Справа № 334/9999/25
Номер провадження № 1-кс/334/3001/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2025 року слідчий суддя Дніпровського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_1 при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши клопотання слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Запоріжжя, українцю, громадянину України, який має середню освіту, неодруженому, який не має на утримані малолітніх та неповнолітніх дітей, офіційно не працевлаштованому, пенсіонеру за віком, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_5 , слідчого ОСОБА_6 , підозрюваного ОСОБА_4 , захисника адвоката ОСОБА_7

в с т а н о в и в:

Слідчий СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_4 .

Обґрунтовує клопотання тим, що 26.11.2025 року, близько 17 год. 40 хв., ОСОБА_4 , перебуваючи поблизу Запорізької загальноосвітньої школи ІІІІ ступенів № 87 Запорізької міської ради Запорізької області, розташованої за адресою: м. Запоріжжя, вул. Незламна, буд. 3Б, під час справляння природної потреби (малої нужди) біля одного з кущів на зазначеній місцевості, помітив на дитячому майданчику вказаної школи доньку своєї знайомої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , малолітню ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . У цей час ОСОБА_4 , перебуваючи у громадському місці з оголеним статевим органом, діючи умисно, усвідомлюючи малолітній вік дитини, протиправний та аморальний характер своїх дій, маючи прямий умисел, спрямований на задоволення своєї статевої пристрасті шляхом вчинення розпусних дій стосовно малолітньої ОСОБА_9 , користуючись наявним знайомством із останньою, покликав її до себе. Надалі, перебуваючи поруч із малолітньою ОСОБА_9 та реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 вчинив розпусні дії у вигляді інтелектуального розбещення малолітньої потерпілої, що виразилися в тому, що він демонстрував їй свій оголений статевий орган, непристойно торкався його, висловлював пропозиції доторкнутися до нього, а також запропонував потерпілій продемонструвати йому свої статеві органи, чим грубо порушив нормальний психічний, моральний та соціальний розвиток малолітньої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Так, 27.11.2025 в період часу з 20:10 до 20:15 (фактичний час затримання 27.11.2025 о 18:14), ОСОБА_4 затримано у порядку ст. 208 КПК України.

Причетність ОСОБА_4 до інкримінованого кримінального правопорушення (злочину) підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме:

-протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 ;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі потерпілого ОСОБА_9 ;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_10

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_10 ;

-протоколом допиту свідка ОСОБА_8 ;

-протоколом огляду речі, а саме аудіозапису архіватору мовленнєвої інформації за повідомленням, яке надійшло 26.11.2025 о 18:09 до відділу служби «102» за фактом розбещення неповнолітніх та яке зареєстровано в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журнал єдиного обліку) Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області під № 44303.

-висновком психолога за результатами проведення допиту ОСОБА_9 .

Під час проведення досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме встановлено, що ОСОБА_4 може:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідків у цьому ж кримінальному провадженні;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення.

Разом з цим, 28.11.2025 проведено допит підозрюваного ОСОБА_4 , який в ході допиту свою провину в інкримінованому злочині не визнав, а також відмовився від проведення слідчого експеременту за його участю.

Наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, підтверджується сукупністю наведених нижче обставин. По-перше, ОСОБА_4 інкриміновано умисне вчинення тяжкого злочину проти статевої свободи, статевої недоторканості малолітньої особи та морального розвитку малолітньої дитини, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів. Усвідомлення реальної загрози призначення покарання у вигляді тривалого позбавлення волі об`єктивно створює для підозрюваного мотив уникнути кримінальної відповідальності шляхом переховування від органу досудового розслідування та суду.

По-друге, на теперішній час ОСОБА_4 повідомлено про підозру, він обізнаний із суттю пред`явленому йому повідомлення про підозру, а також із наявністю в матеріалах провадження сукупності доказів його причетності до вчинення злочину (показання малолітньої потерпілої, свідків, результати пред`явлення для впізнання, аудіозапис повідомлення на лінію «102» тощо). Усвідомлюючи силу та узгодженість цих доказів, підозрюваний, перебуваючи на волі та не будучи обмеженим у свободі пересування, може прийняти рішення переховуватись, змінити місце проживання, виїхати за межі населеного пункту, області, країни, використовуючи відсутність постійного процесуального контролю.

По-третє, стороною обвинувачення відсутні відомості про наявність у ОСОБА_4 сталих соціальних зв`язків, які б істотно зменшували ризик його переховування (зокрема, офіційного працевлаштування, тривалого сімейного утримання малолітніх дітей на його утриманні, наявності тяжких захворювань, які фактично унеможливлювали б зміну місця проживання тощо). Ненадання стороною захисту будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження таких обставин свідчить про відсутність достатніх гарантій того, що підозрюваний, усвідомлюючи тяжкість можливого покарання, сумлінно виконуватиме процесуальні обов`язки та не вчинить спроб переховуватись.

З огляду на викладене, орган досудового розслідування вважає доведеним існування реального, а не умовного ризику того, що ОСОБА_4 , у разі незастосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, полягає в реальній можливості незаконного впливу підозрюваного ОСОБА_4 на малолітніх потерпілу та свідків у кримінальному провадженні. Підозрюваному відомі особа та місце проживання малолітньої потерпілої ОСОБА_9 , а також її матері ОСОБА_8 , з якою він перебуває у знайомих стосунках, що прямо випливає з установлених обставин події. З огляду на малолітній вік потерпілої, її психологічну вразливість та залежність від дорослих, у тому числі від матері та найближчого оточення, існує реальна небезпека того, що ОСОБА_4 , перебуваючи на волі, може шляхом особистих контактів, телефонних дзвінків, повідомлень у месенджерах або через третіх осіб здійснювати психологічний тиск, вмовляння, залякування, уговори не розповідати, змінити показання або примиритися, що може призвести до спотворення чи повної відмови від раніше наданих правдивих показань.

Крім того, у провадженні допитані свідки, зокрема ОСОБА_10 та ОСОБА_8 , які безпосередньо сприймали обставини події або її наслідки, а також брали участь у процесуальних діях. Підозрюваному відомі їхні анкетні дані, а з огляду на локальність місця події (територія школи, дворові/сусідські зв`язки) і місця їх можливого перебування. За таких умов, перебуваючи на свободі, ОСОБА_4 може намагатися схиляти вказаних осіб до зміни показань на його користь, відмови від участі у слідчих та судових діях, заниження значення побаченого або ігнорування викликів до органу досудового розслідування і суду. У сукупності ці обставини свідчать про реальний, а не гіпотетичний характер ризику незаконного впливу на потерпілу та свідків, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, який не може бути усунутий шляхом застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, полягає в реальній небезпеці вчинення підозрюваним ОСОБА_4 іншого кримінального правопорушення, у тому числі аналогічного за своїм характером. Інкримінований йому злочин є умисним, вчиненим щодо малолітньої особи, у громадському місці, на території навчального закладу (дитячий майданчик Запорізької загальноосвітньої школи ІІІІ ступенів № 87), із використанням знайомства з дитиною. Такі обставини свідчать про підвищену суспільну небезпеку особи підозрюваного та про те, що його поведінка не була випадковою чи ситуативною, а відображає наявність протиправної спрямованості, пов`язаної з посяганням на статеву свободу та недоторканість малолітніх осіб. Крім того, місце вчинення злочину є територією, де постійно перебувають малолітні та неповнолітні діти, що об`єктивно створює для підозрюваного умови для можливого повторення подібних дій щодо інших дітей у разі його перебування на волі. Підозрюваному відомі режим роботи навчального закладу, порядок перебування дітей на території школи, а також коло їх спілкування. Відсутні будь-які дані про те, що після вчинення інкримінованого діяння він усвідомив протиправність своєї поведінки, вжив заходів до відшкодування завданої шкоди чи вчинив інші дії, які б свідчили про суттєве зменшення ризику повторного правопорушення.

За наведених обставин ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, має реальний характер і не може бути усунутий шляхом застосування до ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних із його ізоляцією від суспільства.

Жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, з наступних підстав:

- особисте зобов`язання фактично не зможе забезпечити реальне запобігання спробам вчинити підозрюваним дії, передбачені п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки полягає у покладенні на підозрюваного виконання покладених на нього судом обов`язків, передбачених ст. 194 КК України, які підозрюваний ОСОБА_4 не зможе виконати внаслідок тяжкості вчиненого ним правопорушення та усвідомлення невідворотності покарання за його вчинення, існування ризику переховування від органів досудового розслідування та/або суду, можливості вчинення іншого кримінального правопорушення та незаконного впливу на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні;

- особиста порука полягає у наданні особами, яких слідчий суддя вважає такими, що заслуговують на довіру, письмового зобов`язання про те, що вони поручаються за виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків відповідно до ст. 194 КПК України і зобов`язуються за необхідністю доставити його до органу досудового розслідування чи в суд на першу про те вимогу на адресу Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області та Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області не надходили письмові звернення осіб, які поручаються за підозрюваного. На теперішній час осіб, які б заслуговували на довіру та зможуть повною мірою забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КК України, не встановлено. Крім того, вказаний запобіжний захід також надає свободу пересування підозрюваному, що дає підстави вважати про можливість незаконного впливу на свідків та потерпілу з його боку, можливість переховування від органу досудового розслідування та/або суду або вчинення іншого кримінального правопорушення;

- застава слідчому чи прокурору не надходили заяви або клопотання від підозрюваного, рідних або інших осіб про врахування можливостей внесення грошових коштів на спеціальний рахунок, визначений у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України при зверненні слідчого, прокурора до слідчого судді з клопотанням про застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу;

- домашній арешт полягає у забороні підозрюваному залишати житло цілодобово або у певний період доби, проте є недостатнім для нейтралізації встановлених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Перебуваючи за місцем фактичного проживання, підозрюваний матиме реальну можливість незаконно впливати на малолітню потерпілу та свідків (телефоном, через месенджери, третіх осіб), вчиняти дії, спрямовані на знищення чи спотворення речей і документів, що мають доказове значення, а також не виключається вчинення ним іншого кримінального правопорушення, у тому числі аналогічного за своїм характером. Крім того, треба враховувувати те, що кв. АДРЕСА_2 , відповідно до інформації з Державного реєстру прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо суб`єктів, не перебуває у власності підозрюваного ОСОБА_4 .

На теперішній час на адресу органу досудвого розслідування не надходило жодних заяв від володільцев вказаної квартири щодо відсутності заперечень через ймовірне перебування останнього під домашнім арештом на строком 2 місяця, у випадку його обрання.

Таким чином, у разі застосування до підозрюваного ОСОБА_4 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, неможливо запобігти вищевказаним ризикам, оскільки вони передбачають перебування на волі, що дає можливість негативно впливати на повне та всебічне встановлення об`єктивної істини у кримінальному провадженні та ухилитися від органів досудового розслідування, суду.

На підставі положень Конституції України і Конвенції ООН про права дитини 26 квітня 2001 року в Україні був прийнятий Закон «Про охорону дитинства», який визначає охорону дитинства стратегічним загальнонаціональним пріоритетом і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист та всебічний розвиток встановлює основні засади державної політики у цій сфері.

Так, у ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» відзначено, що кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності. Держава здійснює захист дитини від усіх форм фізичного і психічного насильства, образи, недбалого і жорстокого поводження з нею, експлуатації, включаючи сексуальні зловживання, у тому числі з боку батьків або осіб, які їх замінюють; втягнення у злочинну діяльність, залучення до вживання алкоголю, наркотичних засобів і психотропних речовин.

Тому застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою відповідає нормам національного та міжнародного законодавства.

Таким чином, тримання під вартою ОСОБА_4 є єдиним заходом, який повністю унеможлиивлює повторнення останнім аналогічним дій щодо дітей, що забезпечує захист суспільсва та інших потенційних потерпілих.

Інтереси малолітньої ОСОБА_11 вимагають її максимального захисту від будь я кої вторинної віктимізації. Перебвання підозрюваного ОСОБА_4 на волі неминуче спрчинятиме психологічний тиск на малолітню ОСОБА_11 та її матір, ускладнюватиме проведення подальших слідчих дій за участю останньої, викликатиме страх та небезпеку.

З урахуванням викладеного просить клопотання задовольнити.

В судовому засіданні прокурор та слідчий виклали доводи, аналогічні до наведених в клопотанні, просив таке задовольнити з підстав зазначених в клопотанні.

Підозрюваний та його захисник просили відмовити у задоволенні клопотання, застосувати запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, оскільки наміру переховуватися від слідства та впливати на потерпілого та свідків не має.

Заслухавши думку підозрюваного, захисника, прокурора, оглянувши та перевіривши надані матеріали клопотання, слідчий суддя доходить наступних висновків.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області знаходяться матеріали досудового розслідування, внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 листопада 2025 за № 0002299 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України. Відомості до ЄРДР внесені з викладом обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.(а.с. 9).

28.11.2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 156 КК України (а.с. 69-72).

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується отриманими у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі потерпілого ОСОБА_9 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ; протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участі свідка ОСОБА_10 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 ; протоколом огляду речі, а саме аудіозапису архіватору мовленнєвої інформації за повідомленням, яке надійшло 26.11.2025 о 18:09 до відділу служби «102» за фактом розбещення неповнолітніх та яке зареєстровано в інформаційно-телекомунікаційній системі «Інформаційний портал Національної поліції України» (журнал єдиного обліку) Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області під № 44303; висновком психолога за результатами проведення допиту ОСОБА_9 .

Проаналізувавши та оцінивши досліджені докази, суд вважає, що всі вищезазначені докази є достатніми для висновку суду про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, оскільки існують факти, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що останній міг вчинити дане кримінальне правопорушення.

Згідно висновків Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушень громадського порядку.

Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

Термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

При цьому, не можна не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру. Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14 березня 1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна це питання, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.

Отже, обраний відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за вказаних обставин справи, з урахуванням встановлених ризиків, на думку слідчого судді, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Питання щодо наявності чи відсутності в діях ОСОБА_4 складу кримінального правопорушення, належність та допустимість цих доказів, можуть бути більш ретельно досліджені в подальшому органами досудового розслідування та/або судом при розгляді кримінального провадження в судовому засіданні.

ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.

Раніше ОСОБА_4 не судимий.

Згідно з п.5 ч.2 ст.183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Крім того, інкриміновані обставини вчинення кримінального правопорушення у своїй сукупності з його тяжкістю, підтверджують наявність вищевказаних ризиків, хоча сама по собі тяжкість злочину не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, в той же час суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

При цьому, суд вважає, що підозрюваний, перебуваючи на волі, усвідомлюючи тяжкість покарання, яке загрожує йому в разі визнання його винним, не буде виконувати покладені на нього обов`язки та може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, з метою уникнення від кримінальної відповідальності. Доказів стійких соціальних зв`язків, роботи підозрюваного суду не надано.

Доказів неможливості підозрюваного за станом здоров`я перебувати в місцях ув`язнення не надано.

При встановлені наявності ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України слідчий суддя враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є потерпілими та свідками у кримінальному проваджені, а саме спочатку, на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду, а стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи у судовому засіданні. При цьому, суд може обґрунтувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору або посилатися на них. При цьому, суд враховує, що свідком та потерпілою у провадженні є малолітні особи, та надані висновки психолога за результатом допиту малолітніх осіб.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, також слідчий суддя вважає доведеним.

У сукупності всі вище вказані обставини свідчать про наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Отже, слідчим та прокурором повністю доведені обставини, передбачені ч.1 ст.194 КПК України.

Між тим, будь-яких доказів на підтвердження того, що ризик переховування підозрюваного, чи впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, вчинення іншого кримінального правопорушення, або взагалі не існує, або не підтверджений, слідчому судді не надано. Як і не зазначено, що запобіжний захід, який не пов`язаний із позбавленням волі здатний їм запобігти, а тому підстав для застосування запобіжного заходу не пов`язаного із позбавленням волі не вбачаю. Застосування більш м`яких запобіжних заходів особисте зобов`язання, особиста порука, домашній арешт та застава, будуть недостатньо ефективними запобіжними заходами для запобігання ризикам порівняно із взяттям під варту, зокрема підозрюваний не працює та не має постійного джерела доходів.

Також слід звернути увагу на те, що більш м`які запобіжні заходи не можливо застосувати у зв`язку з тим, що дані запобіжні заходи вимагають наявність особливої довіри до підозрюваного в підтвердження можливості дотримання процесуальних обов`язків. Враховуючи вказані обставини, вимагається постійний контроль за поведінкою підозрюваного, що може бути досягнуто лише при застосуванні запобіжного заходу, пов`язаного із триманням під вартою.

Також суд враховує обставини, за яких вчинено кримінальне правопорушення, його тяжкість та інші наведені вище обставини, у тому числі й дані про особу підозрюваного (його вік, не одружений, не має постійного доходу, не працює) дають обґрунтовані підстави вважати, що такі ризики мають місце, і їх запобіганню буде достатнім лише запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Так, запобіжний захід застосовується з метою попередження ризиків здійснення такої поведінки підозрюваного та, як наслідок, унеможливлення здійснення негативного впливу на хід та результати кримінального провадження. Тобто в даному випадку, слідчий, прокурор, слідчий суддя чи суд мають зробити висновки прогностичного характеру, коли доказування спрямоване не на подію, яка відбулася в минулому, а на встановлення фактичних даних, які дозволять стверджувати про подію, яка може статися з достатньою долею ймовірності у майбутньому.

Стосовно загрози втечі особи, практика ЄСПЛ виходить з того, що якщо тяжкість покарання, якому може бути підданий підозрюваний, можна законно розглядати, як таку, що може спонукати його до втечі. Для того, щоб ця обставина мала реальний характер потрібно враховувати наявність інших обставин, а саме: характеристики особи, її моральний облік, місце проживання, професію, прибуток, сімейних зав`язків, будь яких зав`язків з іншою країною, або наявність зав`язків в іншому місці.

В п.36 Рішення від 20.05.2010р., яке ухвалено у справі «Москаленко проти України» (заява № 37466/04) Європейський суд з прав людини зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Також, ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Запобіжні заходи у кримінальному провадженні обмежують права особи на свободу та особисту недоторканість, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому можуть бути застосовані тільки за наявності законної мети та підстав, визначених КПК України, з врахуванням відповідної практики Європейського суду з прав людини.

Таким чином, під час розгляду вказаного клопотання встановлено існування ризиків, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, та неможливість запобігти вказаним ризикам шляхом застосування до підозрюваного запобіжного заходу, менш суворого ніж тримання під вартою, що відповідно до ст.ст. 183, 194, 199 КПК України є підставою для обрання такого запобіжного заходу як тримання під вартою.

При цьому, слідчий суддя враховує, що підозрюваний фактично затриманий о 18 годині 14 хвилин 27 листопада 2025 року, а отже строк тримання під вартою слід відраховувати з вказаного моменту.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 176, 177, 181, 183, 184, 193, 194, 196 КПК України, слідчий суддя,-

у х в а л и в :

Клопотання слідчого СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - задовольнити.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 25.01.2026 року о 18 годині 14 хвилин.

Строк тримання під вартою обчислювати з 18 години 14 хвилин 27.11.2025 року.

Ухвала слідчого судді щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення, підозрюваним, який тримається під вартою в той же строк з дня отримання повного тексту ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1