ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2025 року

м. Київ

справа № 214/4857/22

провадження № 51-3405 км 22

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

в режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 серпня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження, ухваленої у кримінальному провадженні, дані про яке внесені до ЄРДР за № 0000168 за обвинуваченням

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Мурманська Російської Федерації, зареєстрованого у АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 Кримінального кодексу України (далі - КК).

Короткий зміст ухвалених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Ухвалою Покровського районного суду м. Кривого Рогу від 14 серпня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 11 жовтня 2025 року та зменшено розмір застави з 2 000 (6 056 000 грн) до 1 500 (4 542 000 грн) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, прокурор ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, у якій ставив питання про його скасування.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 серпня 2025 року на підставі ч. 4 ст. 399 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора.

Вимоги, викладені в касаційній скарзі, та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор ОСОБА_6 , обґрунтовуючи свої вимоги, посилається на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, у зв`язку з чим ставить питання про скасування ухвали апеляційного суду і призначення нового в суді апеляційної інстанції.

Зазначає, що відмовляючи у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора, апеляційний суд своє рішення мотивував тим, що оскаржуване судове рішення щодо визначення розміру застави не підлягає апеляційному оскарженню.

Однак, таке рішення апеляційного суду не узгоджуються з вимогами статей 392, 394, 422-1 КПК, оскільки ухвала суду в частині визначення розміру застави ухвалювалося у межах вирішення питання про продовження ОСОБА_7 строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тоді як визначення застави є невід`ємною частиною цього рішення, а тому таке рішення підлягає апеляційному оскарженню.

Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу прокурора не надходило.

Позиції учасників судового провадження

У судовому засіданні прокурори ОСОБА_6 та прокурор ОСОБА_5 підтримали касаційну скаргу, просили її задовольнити, ухвалу апеляційного суду скасувати і призначити новий розгляд в суді апеляційної інстанції.

Обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 заперечували щодо задоволення касаційної скарги прокурора, просили оскаржувану ухвалу апеляційного суду залишити без зміни.

Мотиви Суду

Заслухавши доповідь судді, думку учасників касаційного розгляду, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права у межах касаційної скарги.

У касаційній скарзі прокурор вказує про незаконність ухвали апеляційного суду через порушення вимог кримінального процесуального закону.

Перевіривши такі доводи прокурора, колегія суддів вважає їх обґрунтованими з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів провадження ухвалою Покровського районного суду м. Кривого Рогу від 14 серпня 2025 року обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено строк тримання під вартою до 11 жовтня 2025 року та зменшено розмір застави з 2 000 (6 056 000 грн) до 1 500 (4 542 000 грн) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, прокурор ОСОБА_6 оскаржив його в апеляційному порядку.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 22 серпня 2025 року на підставі ч. 4 ст. 399 КПК відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора.

Обґрунтовуючи свій висновок та посилаючись на вичерпний перелік судових рішень, передбачений ч. 2 ст. 395 КПК апеляційний суд у своєму рішенні вказав, що ухвала суду про зменшення розміру застави не може бути предметом апеляційного оскарження.

Колегія суддів вважає такий висновок суду апеляційної інстанції необґрунтованим та таким, що не узгоджується із вимогами кримінального процесуального закону.

Перш за все слід зауважити, що відповідно до положень ч. 3 ст. 183 КПК слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Водночас, у ч. 4 ст. 183 КПК визначено, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442-1 КК.

Аналіз зазначених процесуальних норм закону у їх взаємозв`язку дає підстави дійти висновку, що у разі, коли слідчий суддя або суд під час розгляду клопотання слідчого чи прокурора про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою або продовження строку його дії, дійде висновку про необхідність визначення підозрюваному або обвинуваченому розміру застави, то такий захід забезпечення кримінального провадження, який є альтернативою запропонованому/обраному триманню під вартою, не може вважатися окремим запобіжним заходом, а є складовою частиною кінцевого підсумку розгляду відповідного клопотання слідчого чи прокурора.

Відповідно до положень ч. 5 ст. 331 КПК ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку.

Поряд з цим, як визначено ч. 2 ст. 392 КПК ухвали суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, підлягають апеляційному оскарженню в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Так само у ч. 5 ст. 394 КПК передбачено, що ухвала суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлена під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, може бути оскаржена в апеляційному порядку обвинуваченим, його захисником, законним представником, прокурором.

Положеннями ст. 422-1 КПК визначено порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Отже, із наведеного слідує, що процесуальним законом передбачено оскарження в апеляційному порядку ухвал суду про продовження строку тримання під вартою, а оскарження альтернативного запобіжного заходу у виді застави, визначеного разом з основним в ухвалі місцевого суду, не може розглядатися як оскарження іншого запобіжного заходу.

Такий висновок колегії суддів узгоджується з позицією Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеної у постанові від 25 серпня 2025 року (провадження № 2410км25, провадження № 589/717/24).

Відповідно до вимог ст. 370 КПК судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

До того ж судове рішення є актом реалізації судової влади. Якість судового рішення - це один із основних критеріїв ефективності правосуддя. Судове рішення високої якості - це рішення, яке досягає правильного результату - наскільки це дозволяють надані судді матеріали - у справедливий, швидкий, зрозумілий та недвозначний спосіб. Оцінка якості кожного рішення повинна здійснюватися тільки через використання права оскарження, установленого законом.

Проте, оскаржувана ухвала апеляційного суду цим вимогам не відповідає.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. У ч. 2 ст. 438 КПК зазначено, що при вирішенні питання про наявність зазначених у частині 1 цієї статті підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 412 КПК істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що порушення вимог кримінального процесуального закону, допущені судом апеляційної інстанції є такими, що істотно вплинули на обґрунтованість та вмотивованість прийнятого рішення, що є підставою для його скасування.

З урахуванням наведеного касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала апеляційного суду про відмову у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора - скасуванню з призначенням нового розгляду в суді апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд

ухвалив:

Касаційну скаргу прокурора ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 22 серпня 2025 року, якою відмовлено у відкритті провадження за апеляційною скаргою прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Покровського районного суду м. Кривого Рогу від 14 серпня 2025 року, скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3