 (п`яти ) років позбавлення волі із позбавленням права займати посади в органах державної влади строком на 2 (два) роки, без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі з іспитовим строком на 1 (один рік), якщо вона протягом встановленого іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення.

Відповідно до п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України зобов`язано ОСОБА_4 протягом іспитового строку періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Крім цього, вирішено питання про судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні.

На зазначене рішення представником особи, яка не є учасником кримінального провадження, Товариства з обмеженою відповідальністю «ФУДЛАЙФ ПЛЮС» (далі по тексту - ТОВ «ФУДЛАЙФ ПЛЮС» адвокатом ОСОБА_3 подана апеляційна скарга.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_3 просить змінити вирок Індустріального районного суду м. Харкова від 08 липня 2025 року, виключити з його мотивувальної частини всі згадки про ТОВ «ФУДЛАЙФ ПЛЮС», його невстановлених посадових осіб, їх участь у злочинній змові, а також висновки про безтоварний характер фінансово-господарських операцій між ТОВ «ФУДЛАЙФ ПЛЮС» та ТОВ «ВП РОГАНСЬКИЙ М`ЯСОКОМБІНАТ».

Дослідивши матеріали справи, вважаю, що апеляційна скарга адвоката ОСОБА_3 підлягає поверненню, виходячи з наступного.

Положення п. 8 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначають одну з основних засад судочинства забезпечення права на апеляційний перегляд справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Частиною 2 вказаної норми процесуального закону гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому КПК, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Згідно з вимогами статей 398, 399 КПК питання про те, чи подана апеляційна скарга на вирок чи ухвалу суду першої інстанції особою, яка має права її подавати, розглядається і вирішується суддею-доповідачем суду апеляційної інстанції до прийняття рішення про відкриття апеляційного провадження. Відповідно до вимог п. 2 ч. 3 ст. 399 КПК апеляційна скарга повертається, якщо її подала особа, яка не має права подавати апеляційну скаргу.

Коло осіб, які мають право подати апеляційну скаргу, визначено ст. 393 КПК. Пунктом 10 цієї норми передбачено, що апеляційну скаргу мають право подати інші особи у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 3 березня 2016 року (справа № 5-347кс15), конституційний принцип забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду гарантує право звернення до суду зі скаргою в апеляційному чи касаційному порядку, яке має бути реалізовано, за винятком встановленої законом заборони на таке оскарження; і при цьому відсутність «інших осіб» у вичерпному переліку суб`єктів оскарження, передбаченому ст. 394 КПК, за умови, що судове рішення стосується їх прав, свобод та інтересів, не є перешкодою в доступі до правосуддя та звернення до суду вищої інстанції, що передбачено ч. 2 ст. 24 КПК.

Враховуючи викладене, право на оскарження вироку щодо ОСОБА_4 у ТОВ «ФУДЛАЙФ ПЛЮС» та його представника може виникнути тільки у випадку, якщо вирок стосується їх прав, свобод та інтересів.

Як зазначалося вище, вироком Індустріального районного суду м. Харкова

від 08 липня 2025 року встановлено вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 27, ч. 5 ст. 191 КК України.

Адвокат ОСОБА_3 , оскаржуючи зазначений вирок суду першої інстанції в інтересах ТОВ «ФУДЛАЙФ ПЛЮС» в апеляційному порядку, стверджував, що суд першої інстанції, ухвалюючи вирок на підставі повного визнання вини обвинуваченою та розглядаючи справу спрощеному порядку згідно з ч. 3 ст. 349 КПК України, вийшов за межі висунутого їй обвинувачення та фактично встановив вину інших осіб засновника ТОВ «ВП РОГАНСЬКИЙ М`ЯСОКОМБІНАТ» ОСОБА_5 та невстановлених посадових осіб ТОВ «ФУДЛАЙФ ПЛЮС», справа відносно яких не розглядалася.

При цьому, хоча у вироку використано узагальнююче формулювання «невстановлені посадові особи ТОВ «ФУДЛАЙФ ПЛЮС», така невизначеність є лише формальною.

Адвокат ОСОБА_3 вважав, що висновки суду першої інстанції щодо ТОФ «ФУДЛАЙФ ПЛЮС» створюють незаконну преюдицію та можуть бути використані стороною обвинувачення як доказ у потенційному кримінальному провадженні щодо посадових осіб товариства.

Разом з цим, вважаю, що з огляду на формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, воно стосується виключно обвинувачення ОСОБА_4 . Пояснення, надані обвинуваченою під час судового розгляду щодо ТОВ «ФУДЛАЙФ ПЛЮС» не є юридично встановленим фактом.

Дослідження та оцінку правомірності діяльності ТОВ «ФУДЛАЙФ ПЛЮС» суд не здійснював, тим більше не вирішував наперед питання про його права, свободи чи інтереси, і не встановлював преюдиційних фактів щодо нього.

Крім того, як вказав Касаційний кримінальний суд Верховного Суду у постанові від 24 липня 2025 року по справі №759/19740/21 обставини, встановлені у провадженні, в якому не беруть участі інші обвинувачені, не повинні мати преюдиціального значення для їх справ. Статус доказів, використаних в одній справі, повинен залишатися суто відносним, а їх сила має обмежуватися даними конкретного провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 2 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ч. 1 ст. 11 Загальної декларації прав людини, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у встановленому законом порядку.

У національному законодавстві презумпцію невинуватості як один з основних конституційних принципів судочинства відображено в ч. 1 ст. 62 Конституції України та ч. 1 ст. 17 КПК. Згідно із цими правовими нормами особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Чинний КПК не звільняє сторону обвинувачення від доказування відповідних обставин у кримінальному провадженні щодо однієї особи в разі наявності судового рішення стосовно іншої особи. Зазначене кореспондується із ст. 90 КПК України, відповідно до якої, для суду преюдиціальне значення мають докази, який вирішує питання про їх допустимість.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 23 лютого 2016 року у справі «Навальний і Офіцеров проти Росії» (Navalnyy and Ofitserov v Russia, заяви № 46632/13 і № 28671/14) підкреслив, що обставини, встановлені у провадженні, в якому не беруть участь інші обвинувачені, не повинні мати преюдиціальне значення для їх справ. Статус доказів, використаних в одній справі, повинен залишатися суто відносним, а їх сила обмежуватися даними конкретного провадження.

Беручи до уваги наведене, вважаю, що твердження представника ТОВ «ФУДЛАЙФ ПЛЮС» про те, що оскаржуваний вирок створює незаконну преюдицію та можуть бути використані стороною обвинувачення як доказ у потенційному кримінального провадженні щодо посадових осіб товариства, є безпідставними, а тому приходжу до висновку, що права на оскарження вироку щодо ОСОБА_4 у ТОВ «ФУДЛАЙФ ПЛЮС» та у його представника не виникло.

На підставі викладеного та керуючись п 2 ч. 3 ст. 399 КПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ТОВ «ФУДЛАЙФ ПЛЮС» адвоката ОСОБА_3 на вирок Індустріального районного суду м. Харкова від 08 липня 2025 року стосовно ОСОБА_4 повернути особі, яка її подала.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення

Суддя Харківського

апеляційного суду ОСОБА_6