В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 вересня 2025 року м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0001069 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, має середню спеціальну освіту, неодруженого, малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних осіб на утриманні не має, офіційно не працевлаштований, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий:

-24.01.2014 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, за ч. 2 ст. 289 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. За ухвалою Дніпропетровського апеляційного суду від 16.04.2014 року, звільнений з іспитовим строком 3 роки;

-01.04.2016 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська, за ч. 3 ст. 185 КК України, міра покарання позбавлення волі на строк 3 років. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднано не відбутий строк 2 роки 1 місяць за вироком Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 24.01.2014 року, до відбуття 5 років 1 місяць позбавлення волі. Звільнений 08.01.2019 року з Торезької ВК Донецької області по відбуттю строку покарання.

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , усвідомлюючи те, що 24.02.2022 року Указом Президента України за № 64/2022 на території України введено воєнний стан, маючи не зняту і не погашену у встановленому Законом порядку судимість за вироком від 01.04.2016 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185 КК України, повторно вчинив злочин проти власності в умовах воєнного стану.

Так, 4 серпня 2024 року близько 17:30 год. ОСОБА_3 , перебуваючи у під`їзді будинку АДРЕСА_3 , де поблизу дверей квартири АДРЕСА_4 , побачив велосипед марки «ТОР REIDER 680 26» бірюзового кольору, який належить ОСОБА_5 . В цей час, у ОСОБА_3 виник кримінально протиправний умисел направлений на вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжку), вчиненого повторного в умовах воєнного стану.

Після чого, близько 17:30 год., перебуваючи за вказаною вище адресою, ОСОБА_3 , реалізовуючи свій вищевказаний кримінально протиправний умисел, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, та вони є таємними для оточуючих, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів і особистої зацікавленості, вчиняючи злочин в умовах воєнного стану, перебуваючи у під`їзді буд. АДРЕСА_3 , взяв велосипед марки «ТОР REIDER 680 26», що належить ОСОБА_5 , та сховав його на загальному балконі зазначеного будинку. Надалі ОСОБА_3 , доводячи свій кримінально протиправний умисел до кінця, 4 серпня 2024 року близько 22:30 год. повернувся до будинку АДРЕСА_3 та забрав велосипед з загального балкону, де раніше його сховав. Після чого, ОСОБА_3 , утримуючи викрадене майно, а саме велосипед, при собі, покинув приміщення під`їзду вищевказаного будинку, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд.

Таким чином, своїми кримінально протиправними діями ОСОБА_3 спричинив майнову шкоду ОСОБА_5 на суму 6752 гривень 02 копійки.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, щиро покаявся та погодився надати показання щодо обставин, викладених в обвинувальному акті, одночасно погодившись на застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України щодо не дослідження обставин, викладених у обвинувальному акті щодо його обвинувачення.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 суду пояснив, що він дійсно при зазначених в обвинувальному акті обставинах та час, таємно викрав майно, що належить потерпілому. Так, обвинувачений ОСОБА_3 зазначив, що 04.08.2024 року о 17.30 год. у під`їзді будинку АДРЕСА_3 , поблизу дверей квартири АДРЕСА_4 , побачив велосипед марки «ТОР REIDER 680 26», який забрав та сховав на загальному балконі цього ж під`їзду, а пізно ввечері в той же день він повернувся та вже з балкону таємно викрав його, покинувши місце скоєння кримінального правопорушення з викраденим майном.

Судом роз`яснені обвинуваченому ОСОБА_3 наслідки застосування положень ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме, позбавлення його можливості оскаржити в апеляційному порядку визнані ним обставини кримінального правопорушення, а також перевірено правильність розуміння ним цих обставин та добровільність його позиції.

З урахуванням повного визнання своєї винуватості, визнання та підтвердження, обвинуваченим всіх обставин кримінального правопорушення, викладених у обвинувальному акті, з урахуванням думки прокурора та відсутності заперечень, суд вважає можливим застосувати положення ч.3 ст.349 КПК України та визнати недоцільним дослідження доказів на підтвердження винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні ним інкримінованого стороною обвинувачення кримінального правопорушення, обмежившись лише дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_3 .

Таким чином, вина обвинуваченого ОСОБА_3 повністю підтвердилась під час судового провадження, та його умисні дії, які виразилися у таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчиненого повторно, в умовах воєнного стану, правильно кваліфіковано за ч.4 ст.185 КК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст. 66 КК України суд визнає його повне визнання своєї вини та щире каяття.

Обставина, яка обтяжує покарання ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, судом встановлено рецидив злочинів.

Обговорюючи питання про вид і міру покарання ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним діяння, яке відноситься до категорії тяжкого злочину, данні про особу обвинуваченого, який раніше судимий та покарання відбув повністю, офіційно не працевлаштований, неодружений, малолітніх або неповнолітніх дітей на утриманні не має, характеристика відсутня, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не знаходиться, встановлені судом обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого.

З врахуванням особи винного і конкретних обставин події та посткримінальної поведінки обвинуваченого, а саме: беззастережне визнання ним своєї вини; надання пізнавальних показань;подання клопотання про дослідження доказів під час судового розгляду в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК, наявності обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, наявність обставин, що обтяжують покарання, а також, беручі до уваги, що викрадене майно повернуто потерпілій під зберігальну розписку, яка згідно письмової заяви просила призначити покарання обвинуваченому на розсуд суду, суд прийшов до переконання, що обвинувачений ОСОБА_3 може бути перевихований без ізоляції від суспільства, також суд враховує думку прокурора, у зв`язку з чим, вважає необхідним призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі у межах установленої санкцією статті обвинувачення. В порядку передбаченому ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_3 доцільно звільнити від відбування покарань у виді позбавлення волі з випробуванням, встановивши іспитовий строк із покладенням на нього обов`язків передбачених ст.76 КК України, оскільки саме, це покарання, на переконання суду, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення винного та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. Оскільки іспитовий строк дисциплінує засуджених, привчає їх до додержання законів, нагадує їм, що вони не виправдані, а проходять випробування, від результату якого залежить їх подальша доля - звільнення від відбування призначеної основної міри покарання або реальне її відбування.

Таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Під час досудового розслідування у кримінальному провадженні було проведено судову товарознавчу експертизу № 2856 від 12.08.2024 року, витрати на яку складають 378,64 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Суд приходить до висновку, що зазначені судові витрати, у відповідності з вимогами ст. ст. 122, 124, 126 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.

Долю речових доказів необхідно вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 369-371, 373, 374 КПК України суд, -

У Х В А Л И В :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом трьох років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

На підставі п.п. 1,2 ч.1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 378,64 грн. (триста сімдесят вісім гривень 64 копійки), витрати на проведення судової товарознавчої експертизи № 2856 від 12.08.2024 року.

Речові докази:

-велосипед «ТОР REIDER 680 26» бірюзово-чорного кольору, що був вилучений 06.08.2024 року, вважати повернутим потерпілій ОСОБА_5 за належністю.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок суду може бути оскаржено в тридцятиденний строк з дня його проголошення в судову палату по кримінальним справам Дніпровського апеляційного суду через Новокодацький районний суд міста Дніпра.

Суддя: ОСОБА_1