справа № 208/9218/24
провадження № 1-кп/208/243/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 листопада 2025 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського у складі: Головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 00000444 від 24.06.2024 року відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України,

в с т а н о в и в:

В провадженні Заводського районного суду міста Кам`янського перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України.

Прокурором заявлено клопотання щодо продовження відносно обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з огляду на те, що ризики, які були наявні під час досудового розслідування наразі не зникли та не зменшились, зокрема обвинувачений може переховуватися від органу досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення у якому підозрюється обвинувачений.

Захисник у судовому засіданні заявив клопотання щодо зміни місця тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , на Білоцерківське зональне відділення військової служби правопорядку, оскільки він є військовослужбовцем.

Обвинувачений у судовому засідання заперечував щодо задоволення клопотання прокурора, просив застосувати біль м`який запобіжний захід та не заперечував проти задоволення клопотання захисника.

Вислухавши прокурора, захисника, обвинуваченого дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Стаття 5 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожному право на свободу та особисту недоторканність.

В силу ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є винятковим, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно вимог ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно Рішення Європейського суду з прав людини від 15 грудня 2016 року у справі «Ігнатов проти України», судовий контроль на новій процесуальній стадії при продовженні дії запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність, має відбуватися з обґрунтуванням підстав такого продовження (пункт 36).

ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, що спричинило загибель кількох осіб.

Суд вважає реальними, обґрунтованими та доведеними заявлені прокурором ризики переховуватися від органу досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Практика ЄСПЛ не вбачає тяжкість обвинувачення самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». Враховуючи, що санкція ч. 4 ст. 286-1 КК України передбачає покарання у вигляді тривалого позбавлення волі, суд не вбачає іншої можливості запобігти ризику переховування обвинуваченої від суду у інший спосіб, ніж тримання його під вартою.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд вважає обґрунтованим клопотання прокурора про необхідність обрання щодо обвинуваченого виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Європейський суд з прав людини неодноразово, в тому числі у його «пілотному» рішенні від 10.02.2011 року у справі «Харченко проти України», рішенні від 29.09.2011 року у справі «Третьяков проти України», рішенні від 06.11.2008 року у справі «Єлоєв проти України» зазначав, що тримання особи під вартою у кожному випадку повинне мати безсумнівне обґрунтування, а також що за будь-яких обставин суд зобов`язаний розглянути можливість застосування менш обтяжливих альтернативних запобіжних заходів.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має розцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин.

Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 3 роки.

Тобто, для продовження застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою наявні всі обставини, передбачені ч. 1 ст. 194 КПК України наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує прокурор: недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам зазначеним у клопотанні.

Суд враховуючи те, що заявлені прокурором ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, не зменшилися на теперішній час, та враховуючи особистість обвинуваченого, вагомість доказів причетності обвинуваченого ОСОБА_5 до скоєння інкримінованого злочину, а також враховуючи тяжкість злочину, за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від семи до десяти років, суд приходить до висновку, що застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 , більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить виконання обвинуваченому процесуальних обов`язків.

Жоден з більш м`яких запобіжних заходів, на переконання суду, не здатен в повній мірі нівелювати визначені вище ризики, а саме не зможе утримати обвинуваченого від переховування від органу досудового розслідування та суду; знищення, схованя або спотворення будь-яких із речей чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконного впливу на свідків, у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджанню кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення.

Також, вислухавши думку учасників кримінального провадження щодо клопотання сторони захисту про переведення обвинуваченого обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ДУ «ДУВП № 4» на гауптвахту військовоїслужби правопорядку, суд вважає необхідним його задовольнити з наступних підстав.

ОСОБА_5 на сьогоднішній день являється військовослужбовцем, зі списків особового складу військової частини не виключений, а тому на останнього покладаються права, обов`язки особи, яка проходить певний курс військовослужбовця.

Відповідно до п.2 ч.2 Розділу І «Порядок тримання засуджених, узятих підварту, заарештованих та затриманих військовослужбовців» затвердженого Наказом Міністерства оборони України 03 листопада 2020 року №394 (зареєстрованов Міністерствіюстиції України 12січня 2021р. за №38/35660) (далі Порядок) гауптвахта - спеціальне приміщення, обладнане в будівлі органу управління Служби правопорядку (підрозділу Служби правопорядку в гарнізоні) для виконання покарання щодо військовослужбовців, засуджених до арешту, військовослужбовців, на яких накладено адміністративне стягнення у виді арешту з утриманням на гауптвахті, тримання узятихпід варту та затриманих військовослужбовців, або приміщення (намет), яке може тимчасово обладнуватися на полігонах, у навчальних центрах та районах виконання Збройними Силами України завдань за призначенням

Згідно п.10 ч.2 Розділу І Порядку, узятий під варту військовослужбовець - це військовослужбовець, стосовно якого у порядку та на підставах, визначених законом, застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 Розділу VII Порядку, на гауптвахті окремо тримаються засуджені, узяті під варту, заарештовані та затримані: військовослужбовці строкової військової служби - окремо від військовослужбовців, які проходять службу за контрактом та за призовом під час мобілізації, на особливий період; обвинувачені або підозрювані в одному і тому самому кримінальному правопорушенні військовослужбовці - окремо від інших, за наявності рішення особи або органу, що здійснює кримінальне провадження.

Таким чином, військовослужбовці повинні триматися у спеціально створених для них місцях обмеження волі, тобто в цьому випадку в умовах гауптвахти, яка знаходиться окремо від військової частини, має свою охорону, медичний персонал, а тому з метою додержання прав заарештованого та приведення умов тримання ОСОБА_5 до вимог нормативно-правових актів, місце тримання останнього необхідно змінити та перевести ОСОБА_5 , з ДУ «ДУВП № 4» на гауптвахту ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Враховуючи викладене, думку учасників кримінального провадження, суд вважає за необхідне продовжити відносно обвинуваченого запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Керуючись ст. 176-178, 183, 193, 194, 196 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання прокурора та клопотання захисника, задовольнити.

Продовжити відносно обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 286-1 КК України, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 30 грудня 2025 року включно.

Перевести з Державної установи «Дніпровської установи виконання покарань №4» до гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_3 обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.286-1 КК України.

Копію ухвали вручити учасникам процесу.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1