ІЛЛІНЕЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 131/1518/25
Провадження № 1-кс/131/293/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" вересня 2025 р. м. Іллінці

Слідчий суддя Іллінецького районного суду Вінницької області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

старшого слідчого СВ ВП №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_3 ,

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 та його захисника, адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань №2 в м. Іллінці Вінницької області клопотання старшого слідчого СВ ВП №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_3 про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Скала Оратівського району Вінницької області, проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, раніше не судимого,

В С Т А Н О В И В:

Старший слідчий СВ відділення поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області капітан поліції ОСОБА_3 , за погодженням з прокурором Липовецького відділу Немирівської окружної прокуратури ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного ОСОБА_6 .

В обгрунтування клопотання вказано, що досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є малолітньою особою та не досяг чотирнадцятирічного віку, вчинив відносно нього злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи за наступних обставин.

У вересні 2024 року, орієнтовано 15.09.2024р., більш точний час органом досудового розслідуванням невстаяовлений, ОСОБА_6 спільно із малолітнім ОСОБА_8 , перебували за місцем проживання останнього, що по АДРЕСА_1 .

Перебуваючи у одній із кімнат будинку за вищевказаного адресою, у ОСОБА_9 , який достовірно знав і усвідомлював, що Мазніцький АС є малолітньою особою, з метою задоволення власної статевої пристрасті, виник злочинний умисел, спрямований на вчинення відносно нього дій сексуального характеру.

Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_6 у вересні 2024 року, усвідомлюючи його вік, вразливий стан малолітньої особи та довірливе ставлення до себе, як до особи яка здійснює тимчасовий нагляд за проханням батька ОСОБА_10 над малолітнім ОСОБА_8 , який був об`єктом його сексуальних посягань, використовуючи сприятливі умови, а саме факт регулярного спілкування, користуючись відсутністю інших осіб, залишаючись на самоті в одній із кімнат вищезазначеного будинку, діючи умисно, з метою задоволення власної статевої пристрасті, розуміючи, що його дії здатні спричинити моральну та фізичну шкоду розвитку малолітнього та сформувати у нього аморальні погляди, діючи всупереч загально прийнятим моральним принципам, «Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства», ратифікованої 20.06.2012 та Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001, якими кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність, захист гідності та найкраще забезпечення її інтересів, з сексуальних мотивів, передбачаючи і свідомо бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді впливу на нормальний моральний та фізичний розвиток дитини, а також формування у неї аморальних поглядів, користуючись своїми віковими та фізичними перевагами, торкався до статевих органів ОСОБА_8 , після чого задовольнив свою статеву пристрасть, вчинивши відносно неї дії сексуального характеру, пов`язані із анальним та оральним проникненням в тіло потерпілого з використанням геніталій.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 спи 152 КК України, вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із анальним та оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, вчинене щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди.

Крім того, досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є малолітньою особою та не досяг чотирнадцятирічного віку, продовжив вчиняти відносно нього злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи.

В кінці вересня 2024 року, через декілька днів після першого факту зґвалтування, більш точний час органом досудового розслідування невстановлений, ОСОБА_6 знаходячись спільно із ОСОБА_8 за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , з метою задоволення власної статевої пристрасті продовжив реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на вчинення відносно ОСОБА_8 дій сексуального характеру.

Так, ОСОБА_6 в кінці вересня 2024 року, реалізовувати вказаний злочинний умисел, користуючись відсутністю інших осіб, залишаючись на самоті за вищевказаною адресою, діючи умисно, повторно, з метою задоволення власної статевої пристрасті, використовуючи при цьому його вік, вразливий стан малолітньої особи та довірливе ставлення до себе, як до близької особи, яка здійснює тимчасовий нагляд за проханням батька ОСОБА_10 над малолітнім ОСОБА_8 , розуміючи що його дії здатні спричинити моральну та фізичну шкоду розвитку малолітнього та сформувати у нього аморальні погляди, діючи всупереч загальне прийнятим моральним принципам, «Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства», ратифікованої 20.06.2012 та Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001, якими кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність, захист гідності та найкраще забезпечення її інтересів, з сексуальних мотивів, передбачаючи і свідомо бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді впливу на нормальний моральний та фізичний розвиток дитини, а також формування у нього аморальних поглядів, користуючись своїми віковими та фізичними перевагами, з метою задоволення статевої пристрасті вчинив відносно ОСОБА_8 дії сексуального характеру, по`вязані із анальним та оральним проникненням в тіло потерпілого з використанням геніталій.

Таким чином, ОСОБА_6 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 спи 152 КК України, - вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із анальним та оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, вчинених щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, вчинених повторно.

Також, досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є малолітньою особою та не досяг чотирнадцятирічного віку, продовжив вчиняти відносно нього злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи.

30.01.2025р. ОСОБА_6 , знаходячись спільно із ОСОБА_8 за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , з метою задоволення власної статевої пристрасті продовжив реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на вчинення відносно ОСОБА_8 дій сексуального характеру.

Так, ОСОБА_6 30.01.2025р., реалізовувати вказаний злочинний умисел, користуючись відсутністю інших осіб, залишаючись на самоті за вищевказаною адресою, діючи умисно, повторно, з метою задоволення власної статевої пристрасті, використовуючи при цьому його вік, вразливий стан малолітньої особи та довірливе ставлення до себе, як до близької особи, яка здійснює тимчасовий нагляд за проханням батька ОСОБА_10 над малолітнім ОСОБА_8 , розуміючи що його дії здатні спричинити моральну та фізичну шкоду розвитку малолітнього та сформувати у нього аморальні погляди, діючи всупереч загально прийнятим моральним принципам, «Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства», ратифікованої 20.06.2012 та Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001, якими кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність, захист гідності та найкраще забезпечення її інтересів, з сексуальних мотивів, передбачаючи і свідомо бажаючи настання суспільно- небезпечних наслідків у вигляді впливу на нормальний моральний та фізичний розвиток дитини, а також формування у нього аморальних поглядів, користуючись своїми віковими та фізичними перевагами, з метою задоволення статевої пристрасті вчинив відносно ОСОБА_8 дії сексуального характеру, по`вязані із анальним та оральним проникненням в тіло потерпілого з використанням геніталій.

Таким чином, ОСОБА_6 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 6 сіп. 152 КК України, - вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із анальним та оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, вчинених щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, вчинених повторно.

Крім того, досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є малолітньою особою та не досяг чотирнадцятирічного віку, продовжив вчиняти відносно нього злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості особи.

В кінці квітня на початку травня 2025 року, але не пізніше 10.05.2025р., точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, ОСОБА_6 знаходячись спільно із ОСОБА_8 за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_1 , з метою задоволення власної статевої пристрасті продовжив реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на вчинення відносно ОСОБА_8 дій сексуального характеру.

Так, ОСОБА_6 в кінці квітня на початку травня 2025 року, реалізовувати вказаний злочинний умисел, користуючись відсутністю інших осіб, залишаючись на самоті за вищевказаною адресою, діючи умисно, повторно, з метою задоволення власної статевої пристрасті, використовуючи при цьому його вік, вразливий стан малолітньої особи та довірливе ставлення до себе, як до близької особи, яка здійснює тимчасовий нагляд за проханням батька ОСОБА_10 над малолітнім ОСОБА_8 , розуміючи що його дії здатні спричинити моральну та фізичну шкоду розвитку малолітнього та сформувати у нього аморальні погляди, діючи всупереч загально прийнятим моральним принципам, «Конвенції Ради Європи про захист дітей від сексуальної експлуатації та сексуального насильства», ратифікованої 20.06.2012 та Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001, якими кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність, захист гідності та найкраще забезпечення її інтересів, з сексуальних мотивів, передбачаючи і свідомо бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді впливу на нормальний моральний та фізичний розвиток дитини, а також формування у нього аморальних поглядів, користуючись своїми віковими та фізичними перевагами, з метою задоволення статевої пристрасті вчинив відносно ОСОБА_8 дії сексуального характеру, по`вязані із анальним та оральним проникненням в тіло потерпілого з використанням геніталій.

Таким чином, ОСОБА_6 , підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. б cm. 152 КК України, - вчинення дій сексуального характеру, пов`язаних із анальним та оральним проникненням в тіло іншої особи з використанням геніталій, вчинених щодо особи, яка не досягла чотирнадцяти років, незалежно від її добровільної згоди, вчинених повторно.

17.09.2025 року о 02год. 33 хв. ОСОБА_6 , в порядку ст. 615 КПК України, затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 4 ст. 152 КК України.

17.09.2025 року ОСОБА_6 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4, 6 ст. 152 КК України.

Допитаний як підозрюваний ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 4, 6 ст. 152 КК України, визнав себе винним вказавши на те, що він у вересні 2024 року, 30 січня 2025 року та у травні 2025 року ґвалтував малолітнього ОСОБА_8 .

Слідчий посилається на те, що ОСОБА_6 обгрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 4,6 ст. 152 КК України, що підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами.

Оскільки підозрюваний ОСОБА_6 вчинив особливо тяжкий злочин, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, та у разі визнання його винним у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень йому загрожує безальтернативне покарання у виді позбавлення волі.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_6 із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань, кримінального провадження, визначених ст. 2 КПК У країни.

Метою застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного ОСОБА_6 є запобігання спробам вчинення ним іншого кримінального правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, та запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Оскільки підозрюваний ОСОБА_6 вчинив умисний особливо тяжкий злочин, пов`язаний із вчиненням повторно дій сексуального характеру щодо малолітньої особи, передбачений ч. 4, 6 ст. 152 КК України, є достатні підстави вважати, що застосування більш м`яких запобіжних заходів до підозрюваного не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, зокрема в частині вчинення підозрюваним дій пов`язаних із переховуванням від органів доеудового розслідування або суду так як міра покарання передбачає довічне позбавлення волі, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні з метою впливу на їхні показання, що призведе до їх спотворення і це негативно вплине на хід проведення досудового розслідування, впинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

У вказаному кримінальному провадженні існують ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, зокрема: з огляду на те, що санкція інкримінованих йому злочинів є такою, що спроможна в значній мірі обмежити його права й свободи, в тому числі право на свободу пересування, то думки ОСОБА_6 з приводу можливої ізоляції до установи виконання покарань сприятимуть наявності ризику переховування від органів слідства та суду чим буде перешкоджати розслідуванню даного кримінального правопорушення, а також незаконного впливу підозрюваного на потерпілого та свідків.

Застосування до обвинуваченого іншого більш м`якого запобіжного заходу (особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт) не зможе запобігти вищевказаним ризикам, оскільки є недостатньо суворими, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та міру можливого покарання.

Таким чином, слідчий вважає, що з метою забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_6 покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігання спробам перешкоджанню кримінальному провадженню, щодо підозрюваного ОСОБА_6 необхідно застосувати запобіжний захід у вигдяді у вигляді тримання підвартою.

В ході розгляду слідчий ОСОБА_3 клопотання підтримав.

Прокурори ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в судовому засіданні клопотання підтримали, слідчому судді пояснили, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.4,6 ст. 152 КК України, разом з тим по кримінальному провадженні існує ризик, зокрема те, що останній може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, чинити тиск на потерпілого і свідків, іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню, що унеможливлює обрання йому менш суворого запобіжного заходу. Враховуючи,що злочин вчинено із застосуванням насильства, просили при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не визначати розмір застави. Крім того відмічено, що ОСОБА_6 вживалися заходи для втечі (в ході обшуку хотів втекти із житлового будинку за місцем свого проживання через віконну раму).

ОСОБА_6 та його захисник, адвокат ОСОБА_7 , не заперечили відносно задоволення клопотання та застосування щодо ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Слідчий суддя, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та проаналізувавши матеріали клопотання, дійшов наступного висновку.

Так, слідчим суддею встановлено, що Слідчим відділенням Відділення поліції №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0000152 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.4,6 ст.152 КК України.

17.09.2025 року ОСОБА_6 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.4,6 ст.152 КК України.

Згідно частини 2 статті 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Такі ризики закон пов`язує зі спробами переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

КПК України покладає на слідчого, прокурора обов`язок обґрунтувати ризики кримінального провадження.

Щодо обґрунтованості підозри слідчий суддя зазначає, що оскільки чинне законодавство не розкриває це поняття, враховуючи ст. ст. 8,9 КПК України, слід керуватися позиціями Європейського суду з прав людини. З точки зору практики ЄСПЛ обґрунтованість підозри - це певний стандарт доказування, який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. При чому факти, які викликали підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для того, щоб не лише обґрунтувати засудження, а й пред`явити обвинувачення, що є наступною стадією в процесі розслідування кримінальної справи.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя також враховує вимоги п.п.3,4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження прав особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому, слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження.

Дослідивши матеріали клопотання з додатками, слідчий суддя приходить до висновку, що підозра щодо вчинення ОСОБА_6 вказаних кримінальних правопорушень обґрунтована. Причетність підозрюваного до вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень достатньою мірою, для даної стадії кримінального провадження, доводиться доказами, які долучені слідчим до матеріалів клопотання та доведена прокурором при розгляді даного клопотання. Крім того, ОСОБА_6 в ході розгляду клопотання визнав вину у вчиненні даних кримінальних правопорушень.

При вирішенні питання про наявність підстав для задоволення клопотання слідчий суддя приймає до уваги, що згідно ч. 1 ст. 183 КПК України взяття під варту є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

В судовому засіданні слідчим та прокурором доведено наявність ризиків, передбачених ч.1ст.177 КПК України та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого та особливо тяжких кримінальних правопорушень, санкціями яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років та позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі.

Згідно із позицією Європейського суду з прав людини, зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Тяжкість можливого покарання може спонукати підозрюваного переховуватися від суду. Це твердження узгоджується з практикою ЄСПЛ, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» Європейський суд з прав людини визначив, що тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

При встановленні наявності ризику впливу на потерпілого і свідків, слід враховувати, що суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав від свідків під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу (ч.4 ст.95 КПК України). За таких обставин ризик впливу на потерпілого ісвідків може існувати не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Враховуючи, що підозрюваному відомі потерпілий і свідки у кримінальному провадженні, слідчий суддя приходить до переконання, що ОСОБА_6 може незаконно впливати на даних свідків, шляхом проведення зустрічей з ними, спонуканням до зміни показів з метою надання останніми показань, які є вигідними саме для підозрюваного, що свідчить про наявність ризику, передбаченого п. 3 ч.1ст. 177 КПК України.

Враховуючи обставини вчинення правопорушень, тяжкість покарання за злочини, особу підозрюваного, слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку, що перебуваючи на волі підозрюваний ОСОБА_6 може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, оскільки такі спроби вже вживалися останнім, продовжити вчиняти кримінальні правопорушення, чинити тиск на потерпілого і свідків, а також перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що унеможливлює обрання йому більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

При цьому слід зазначити, що чинне законодавство не вимагає підтвердження того, що підозрюваний обов`язково здійснюватиме такі дії, однак має об`єктивну можливість їх реалізації в майбутньому.

Разом з тим, метою застосування запобіжного заходу є не карна функція, а забезпечувальна, тобто, до підозрюваного має бути застосований такий вид запобіжного заходу, який би в повній мірі забезпечив запобіганню ризиків, передбачених ст.177КПК України і встановлених в судовому засіданні, а також, відповідав засадам гарантування основоположних прав людини на свободу та особисту недоторканність (пп. «а» п. 1ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Вирішуючи питання про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу, слідчий суддя враховує вік та стан здоров`я, сімейний та матеріальний стан, непрацевлаштованість та місце проживання останнього та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

Зокрема слідчий суддя враховує те, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання, не одружений, раніше не судимий, підозрюється у вчиненні тяжкого та особливо тяжких кримінальних правопорушень, за які передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від десяти до п`ятнадцяти років та позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі.

На момент розгляду клопотання відомостей, які б вказували про неможливість перебування ОСОБА_6 в умовах СІЗО при ДУ «Вінницька УВП (№ 1)», зокрема, за станом здоров`я, сторонами не надано, тому слідчий суддя вважає, що заявлені ризики виправдовують тримання особи під вартою, що також доведено прокурором при розгляді даного клопотання.

Дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що застосування іншого запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти встановленим ризикам, які вказані слідчим та доведені матеріалами справи. Тому, для досягнення мети застосування запобіжних заходів, на даному етапі досудового розслідування запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є необхідним та доцільним.

Разом з тим, підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу ОСОБА_6 слідчий суддя не вбачає.

Слідчим та прокурорами в ході розгляду даного клопотання доведено, що вказані в клопотанні ризики, є достатніми для переконання, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів в даному випадку є недоцільним та не можливим і саме тримання під вартою може запобігти зазначеним в клопотанні ризикам, а тому дане клопотання слідчий суддя вважає обґрунтованим, доведеним, та таким, що підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Оскільки ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.4,6 ст.152 КК України, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, відповідно до ч.1 ч. 4 ст. 183 КПК України, слідчим суддею розмір застави не визначається.

На підставі наведеного, керуючись ст. 176 178, 183, 184, 186, 193, 196, 197, 309, 400 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання старшого слідчого СВ ВП №3 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області капітана поліції ОСОБА_3 - задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Скала Оратівського району Вінницької області, проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави строком на 60 днів, тобто до 15 листопада 2025 року, включно.

Строк тримання під вартою ОСОБА_6 обчислюється з моменту затримання з 03 години 33 хвилин 17 вересня 2025 року (відповідно до протоколу затримання).

Дата закінчення строку тримання ОСОБА_6 під вартою 15 листопада 2025 року.

Строк дії ухвали визначити до 15 листопада 2025 року, включно.

Копію ухвали направити до Державної установи «Вінницька установа виконання покарань № 1» для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали оголошений 23 вересня 2025 року.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, однак оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя Іллінецького районного суду Вінницької області ОСОБА_11