Справа № 346/250/24
Провадження № 11-кп/4808/464/25
Категорія ч.2 ст.272 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2025 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря с/з ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Івано-Франківську апеляційні скарги прокурора, захисника ОСОБА_8 та потерпілої ОСОБА_9 на вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 липня 2025 року, у кримінальному провадженні №0000230 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.272 КК України, -

в с т а н о в и в :

Вироком Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 липня 2025 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Коршів, Коломийського району, Івано-Франківської області, фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України, із вищою освітою, бригадира ТНТС-15 «Моторвагонне ДЕПО Коломия», одруженого, на утриманні має двох неповнолітніх дітей, депутатом не обирався, раніше не судимий,

визнано винуватим та засуджено за ч.2 ст.272 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк трьох років з позбавленням права обіймати посади пов`язані з виконанням робіт підвищеної небезпеки та експлуатації (застосування) машин, механізмів устаткування підвищеної небезпеки на строк 1 рік.

Стягнуто з ОСОБА_7 в дохід держави 17923,5 грн витрат, пов`язаних з проведенням експертизи безпеки життєдіяльності.

В задоволенні цивільного позову відмовлено.

Вирішено питання про речові докази.

Згідно вироку суду, ОСОБА_7 , працюючи відповідно до наказу № 162/ос (розпорядження) про переведення на іншу роботу від 01.09.2016 року, на посаді бригадира (звільненого) підприємства залізничного транспорту (по складу палива основного депо) ВСП «Моторвагонне депо Коломия» ТНТС-15 Акціонерного товариства «Українська залізниця» Регіональної філії Львівська залізниця, що за адресою м. Коломия вул. Сотні Кривоноса, 10, Івано-Франківської області, будучи ознайомленим в установленому порядку з «Посадовою інструкцією бригадира (звільненого) підприємства залізничного транспорту (по складу палива основного депо) ВСП «Моторвагонне депо Коломия» Акціонерного товариства «Українська залізниця» Регіональної філії Львівська залізниця» від 10.01.2019, затвердженої начальником ВСП «Моторвагонне депо Коломия», «Інструкцією з охорони праці № 18 при роботі на висоті», затвердженої наказом №45 від 19.02.2021 року начальника ВСП «Моторвагонне депо Коломия», «Переліком робіт підвищеної небезпеки на виконання яких необхідно видавати наряд-допуск», затвердженого 20.02.2020 року начальником ВСП «Моторвагонне депо Коломия», 26.03.2022 року організовуючи виконання оперативного наказу № 71 від 26.03.2022 року підписаного членом правління АТ «Укрзалізниця» ОСОБА_11 , який о 19 год. 23 хв. було надіслано ОСОБА_7 , виконуючим обов?язки головного інженера служби приміських пасажирських перевезень РФ «Львівська залізниця» ОСОБА_12 , про оперативне навантаження 15 (п?ятнадцяти) залізничних цистерн дизельним паливом із ресурсів ТНТ Коломия, залучив до виконання даних робіт поза робочий час машиніста насосної установки ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_2 , який прибув на територію «Моторовагонне депо Коломия» THTC-15, що за адресою м. Коломия вул. Сотні Кривоноса, 10, Івано-Франківської області, не повідомивши про виконання вказаних робіт з підвищеною небезпекою в той час начальника «Моторвагонне депо Коломия», ОСОБА_14 . Після чого ОСОБА_7 , провів згідно посадових інструкцій бригадира, первинний інструктаж з питань охорони праці на робочому місці та керуючи виконанням робіт з підвищеною небезпекою відповідальну особу за видачу наряду-допуску на виконання робіт підвищеної небезпеки, у зв`язку із цим наряд-допуску на виконання робіт з підвищеною небезпекою ОСОБА_13 , видано не було, що суперечить вимогам п. 1.6. «Правил охорони праці під час виконання робіт на висоті», затверджених наказом Державного комітету України, з промислової безпеки, охорони праці та гірничого нагляду 27.03.2007 року № 62, п.2.3 «Загальних вимог стосовно забезпечення роботодавцям охорони праці працівників», затверджених наказом Міністерства надзвичайних ситуацій України 25.01.2012 року за № 67, п.13 «Переліку робіт підвищеної небезпеки на виконання яких необхідно видавати наряд-допуск», затвердженого начальником ВСП «Моторвагонне депо Коломия» від 20.02.2020 року, п. 1.6. «Інструкції з охорони праці № 18 при роботі на висоті», затвердженої наказом № 45 від 19.02.2021 року начальника ВСП «Моторвагонне депо Коломия», а також виконання робіт з наповнення залізничних цистерн паливом без використання засобів індивідуального захисту, що суперечить вимогам ст. 8 Закону України «Про охорону праці», п.п. 3; 5 «мінімальних вимог безпеки і охорони здоров`я при використанні працівниками засобів індивідуального захисту на робочому місці», затверджених наказом Міністерства соціальної політики України 27.12.2018 року, п.3.3.3. «інструкція з охорони праці № 18 по роботі на висоті», затвердженої наказом № 45 від 19.02.2021 року п.1.6 «Інструкції з охорони праці № 21 для машиніста насосної установки», затвердженої наказом № 330 від 03.12.2021 року, тобто відповідно до примітки ст. 272 КК України, будучи особою, яка зобов`язана дотримувати правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою, вчинив кримінальне правопорушення, а саме порушив правила безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою, що спричинило загибель людей.

Відповідно до п 2.8 посадової інструкції бригадира (звільненого) підприємства залізничного транспорту (по складу палива основного депо) ВСП «Моторвагонне депо Коломия» Акціонерного товариства «Українська залізниця» Регіональної філії Львівська залізниця, він організовує виконання вимог системи управління охорони праці на виробничих дільницях бази палива та екіпіровки через проведення встановлених видів інструктажів, безпосередньо керує виконанням робіт з підвищеною небезпекою;

П. 2.10. контролює додержання працівниками трудової і виробничої дисципліни, застосування безпечних прийомів праці, використання засобів індивідуального захисту.

Так, ОСОБА_7 , в ніч з 26 на 27.03.2022 року, приблизно о 24 год. 00 хв., залишив ОСОБА_13 , при виконанні робіт з підвищеною небезпекою під час навантаження залізничної цистерни дизельним паливом із ресурсів ТНТС, на території «Моторовагонне депо Коломия», відлучившись із місця проведення робіт, чим допустив порушення забезпечення виконання правил охорони праці, відповідно до вимог п.п. 2.8., 2.10., 4.5, 4.6., «Посадової інструкції бригадира (звільненого) підприємств залізничного транспорту (по складу палива основного депо) ВСП «Моторвагонне ДЕПО Коломия», в частині безпосереднього керування виконанням робіт з підвищеною небезпекою. Контролю за використання працівниками спецодягу та інших засобів індивідуального захисту, забезпечення безпечних і здорових умов праці, які покладені на ОСОБА_7 , що стало наслідком падіння ОСОБА_13 , під час наливу залізничної цистерни дизельним паливом на складі палива (ТНТС) з перехідної площадки зливної естакади з висоти 3, 3 м., на бетонну обмотку колії, у зв`язку із чим ОСОБА_13 , отримав тілесні ушкодження несумісні з життям у вигляді:

-Забійної рани в межах потиличної ділянки ліворуч; відповідного їй поширення крововиливу у м`які тканини волосистої частини голови та лінійного перелому кісток черепа (склепіння і основи), обмежено-дифузного субарахноїдальний крововилив на всьому протязі великих півкуль головного мозку та півкуль мозочку; вогнища забою головного мозку в межах лівої півкулі мозочку, правих лобової та скроневої часток; субдурального крововиливу об`ємом 50 см, над правою півкулею головного мозку; крововиливу у шлуночки головного мозку;

-Компресійного перелому 1-го поперекового хребця; крововиливу у підшкірно-жирову клітковину та м`язах бічної поверхні грудної стінки зліва, в межах лівої сідничної ділянки та верхньої третини лівого стегна; перелому ребер зліва; ознаки струсу тіла (крововиливу у корені легень та легеневі зв`язки, в ділянці кореня брижі тонкої кишки);

-Садна на обличчі в лобній ділянці ліворуч; садна в ділянці передньої поверхні лівого колінного суглобу.

Ушкодження в ділянці голови формують комплекс відкритої черепної травми, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень і перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_13 . Перелом ребер та 1-го поперекового хребця мають ознаки тілесного ушкодження середньої тяжкості, а ізольовані садна та крововиливи у м`яких тканинах тіла мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Відповідно до висновку експерта при судово-токсологічному дослідженні у крові ОСОБА_13 , виявлено: етиловий спирт в концентрації 1,3 г/л. (проміле); в сечі 0,97 г/л. (проміле).

В ході проведення огляду місця події 27.03.2022 року проведеного слідчим слідчого відділення Коломийського РВП ГУНП в Івано-Франківській області на території «Моторвагонне депо Коломия» ТНТС-15, що за адресою: м. Коломия, вул. Сотні Кривоноса, 10, Івано-Франківської області, при огляді тіла ОСОБА_13 , на місці події було зафіксовано відсутність на останньому спеціальних страхувальних засобів (далі ССЗ) запобіжного поясу та приладдя, що використовується для забезпечення безпеки при виконання робіт на висоті.

Захисник ОСОБА_8 не погоджуючись з вироком суду в своїй апеляційній скарзі вважає його незаконним та необґрунтованим, мотивуючи це істотним порушенням кримінального процесуального закону, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, необґрунтованістю та невідповідністю призначеного покарання особі обвинуваченого та тяжкості правопорушення. Зазначає, що вирок ухвалено з порушенням вимог щодо обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що є порушенням ст. 370, 374 КПК України. Вказує, що суд порушив вимоги ст.94 КПК України, не дослідивши всебічно, повно та об`єктивно обставини справи та не надавши належної оцінки доказам сторони захисту, не зазначив мотивів, з яких відкинув чи не взяв до уваги ці докази, а саме: суд проігнорував той факт, що налив/злив паливно-мастильних матеріалів на залізничних цистернах станом на 26-27.03.2022 не був передбачений Переліком робіт підвищеної небезпеки, на виконання яких необхідно видавати наряд-допуск, і відповідно, наряд-допуск на виконання цих робіт не видавався, а дії ОСОБА_7 ґрунтувалися на Оперативному наказі № 71 від 26.03.2022, виданому вищим керівництвом. Також не було враховано, що обвинувачений не був ознайомлений під підпис з Наказом № 94 та Переліком робіт, що вимагають наряду-допуску, а первинний інструктаж з охорони праці по Інструкції №18 «роботи на висоті» був проведений ним потерпілому ОСОБА_13 , про що свідчить відмітка у журналі. Також захист стверджує, що свідок (головний інженер) підтвердив відсутність у ОСОБА_7 обов`язку видавати наряд-допуск на даний вид робіт і обов`язку безпосередньо повідомляти керівника про виконання оперативного наказу, а також свідчення того, що потерпілий самовільно перебував на висоті після виконання робіт, і його падіння відбулося у момент, коли він не повинен був перебувати на цистерні. Ставить під сумнів допустимість доказів сторони обвинувачення, зокрема, висновку експерта, оскільки він нібито ґрунтується на припущеннях, а матеріали, які були використані для його складання, отримані з порушенням процедури. Захист вважає, що суд порушив презумпцію невинуватості, оскільки вина ОСОБА_7 не була доведена поза розумним сумнівом, і вирок ґрунтується на припущеннях, а не на належних та допустимих доказах.

Просить скасувати вирок суду та закрити кримінальне провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 на підставі п.2, 3 ч.1 ст.284 КПК України.

Прокурор подав апеляційну скаргу, в якій не оспорюючи правильність кваліфікації дій та доведеність вини обвинуваченого, вважає вирок суду першої інстанції незаконним, необгрунтованим та таким, що підлягає скасуванню в частині призначеного судом покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості. Вказує, що призначене додаткове покарання не відповідає вимогам ст.55 КК України. Суд не конкретизував правову заборону та не охопив вид діяльності та посади, з якими було пов`язано вчинення злочину (організація та забезпечення дотримання правил безпеки). Вказує, що суд призначив недостатній строк основного покарання, якого не достатньо для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів. Обвинувачений порушив правила безпеки під час робіт з підвищеною небезпекою, що спричинило загибель людини, але вину не визнав і не розкаявся. Призначене додаткове покарання не перешкоджає обвинуваченому обіймати посади, пов`язані з організацією та забезпеченням дотримання правил безпеки.

Просить вирок суду в частині призначення ОСОБА_7 покарання скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років із позбавленням права обіймати посади пов`язані з організацією та забезпеченням дотримання правил безпеки на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності на строк 3 роки.

Потерпіла ОСОБА_15 в своїй апеляційній скарзі вважає, що судове рішення є незаконним та підлягає скасуванню через невідповідність призначеного покарання тяжкості злочину, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону. Основним доводом скарги є те, що призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді трьох років позбавлення волі є явно несправедливим через м`якість. Апелянтка наголошує, що вчинений злочин належить до категорії тяжких, оскільки він спричинив загибель її батька, а тому вимагає більш суворого покарання, необхідного для виправлення засудженого та попередження нових злочинів. На думку потерпілої, суд першої інстанції помилково врахував лише ті дані, що позитивно характеризують обвинуваченого, а саме те, що він раніше не судимий та має на утриманні двох неповнолітніх дітей, і не взяв до уваги обставини, які обтяжують покарання. Зокрема, апелянтка вказує на зухвалу поведінку ОСОБА_7 , його стійку антиправову орієнтацію, невизнання вини та відсутність щирого співчуття за скоєне. Вона стверджує, що висновки суду суперечать фактичним обставинам, оскільки вина обвинуваченого повністю підтверджується сукупністю зібраних доказів, серед яких витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань, протоколи огляду місця події та висновки експертиз. Ці докази доводять, що ОСОБА_7 , будучи посадовою особою, відповідальною за дотримання правил безпеки, порушив їх, не забезпечивши належний контроль, використання засобів індивідуального захисту та залишивши її батька без нагляду під час виконання робіт з підвищеною небезпекою, що й призвело до трагедії. Крім того, скарга вказує на істотне порушення судом норм кримінального процесуального закону, зокрема принципів рівності перед законом, змагальності сторін та права на справедливий суд, гарантованих Конституцією України та Конвенцією з прав людини. Такі порушення, на думку потерпілої, є підставою для скасування вироку.

Просить скасувати вирок суду першої інстанції повністю та ухвалити новий, яким визнати ОСОБА_7 винним і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права обіймати певні посади на строк 3 роки.

В судовому засіданні апеляційного суду апелянти підтримали доводи своїх апеляційних скарг.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу потерпілої слід залишити без задоволення, а апеляційні скарги захисника та прокурора підлягають частковому задоволенню, виходячи із наступного.

У відповідності до положень ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Таким є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Суд першої інстанції з дотриманням вимог ст.94 КПК України оцінив пояснення сторін, показання свідків, результати слідчих дій, протоколи службового розслідування нещасного випадку та висновки судово-медичної, токсикологічної і технічної експертиз. Сукупність цих доказів підтверджує, що ОСОБА_7 , перебуваючи на посаді бригадира та будучи відповідальним за організацію, керівництво і контроль за виконанням робіт з підвищеною небезпекою, допустив істотні порушення правил охорони праці, що перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті працівника ОСОБА_13 .

Апеляційний суд відхиляє доводи сторони захисту, що роботи з навантаження дизельного палива не були включені до Переліку робіт підвищеної небезпеки, які виконуються за нарядом-допуском. Матеріали справи свідчать, що незалежно від назви конкретного виду робіт, наповнення залізничних цистерн паливом, перебування працівника на висоті 3,3 м, виконання робіт у нічний час та в умовах підвищеної техногенної небезпеки відносяться до робіт з підвищеним ризиком та прямо підпадають під дію вимог нормативних документів, з якими обвинувачений був ознайомлений під підпис. Відтак ОСОБА_7 був зобов`язаний не допускати до виконання робіт працівника, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння, забезпечити належний контроль за діями працівника, організувати виконання робіт відповідно до норм охорони праці, забезпечити робітника засобами індивідуального захисту, слідкувати за їх правильним використанням та не залишати працівника без нагляду під час виконання робіт на висоті.

Проте, обвинувачений не виконав цих вимог, що підтверджується доказами безпосередньо дослідженими судом першої інстанції.

Зокрема, висновками експерта встановлено факт перебування потерпілого ОСОБА_13 у стані алкогольного сп`яніння середнього ступеня з концентрацією алкоголю в крові (1,3‰), що вказує на виражене погіршення координації рухів, зниження уваги, уповільнення реакцій, зниження критичності та підвищення ризику падіння.

Відповідно до посадових інструкцій та нормативних документів з охорони праці, потерпілий ОСОБА_13 в стані сп`яніння не мав права виконувати такі роботи, а обвинувачений ОСОБА_7 був зобов`язаний перевірити стан працівника та прийняти рішення про його допуск чи недопуск до роботи.

Відповідно до п.2.10 посадової інструкції бригадира, він повинен контролювати додержання працівниками трудової і виробничої дисципліни, застосування безпечних прийлмів праці, використання засобів індивідуального захисту а також забезпечення безпечних умов праці. Відповідно до п.2.8, він мав організовувати виконання вимог системи управління охорони праці на виробничих дільницях бази палива та екіпіровки через проведення встановлених видів інструктажів, безпосередньо керувати виконанням робіт з підвищеною небезпекою. (т.1 а.п. 162).

Згідно з Інструкцією «з охорони праці №18 ПРИ РОБОТІ НА ВИСОТІ» (п.1.11), працівники, які мають незадовільне самопочуття, керівником робіт до роботи не допускаються. Не допускаються до роботи працівники, що перебувають у стані алкогольного або наркотичного сп`яніння (т.1 а.п.209). Невиконання цього обов`язку є грубим порушенням правил техніки безпеки та створює безпосередню загрозу життю та здоров`ю працівника.

Обов`язок щодо перевірки стану працівника перед початком робіт прямо покладено на бригадира відповідно до посадової інструкції, що перебувала у розпорядженні обвинуваченого, а також випливає із загальних норм охорони праці, які забороняють допуск до роботи осіб у нетверезому стані.

Порушення ОСОБА_7 цих обов`язків не було випадковим: обвинувачений не тільки допустив працівника, який був у стані сп`яніння, але й залишив його без безпосереднього нагляду під час виконання робіт з підвищеною небезпекою, чим порушив вимоги вищенаведеної посадової інструкції щодо (п.2.8) щодо обов`язку безпосередньо керувати виконанням робіт з підвищеною небезпекою.

Також, судовою експертизою встановлено, що ключовою причиною смертельного наслідку є невикористання засобів індивідуального захисту та перебування потерпілого без страхувального спорядження.

Матеріали кримінального провадження вказують, що ОСОБА_7 , викликавши ОСОБА_13 на виконання оперативного наказу в позаробочий час в темну пору доби, не перевірив належним чином його стан, не виявив або проігнорував ознаки алкогольного сп`яніння, а отже допустив до роботи особу, яка не могла безпечно виконувати дії, пов`язані з перебуванням на висоті та керуванням обладнанням. Також, обвинувачений не видав ОСОБА_13 засоби індивідуального захисту, а безпосередньо під час виконання робіт з підвищеною небезпекою, залишив його без нагляду, що прямо суперечить вимогам посадових інструкцій та інструкції з охорони праці.

Будь-яких доказів про те, що ОСОБА_7 видавав потерпілому ОСОБА_13 засоби індивідуального захисту, матеріали кримінального провадження не містять. Отже, допущені обвинуваченим порушення є грубими та перебувають в причинно-наслідковому зв`язку з загибеллю потерпілого.

Установлені експертизами тілесні ушкодження, характер травм та обставини події підтверджують, що падіння сталося в момент, коли потерпілий перебував на висоті без страхувального поясу.

Фактичні дані отримані в ході огляду місця події, підтверджують відсутність на потерпілому ОСОБА_13 засобів індивідуального захисту.

Факт відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 на місці виконання робіт ОСОБА_13 , підтверджується показаннями свідка ОСОБА_16 та показаннями обвинуваченого.

Доводи сторони захисту, що потерпілий самовільно піднявся на цистерну після завершення небезпечних робіт «на висоті», не має вирішального значення, оскільки роботи з наповнення цистерн паливом віднесені до робот з підвищеною небезпекою на всіх етапах, а тому мали виконуватись під безпосереднім контролем ОСОБА_7 .

Оскільки обвинувачений не забезпечив постійного контролю за потерпілим, зокрема використання ним засобів індивідуального захисту, саме його дії створила умови для порушення ОСОБА_13 вимог нормативно-правових актів щодо охорони праці та як результат - настання загибелі ОСОБА_13 .

Доводи захисника, що в журналі реєстрації інструктажів з питань охорони праці на робочому місці є підпис ОСОБА_13 під №670, що підтверджує проведення з ним інструктажа та видачу йому засобів індивідуального захисту, не заслуговують на увагу апеляційного суду.

Підпис в зазначеному журналі лише підтверджує проведення інструктажу, проте не підтверджує факт видачі зісобів індивідуального захисту. Ця ж інформація вбачається і з відповіді наданої начальником моторвагонного депо Коломия на запит захисника.

Згідно відповіді наданої в.о. начальника моторвагонного депо Коломия на запит слідчого (т.1 а.с.198), в журналі видачі засобів індивідуального захисту на виконання робіт підвищеної небезпеки станом на 26-27 березня запис відсутній.

Такі обставини спростовують твердження сторони захисту, що з боку ОСОБА_7 немає порушень посадових інструкцій та вимог з охорони праці.

Доводи про процесуальні порушення слідчого при призначенні експертизи, а також проведення експертизи з посиланням на Інструкцію з охорони праці №18 «ПРИ РОБОТІ НА ВИСОТІ», не спростовують висновки суду першої інстанції про допустимість доказів.

Ненадання стороною обвинувачення документів, якими було витребувано чи отримано посадової Інструкції ОСОБА_7 та Інструкції №18, не призводить до висновку про недопустимість висновків експерта. Згідно матеріалів експертизи (т.1 а.с.188) такі інструкції надавалися експерту, а тому були враховані при проведенні експертного дослідження. Слід врахувати, що зазначені інструкції є нормативно-правовими актами, їх копії у кримінальному провадженні завірені печатками та підписом посадової особи, а тому порядок їх витребування та отримання слідчим не впливає на їх зміст.

Не заслуговують уваги апеляційного суду й інші доводи захисника, про відсутність в діях обвинуваченого складу кримінального правопорушення.

Оцінюючи доводи апеляційних скарг в частині призначеного покарання, апеляційний суд виходить із положень ст.ст.50, 65 КК України та встановлених судом першої інстанції фактичних обставин справи. Суд першої інстанції при визначенні виду та міри покарання не в повній мірі врахував усі суттєві для цього обставини, що призвело до призначення надто суворого покарання у вигляді позбавлення волі.

При цьому, суд не врахував, що дії потерпілого ОСОБА_13 , також містять порушення вимог нормативно-правових актів з охорони праці та перебувають у зв`язку із настанням суспільно-небезпечних наслідків.

Не врахував суд і тих обставин, що терміновість проведення робот з наповнення цистерн в неробочий час, були викликані необхідністю збереження палива від ракетних обстрілів, які почались внаслідок війни.

Як пояснив обвинувачений, наказ про виконання цих робіт був неочікуваний, тому йому довелося шукати робітників, яки погодяться вийти у вихідний день працювати в нічний час. Ці показання не були спростовані стороною обвинувачення під час судового розгляду.

Крім того, ОСОБА_7 раніше не судимий, має позитивні характеристики, тривалий стаж роботи, утримує неповнолітніх дітей, характеризується як особа зі сталою соціальною поведінкою та постійним місцем проживання. Обвинувачений не ухилявся від органів досудового розслідування та суду, сприяв встановленню фактичних обставин події, а злочин вчинений з необережності. Роботи виконувалися на виконання оперативного наказу, який надійшов у позаробочий час, за умов воєнного стану, що об`єктивно ускладнювало організацію контролю на рівні підприємства в цілому.

При призначенні, покарання суд повинен не лише реагувати на наслідки злочину, а й оцінювати, чи є позбавлення волі необхідним для досягнення мети покарання, та чи недостатньо для досягнення мети покарання іншого виду покарання.

Враховуючи дані, що характеризують обвинуваченого, його поведінку до та після події, відсутність ризику вчинення нових правопорушень, апеляційний суд вважає, що покарання у виді обмеження волі у поєднанні з додатковим покаранням буде достатнім і необхідним для ОСОБА_7 .

На відміну від позбавлення волі, покарання у вигляді обмеження волі дозволяє забезпечити належний контроль за поведінкою засудженого, водночас не ізолюючи його повністю від суспільства, що відповідає принципу індивідуалізації покарання. При цьому обмеження волі як вид покарання не суперечить цілям загальної та спеціальної превенції, оскільки у поєднанні з додатковим покаранням фактично унеможливлює повторне виконання обвинуваченим функцій, у межах яких були допущені грубі порушення правил охорони праці.

Що стосується доводів прокурора про формулювання обмежень додаткового виду покарання, вони заслуговують на увагу апеляційного суду. Враховуючи характер правопорушення, таке обмеження повинно бути пов`язане саме з позбавленням права обіймати посади пов`язані з організацією та забезпеченням дотримання правил безпеки на підприємствах, установах, організаціях всіх форм власності.

В решті вирок підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 та прокурора задовольнити частково.

Вирок Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 24 липня 2025 року щодо обвинуваченого ОСОБА_7 змінити в частині призначеного покарання.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч.2 ст.272 КК України та призначити покарання у виді обмеження волі строком на 3 роки з позбавленням права обіймати посади пов`язані з організацією та забезпеченням дотримання правил безпеки на підприємствах, установах та організаціях всіх форм власності строком на 1 рік.

Строк відбуття покарання рахувати з дня прибуття ОСОБА_7 до виправного центру та постановки на облік.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий ОСОБА_2

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4