Дата документу 26.12.2025
Справа № 334/9583/24
Провадження № 1-кп/334/364/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2025 року Дніпровська районний суд міста Запоріжжя районний суд міста Запоріжжя у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в порядку спеціального судового провадження (in absentia), у закритому судовому засіданні у залі суду в місті Запоріжжя кримінальне провадження, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.09.2022 за №0000624, з обвинувальним актом стосовно

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Велика Тернівка Якимівського району Запорізької області, громадянина України, який має середньо-спеціальну освіту, не одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого - вироком Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 17.02.2025 за ч. 2 ст. 111 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт Якимівка Мелітопольського району Запорізької області, громадянина України, який має вищу освіту, одружений, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

обвинувачених у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч.1 ст.438 КК України,

за участі: прокурора ОСОБА_5 , захисників - адвоката ОСОБА_6 (діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 26.09.2024 №003-280003523), адвоката ОСОБА_7 (діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 26.09.2024 №003-280003524)

У С Т А Н О В И В:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

З лютого 2014 року до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією Російської Федерації проти України та окупацією частини території України. У ході вказаного міжнародного збройного конфлікту, 24 лютого 2022 року президент Російської Федерації оголосив початок так званої спеціальної військової операції, що полягала у здійсненні повномасштабного вторгнення Збройних сил Російської Федерації, інших збройних формувань Російської Федерації та підконтрольних їм угруповань іррегулярних збройних формувань на територію України.

Факт повномасштабного збройного вторгнення на територію України не приховувався владою Російської Федерації, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п. п. 1, 3 Висновку 300 (2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України», п. п. 17, 18 наказу Міжнародного Суду ООН від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього (Україна проти Російської Федерації та ін.)».

Відповідно до ст. 2, спільної для Женевських конвенцій про захист жертв війни 1949 року, ці конвенції, як і інші акти законів і звичаїв війни (міжнародного гуманітарного права), застосовуються до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни, у тому числі до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Відповідно до абз. 1 ст. 4 Конвенції (IV) про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Відповідно до ст. 27 Конвенції (IV), особи, що перебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин, на особисту повагу, повагу до своєї честі, права на сім`ю, їхніх релігійних переконань та обрядів, звичок та звичаїв. До них завжди слід ставитися гуманно й захищати їх, зокрема, від будь-якого акту насильства чи залякування, від образ та цікавості натовпу.

З урахуванням положень стосовно здоров`я, віку та статі, сторона конфлікту, під владою якої є особи, що перебувають під захистом, має право поводитися з усіма ними однаково, без жодної дискримінації, зокрема стосовно раси, релігії або політичних переконань.

Відповідно до ст. 31 Конвенції (IV), жодний примус фізичного чи морального порядку не може застосовуватися до осіб, які перебувають під захистом, зокрема з метою отримання від них або від третіх осіб якихось відомостей.

Відповідно до ст. 32 Конвенції (IV), Високі Договірні Сторони спеціально дають згоду на те, що їм забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.

Відповідно до ст. 33 Конвенції (IV), жодну особу, що перебуває

під захистом, не може бути покарано за правопорушення, якого вона

не вчинила особисто. Колективні покарання, так само як і будь-які залякування чи терор, забороняються.

Відповідно до ст. 34 зазначеної Конвенції захоплення заручників забороняється. Високі Договірні Сторони спеціально дають згоду на те, що їм забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей. Жодну особу, що перебуває під захистом, не може бути покарано за правопорушення, якого вона не вчинила особисто. Колективні покарання, так само як і будь-які залякування чи терор, забороняються. Пограбування забороняються. Репресалії стосовно осіб, які перебувають під захистом, та їхнього майна забороняються.

Відповідно до приписів ст. 147 зазначеної Конвенції серйозні порушення, про які йдеться в попередній статті, становлять такі порушення, що охоплюють такі дії, якщо їх здійснено проти осіб або власності, які перебувають під захистом цієї Конвенції: умисне вбивство, тортури або нелюдяне поводження, зокрема біологічні експерименти, які умисно спричинять великі страждання чи серйозні травми тілу чи здоров`ю, нелегальна депортація чи переведення або нелегальне ув`язнення особи, що перебуває під захистом, примушення особи, що перебуває під захистом, служити в збройних силах ворожої держави, або умисне відбирання в особи, що перебуває під захистом, прав на справедливий і офіційний судовий процес, рекомендований цією Конвенцією, захоплення полонених і широкомасштабне руйнування і привласнення власності, не виправдане воєнною необхідністю, і здійснюване незаконним чином і безцільно.

Крім того, згідно з приписами ч. 2 ст. 51 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року, цивільне населення як таке, а також окремі цивільні особи не повинні бути об`єктом нападів. Заборонено акти насильства чи загрози насильства, що мають головною метою тероризувати цивільне населення.

Крім того, згідно з приписами ч. 1 ст. 75 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року, тією мірою, якою їх торкається ситуація, зазначена у статті 1 цього Протоколу, з особами, які перебувають під владою сторони, що бере участь у конфлікті, і не користуються сприятливим ставленням згідно з Конвенціями або згідно з цим Протоколом, за всіх обставин поводяться гуманно, і вони, як мінімум, користуються захистом, передбаченим у цій статті, без будь-якої несприятливої різниці, заснованої на ознаках раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії чи віросповідання, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового стану, народження чи іншого статусу або на яких-небудь інших подібних критеріях. Кожна сторона має з повагою ставитися до особи, честі, переконань та релігійних обрядів усіх таких осіб.

Згідно з приписами п. а), а.2), а).3, b), e) ч. 2 ст. 75 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року, заборонені й будуть залишатися забороненими в будь-який час і в будь-якому місці такі дії, незалежно від того, чиняться вони представниками цивільних чи воєнних органів: насильство над життям, здоров`ям і фізичним та психічним станом осіб, зокрема: катування всіх видів - фізичні чи психічні; тілесні покарання; знущання над людською гідністю, зокрема, принижуюче й образливе поводження, примус до проституції чи непристойне посягання в будь-якій його формі; погрози вчинити будь-яку з вищезазначених дій.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що будь-яка особа, що піддається арешту, затриманню або інтернуванню за дії, пов`язані зі збройним конфліктом, має бути невідкладно проінформована зрозумілою їй мовою про причини вжиття таких заходів, за винятком випадків арешту або затримання за кримінальні правопорушення. Такі особи повинні бути звільнені у найкоротший строк і в будь-якому разі, як тільки обставини, що виправдовують арешт, затримання чи інтернування, стали недійсними.

Частиною 6 цієї статті передбачено, що особи, які піддаються арешту, затриманню чи інтернуванню з причин, пов`язаних зі збройним конфліктом, користуються захистом, передбаченим цією статтею, до їх остаточного звільнення, репатріації чи влаштування навіть після закінчення збройного конфлікту.

Згідно з наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22.12.2022 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», Кирилівська селищна територіальна громада Мелітопольського району Запорізької області є тимчасово окупованою Російською Федерацією з 24.02.2022.

Так, 27.05.2022, у денну пору доби, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_3 обіймаючи посаду «инспектора постово-патрульной службы» незаконного правоохоронного органу, створеного на тимчасово окупованій території, так званого «Акимовское управление Главного управления МВД в Запорожской области», діючи за попередньою змовою з громадянином України ОСОБА_4 , який обіймав посаду у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, так званому «Акимовское управление Главного управления МВД в Запорожской области» та невстановленою особою з числа представників збройних формувань Російської Федерації, розуміючи суспільно небезпечний характер своїх дій, усвідомлюючи фактичні обставини, які свідчать про наявність міжнародного збройного конфлікту і діючи у зв`язку з ним, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, діючи умисно, в порушення законів та звичаїв війни, маючи умисел на жорстоке поводження з цивільним населенням, яке виразилось у катуванні та нелюдському поводженні, незаконному позбавленні волі потерпілого та привласненні майна, з метою впровадження та реалізації політики держави-агресора та особистого збагачення, використовуючи незаконно узурповані у результаті збройної агресії Російської Федерації по відношенню до суверенітету та територіальної цілісності України владні повноваження на тимчасово окупованій території, разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які обіймали посади у незаконно створеному правоохоронному органі, так званому «Акимовское управление Главного управления МВД в Запорожской области», володіючи інформацією про місцевих мешканців Кирилівської об`єднаної територіальної громади, які активно протистояли окупаційній владі та висловлювали свою проукраїнську позицію, перебуваючи у селі Охримівка Мелітопольського району Запорізької області, проникли на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , зазначеного населеного пункту, в якому постійно мешкає ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який займався волонтерською діяльністю, в тому числі у 2015 році в зоні проведення Антитерористичної операції.

Далі, відкрито демонструючи вогнепальну зброю невстановленого в ході досудового розслідування зразка, погрожуючи застосуванням такої зброї, наказали ОСОБА_10 відмовитись від зайняття волонтерською діяльністю на тимчасово окупованій території та надати завідомо неправдиві свідчення про осіб, які відмовляються співпрацювати з окупаційною владою.

Отримавши від потерпілого відмову, під приводом відшукання вогнепальної зброї та наркотичних засобів, ОСОБА_3 , спільно з ОСОБА_4 , а також невстановленою особою з числа представників збройних формувань Російської Федерації, а також ОСОБА_8 та ОСОБА_9 розпочали проводити «обшук» на території зазначеного домоволодіння. При цьому дії ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були направлені виключно на проведення «обшуку» домоволодіння та активної участі в подальших подіях вони не приймали.

У ході проведення «обшуку», ОСОБА_3 використовуючи приклад автомата невстановленого в ході досудового розслідування зразка, наніс не менше одного удару у лобову частину обличчя ОСОБА_10 , чим спричинив останньому фізичний біль.

По закінченню проведення «обшуку» та не досягнувши його мети, ОСОБА_3 , спільно з ОСОБА_4 та невстановленою особою з числа представників збройних формувань Російської Федерації, без повідомлення об`єктивних причин та пред`явлення обвинувачень, за відсутності необхідності вжиття заходів стосовно зазначеної особи через причини збереження безпеки окупаційної держави, інтернування чи застосування запобіжних заходів в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством, під час законного кримінального переслідування державою на окупованій нею території, із застосуванням фізичної сили, з погрозами застосування вогнепальної зброї, помістили ОСОБА_10 до гаражного приміщення, що розташоване на території зазначеного домоволодіння, тим самим незаконно позбавили волі захищену цивільну особу.

Перебуваючи у приміщенні гаражу, продовжуючи свій злочинний умисел спрямований на жорстоке поводження відносно захищеної цивільної особи - ОСОБА_10 , ОСОБА_3 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_4 та невстановленою особою, з числа представників збройних формувань Російської Федерації, відкрито демонструючи вогнепальну зброю, невстановленого в ході досудового розслідування зразка, знову наказали ОСОБА_10 надати завідомо неправдиві свідчення щодо вказаних ними осіб. Отримавши від потерпілого відмову, на виконання наказу невстановленої особи, з числа представників збройних формувань Російської Федерації, щодо спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень з метою примусу останнього до виконання їх вимог, ОСОБА_3 завдав потерпілому не менше одного удару кулаком в область живота, від якого потерпілий відчув фізичний біль.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_3 дістав з кишені предмет візуально схожий на гранату та відкрито його демонструючи ОСОБА_10 , вклав зазначений предмет до руки потерпілого, з погрозами притягнення потерпілого до кримінальної відповідальності за зберігання боєприпасів, почав змушувати його до співпраці, а саме написання заяв про нібито вчинення злочинів особами, на яких вказували ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та невстановлена особа з числа представників збройних формувань Російської Федерації.

Отримавши відмову від ОСОБА_10 , ОСОБА_3 штовхнув потерпілого, після чого, користуючись безпорадним станом потерпілого, тримаючи у своїй правій руці предмет, зовні схожий на пістолет, наказав ОСОБА_10 відкрити рота та засунув вказаний предмет до ротової порожнини останнього, при цьому погрожуючи вбивством. В черговий раз отримавши негативну відповідь від потерпілого в частині співпраці з окупаційною владою, ОСОБА_3 , завдав не менше двох ударів по лобовій та тім`яній частині голови потерпілого, внаслідок яких, ОСОБА_10 відчув сильний біль та почав прикривати голову обома руками та сів на підлогу, після чого ОСОБА_3 наніс ще не менше двох ударів ногами в область тулуба та голови потерпілого. Далі невстановлена особа, з числа представників збройних формувань Російської Федерації, наказала ОСОБА_3 та ОСОБА_4 припинити нанесення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень та сказав відвезти потерпілого до лиману.

Продовжуючи свої злочинні дії, охоплені єдиним умислом, ОСОБА_3 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_4 та невстановленою особою з числа представників збройних формувань Російської Федерації, із погрозою застосування фізичного насильства, відкрито демонструючи вогнепальну зброю та погрожуючи застосуванням такої зброї, наказали ОСОБА_10 сісти до транспортного засобу марки «Mitsubishi», моделі «Outlander», в кузові білого кольору. В подальшому на вказаному автомобілі, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та невстановлена особа, з числа представників збройних формувань Російської Федерації, відвезли ОСОБА_10 до берега Молочного лиману, що розташований у с. Охримівка Кирилівської ОТГ Мелітопольського району Запорізької області, за приблизними координатами 46.497998, 35.301091, де, з погрозою фізичної розправи, використовуючи психологічний тиск, погрожуючи автоматичною вогнепальною зброєю, наказали ОСОБА_10 зайти у холодну воду вказаного лиману, що є нелюдським поводженням, відносно цивільної особи.

Під час вказаних дій, ОСОБА_3 , діючи умисно, з метою досягнення свого злочинного наміру, з метою залякування потерпілого ОСОБА_10 та примушення його до співпраці з окупаційною владою та написання заяв про нібито вчинення кримінального правопорушення іншими особами, здійснив не менше п`яти пострілів з автоматичної вогнепальної зброї в напрямку потерпілого.

В подальшому, ОСОБА_3 спільно з ОСОБА_4 та невстановленою особою з числа представників збройних формувань Російської Федерації, продовжуючи свої злочинні дії, із погрозою застосування фізичного насильства та відкрито демонструючи вогнепальну зброю із погрозою застосування такої зброї, наказали ОСОБА_10 сісти до транспортного засобу марки «Mitsubishi», моделі «Outlander», в кузові білого кольору, та відвезли ОСОБА_10 на територію Мелітопольського району Запорізької області, де, за приблизними координатами 46.548795, 35.288448, з погрозами застосування до потерпілого фізичного насильства та вогнепальної зброї, застосовуючи психологічний тиск, наказали ОСОБА_10 копати собі могилу, чим завдали сильних психічних страждань останньому. Сприймаючи зазначені погрози реально, усвідомлюючи небезпеку для свого життя, ОСОБА_10 запропонував ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та невстановленій особі, з числа представників збройних формувань Російської Федерації, звільнити його за грошову винагороду.

Після цього, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , почали наносити потерпілому невстановлену кількість ударів по різним частинам тіла потерпілого. Далі, ОСОБА_3 , тримаючи у своїй правій руці предмет зовні схожий на пістолет, погрожуючи вбивством ОСОБА_10 , помістив вказаний предмет до ротової порожнини потерпілого, після чого наніс не менше трьох ударів рукояткою вказаного предмету у лобову частину голови потерпілого, від чого ОСОБА_10 впав на живіт та почав прикривати себе руками.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_3 спільно з ОСОБА_4 нанесли невстановлену кількість ударів ногами по тулубу потерпілого.

Далі, невстановлена особа, з числа представників збройних формувань Російської Федерації наказала ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зупинитися та повідомив потерпілому, що для припинення протиправних дій, він повинен передати їм грошові кошти у сумі 1000 доларів США, на що ОСОБА_10 був вимушений погодитися.

Після цього, ОСОБА_3 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_4 та невстановленою особою з числа представників збройних сил Російської Федерації, на транспортному засобі марки «Mitsubishi», моделі «Outlander» відвезли потерпілого за місцем його мешкання, де він отримав змогу зателефонувати своїм батькам, щоб вони знайшли грошові кошти у сумі 1000 доларів США. Того ж дня, ОСОБА_3 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_4 та невстановленою особою з числа представників збройних сил Російської Федерації, на транспортному засобі марки «Mitsubishi», моделі «Outlander» привезли ОСОБА_10 до місця мешкання його батьків в смт Кирилівка Мелітопольського району Запорізької області, де потерпілий передав їм грошові кошти у сумі 500 доларів США, що на момент вчинення злочину дорівнює 14 627 гривень 45 копійок та 500 євро, що на момент вчинення злочину дорівнює 15 657 гривень 95 копійок, за припинення протиправних дій відносно останнього, тим самим привласнили майно, спричинивши майнову шкоду на загальну суму 30 285 гривень 40 копійок та в подальшому звільнили потерпілого.

Тобто, ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, діючи умисно, усвідомлюючи фактичні обставини, що свідчать про наявність збройного конфлікту, діючи в умовах такого конфлікту і в безпосередньому зв`язку з ним, в порушення законів та звичаїв війни, використовуючи незаконно узурповані у результаті збройної агресії Російської Федерації по відношенню до суверенітету та територіальної цілісності України владні повноваження на тимчасово окупованій території, за попередньою змовою з громадянином України ОСОБА_4 та невстановленою особою з числа представників збройних формувань Російської Федерації, обіймаючи посаду «инспектора постово-патрульной службы» незаконного правоохоронного органу, створеного на тимчасово окупованій території, так званого «Акимовское управление Главного управления МВД в Запорожской области», маючи умисел на жорстоке поводження з цивільним населенням, яке виразилось у катуванні та нелюдському поводженні, незаконному позбавленні волі потерпілого та привласненні майна, з метою впровадження та реалізації політики держави-агресора та особистого збагачення, 27 травня 2022 року, у денну пору доби, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, із застосуванням фізичного та психологічного насильства, погрожуючи фізичною розправою, відкрито демонструючи вогнепальну зброю та погрожуючи її застосуванням, незаконно позбавили волі захищену цивільну особу - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно якого застосували катування, а саме погрози вбивством, нанесення численних тілесних ушкоджень з метою примусу потерпілого до співпраці з окупаційною владою.

В подальшому, продовжуючи свої злочинні дії, охоплені єдиним злочинним умислом, ОСОБА_3 , діючи за попередньою змовою групою осіб, спільно з ОСОБА_4 та невстановленою особою з числа представників збройних сил Російської Федерації, вимагали та отримали від потерпілого ОСОБА_10 грошові кошти у сумі 500 доларів США, що на момент вчинення злочину дорівнює 14 627 гривень 45 копійок та 500 євро, що на момент вчинення злочину дорівнює 15 657 гривень 95 копійок, за припинення протиправних дій відносно останнього, тим самим спричинивши майнову шкоду на загальну суму 30 285 гривень 40 копійок та в подальшому звільнили потерпілого.

Тим самим ОСОБА_3 , за попередньою змовою з ОСОБА_4 та невстановленою особою, з числа представників збройних формувань Російської Федерації, в порушення приписів ст. ст. 4, 27, 31, 32, 34, 147 Женевської Конвенції (IV) про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, ст. ст. 51,75 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року, вчинили протиправні дії, що полягали у незаконному позбавленні волі, привласненні майна, катуванні та нелюдському поводженні відносно цивільної особи, що перебувала під захистом - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, а саме жорстоке поводження з цивільним населенням, інші порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Крім того, 27.05.2022, у денну пору доби, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 обіймаючи посаду «заместителя по криминальной полиции» незаконного правоохоронного органу, створеного на тимчасово окупованій території, так званого «Акимовское управление Главного управления МВД в Запорожской области», діючи за попередньою змовою з громадянином України ОСОБА_3 , який обіймав посаду у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території, так званому «Акимовское управление Главного управления МВД в Запорожской области» та невстановленою особою з числа представників збройних формувань Російської Федерації, розуміючи суспільно небезпечний характер своїх дій, усвідомлюючи фактичні обставини, які свідчать про наявність міжнародного збройного конфлікту і діючи у зв`язку з ним, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, діючи умисно, в порушення законів та звичаїв війни, маючи умисел на жорстоке поводження з цивільним населенням, яке виразилось у катуванні та нелюдському поводженні, незаконному позбавленні волі потерпілого та привласненні майна, з метою впровадження та реалізації політики держави-агресора та особистого збагачення, використовуючи незаконно узурповані у результаті збройної агресії Російської Федерації по відношенню до суверенітету та територіальної цілісності України владні повноваження на тимчасово окупованій території, разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які обіймали посади у незаконно створеному правоохоронному органі, так званому «Акимовское управление Главного управления МВД в Запорожской области», володіючи інформацією про місцевих мешканців Кирилівської об`єднаної територіальної громади, які активно протистояли окупаційній владі та висловлювали свою проукраїнську позицію, перебуваючи у селі Охримівка Мелітопольського району Запорізької області, проникли на територію домоволодіння АДРЕСА_3 , зазначеного населеного пункту, в якому постійно мешкає ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який займався волонтерською діяльністю, в тому числі у 2015 році в зоні проведення Антитерористичної операції.

Далі, відкрито демонструючи вогнепальну зброю невстановленого в ході досудового розслідування зразка, погрожуючи застосуванням такої зброї, наказали ОСОБА_10 відмовитись від зайняття волонтерською діяльністю на тимчасово окупованій території та надати завідомо неправдиві свідчення про осіб, які відмовляються співпрацювати з окупаційною владою.

Отримавши від потерпілого відмову, під приводом відшукання вогнепальної зброї та наркотичних засобів, ОСОБА_3 , спільно з ОСОБА_4 , а також невстановленою особою з числа представників збройних формувань Російської Федерації, а також ОСОБА_8 та ОСОБА_9 розпочали проводити «обшук» на території зазначеного домоволодіння. При цьому дії ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були направлені виключно на проведення «обшуку» домоволодіння та активної участі в подальших подіях вони не приймали.

У ході проведення «обшуку», ОСОБА_3 використовуючи приклад автомата невстановленого в ході досудового розслідування зразка, наніс не менше одного удару у лобову частину обличчя ОСОБА_10 , чим спричинив останньому фізичний біль.

По закінченню проведення «обшуку» та не досягнувши його мети, ОСОБА_4 , спільно з ОСОБА_3 та невстановленою особою з числа представників збройних формувань Російської Федерації, без повідомлення об`єктивних причин та пред`явлення обвинувачень, за відсутності необхідності вжиття заходів стосовно зазначеної особи через причини збереження безпеки окупаційної держави, інтернування чи застосування запобіжних заходів в порядку, встановленому кримінальним процесуальним законодавством, під час законного кримінального переслідування державою на окупованій нею території, із застосуванням фізичної сили, з погрозами застосування вогнепальної зброї, помістили ОСОБА_10 до гаражного приміщення, що розташоване на території зазначеного домоволодіння, тим самим незаконно позбавили волі захищену цивільну особу.

Перебуваючи у приміщенні гаражу, продовжуючи свій злочинний умисел спрямований на жорстоке поводження відносно захищеної цивільної особи - ОСОБА_10 , ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_3 та невстановленою особою, з числа представників збройних формувань Російської Федерації, відкрито демонструючи вогнепальну зброю, невстановленого в ході досудового розслідування зразка, знову наказали ОСОБА_10 надати завідомо неправдиві свідчення щодо вказаних ними осіб. Отримавши від потерпілого відмову, на виконання наказу невстановленої особи, з числа представників збройних формувань Російської Федерації, щодо спричинення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень, з метою примусу останнього до виконання їх вимог, ОСОБА_3 завдав потерпілому не менше одного удару кулаком в область живота, від якого потерпілий відчув фізичний біль.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_3 дістав з кишені предмет візуально схожий на гранату та відкрито демонструючи його ОСОБА_10 , вклав зазначений предмет до руки потерпілого, з погрозами притягнення потерпілого до кримінальної відповідальності за зберігання боєприпасів, почав змушувати його до співпраці, а саме написання заяв про нібито вчинення злочинів особами, на яких вказували ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та невстановлена особа з числа представників збройних формувань Російської Федерації.

Отримавши відмову від ОСОБА_10 , ОСОБА_3 штовхнув потерпілого, після чого, користуючись безпорадним станом потерпілого, тримаючи у своїй правій руці предмет, зовні схожий на пістолет, наказав ОСОБА_10 відкрити рота та засунув вказаний предмет до ротової порожнини останнього, при цьому погрожуючи вбивством. В черговий раз отримавши негативну відповідь від потерпілого, в частині співпраці з окупаційною владою, ОСОБА_3 , завдав не менше двох ударів по лобовій та тім`яній частині голови потерпілого, внаслідок яких, ОСОБА_10 відчув сильний біль та почав прикривати голову обома руками та сів на підлогу, після чого ОСОБА_3 наніс ще не менше двох ударів ногами в область тулуба та голови потерпілого. Далі, невстановлена особа, з числа представників збройних формувань Російської Федерації наказала ОСОБА_4 та ОСОБА_3 припинити нанесення ОСОБА_10 тілесних ушкоджень та сказав відвезти потерпілого до лиману.

Продовжуючи свої злочинні дії, охоплені єдиним умислом, ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_3 та невстановленою особою з числа представників збройних формувань Російської Федерації, із погрозою застосування фізичного насильства, відкрито демонструючи вогнепальну зброю та погрожуючи застосуванням такої зброї, наказали ОСОБА_10 сісти до транспортного засобу марки «Mitsubishi», моделі «Outlander», в кузові білого кольору. В подальшому на вказаному автомобілі, ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та невстановлена особа, з числа представників збройних формувань Російської Федерації, відвезли ОСОБА_10 до берега Молочного лиману, що розташований у с. Охримівка Кирилівської ОТГ Мелітопольського району Запорізької області, за приблизними координатами 46.497998, 35.301091, де, з погрозою фізичної розправи, використовуючи психологічний тиск, погрожуючи автоматичною вогнепальною зброєю, наказали ОСОБА_10 зайти у холодну воду вказаного лиману, що є нелюдським поводженням, відносно цивільної особи.

Під час вказаних дій, ОСОБА_3 , діючи умисно, з метою досягнення спільного злочинного наміру, з метою залякування потерпілого ОСОБА_10 та примушення його до співпраці з окупаційною владою та написання заяв про нібито вчинення кримінального правопорушення іншими особами, здійснив не менше п`яти пострілів з автоматичної вогнепальної зброї в напрямку потерпілого.

В подальшому, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_3 та невстановленою особою з числа представників збройних формувань Російської Федерації, продовжуючи свої злочинні дії, із погрозою застосування фізичного насильства та відкрито демонструючи вогнепальну зброю, із погрозою застосування такої зброї, наказали ОСОБА_10 сісти до транспортного засобу марки «Mitsubishi», моделі «Outlander», в кузові білого кольору, та відвезли ОСОБА_10 на територію Мелітопольського району Запорізької області, де, за приблизними координатами 46.548795, 35.288448, з погрозами застосування до потерпілого фізичного насильства та вогнепальної зброї, застосовуючи психологічний тиск, наказали ОСОБА_10 копати собі могилу, чим завдали сильних психічних страждань останньому. Сприймаючи зазначені погрози реально, усвідомлюючи небезпеку свого життя, ОСОБА_10 запропонував ОСОБА_4 , ОСОБА_3 та невстановленій особі, з числа представників збройних формувань Російської Федерації, звільнити його за грошову винагороду.

Після цього, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 почали наносити невстановлену кількість ударів по різним частинам тіла потерпілого. Далі, ОСОБА_3 , тримаючи у своїй правій руці предмет зовні схожий на пістолет, погрожуючи вбивством ОСОБА_10 , помістив вказаний предмет до ротової порожнини потерпілого, після чого наніс не менше трьох ударів рукояткою вказаного предмету у лобову частину голови потерпілого, від чого ОСОБА_10 впав на живіт та почав прикривати себе руками.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_4 спільно з ОСОБА_3 нанесли невстановлену кількість ударів ногами по тулубу потерпілого.

Далі, невстановлена особа, з числа представників збройних формувань Російської Федерації наказала ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зупинитися та повідомив потерпілому, що для припинення протиправних дій, він повинен передати їм грошові кошти у сумі 1000 доларів США, на що ОСОБА_10 був вимушений погодитися.

Після цього, ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_3 та невстановленою особою з числа представників збройних сил Російської Федерації, на транспортному засобі марки «Mitsubishi», моделі «Outlander» відвезли потерпілого за місцем його мешкання, де він отримав змогу зателефонувати своїм батькам, щоб вони знайшли грошові кошти у сумі 1000 доларів США. Того ж дня, ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_3 та невстановленою особою з числа представників збройних сил Російської Федерації, на транспортному засобі марки «Mitsubishi», моделі «Outlander» привезли ОСОБА_10 до місця мешкання його батьків в смт Кирилівка Мелітопольського району Запорізької області, де потерпілий передав їм грошові кошти у сумі 500 доларів США, що на момент вчинення злочину дорівнює 14 627 гривень 45 копійок та 500 євро, що на момент вчинення злочину дорівнює 15 657 гривень 95 копійок, за припинення протиправних дій відносно останнього, тим самим привласнили майно, спричинивши майнову шкоду на загальну суму 30 285 гривень 40 копійок та в подальшому звільнили потерпілого.

Тобто, ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, діючи умисно, усвідомлюючи фактичні обставини, що свідчать про наявність збройного конфлікту, діючи в умовах такого конфлікту і в безпосередньому зв`язку з ним, в порушення законів та звичаїв війни, використовуючи незаконно узурповані у результаті збройної агресії Російської Федерації по відношенню до суверенітету та територіальної цілісності України владні повноваження на тимчасово окупованій території, за попередньою змовою з громадянином України ОСОБА_3 та невстановленою особою з числа представників збройних формувань Російської Федерації, обіймаючи посаду «заместителя по криминальной полиции» незаконного правоохоронного органу, створеного на тимчасово окупованій території, так званого «Акимовское управление Главного управления МВД в Запорожской области», маючи умисел на жорстоке поводження з цивільним населенням, яке виразилось у катуванні та нелюдському поводженні, незаконному позбавленні волі потерпілого та привласненні майна, з метою впровадження та реалізації політики держави-агресора та особистого збагачення, 27 травня 2022 року, у денну пору доби, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, із застосуванням фізичного та психологічного насильства, погрожуючи фізичною розправою, відкрито демонструючи вогнепальну зброю та погрожуючи її застосуванням, незаконно позбавили волі захищену цивільну особу - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно якого застосували катування, а саме погрози вбивством, нанесення численних тілесних ушкоджень з метою примусу потерпілого до співпраці з окупаційною владою.

В подальшому, продовжуючи свої злочинні дії, охоплені єдиним злочинним умислом, ОСОБА_4 , діючи за попередньою змовою групою осіб, спільно з ОСОБА_3 та невстановленою особою з числа представників збройних сил Російської Федерації, вимагали та отримали від потерпілого ОСОБА_10 грошові кошти у сумі 500 доларів США, що на момент вчинення злочину дорівнює 14 627 гривень 45 копійок та 500 євро, що на момент вчинення злочину дорівнює 15 657 гривень 95 копійок, за припинення протиправних дій відносно останнього, тим самим спричинивши майнову шкоду на загальну суму 30 285 гривень 40 копійок та в подальшому звільнили потерпілого.

Тим самим ОСОБА_4 , за попередньою змовою з ОСОБА_3 та невстановленою особою, з числа представників збройних формувань Російської Федерації, в порушення приписів ст. ст. 4, 27, 31, 32, 34, 147 Женевської Конвенції (IV) про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, ст. ст. 51,75 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року, вчинили протиправні дії, що полягали у незаконному позбавленні волі, привласненні майна, катуванні та нелюдському поводженні відносно цивільної особи, що перебувала під захистом - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, а саме жорстоке поводження з цивільним населенням, інші порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

2. Кваліфікація дій кожного обвинуваченого за законом України про кримінальну відповідальність

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, а саме жорстоке поводження з цивільним населенням, інші порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, а саме жорстоке поводження з цивільним населенням, інші порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

3.Підстави для здійснення судового розгляду у кримінальному провадженні за відсутності обвинуваченого (in absentia)

Судовий розгляд кримінального провадження стосовно ОСОБА_3 , ОСОБА_4 здійснювався у порядку спеціального судового провадження на підставі ухвали суду від 31.05.2025 року.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч.3 ст. 323 КПК України) суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надав особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, сприяв забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Саме ці особливості вимагали від суду прискіпливої оцінки кожного доказу, поданого стороною обвинувачення, оскільки поріг вимогливості до доказування у даному випадку є підвищеним.

Водночас, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_7 (діє на підставі Доручення №003-280003524 від 26.09.2023), захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_6 (діє на підставі Доручення №003-280003523 від 26.09.2023), що були забезпечені державою, а саме Південно-Східним міжрегіональним центром з надання безоплатної правової допомоги.

У той же час обвинувачені неодноразово викликалися до суду за місцем свого проживання, яке розташоване на тимчасово окупованій території України ( ОСОБА_3 за адресою АДРЕСА_1 ; ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_2 ) через засоби масової інформації шляхом опублікування повісток про виклик у газетах «Урядовий кур`єр», «Голос України», а також шляхом розміщення оголошення про їх виклик на офіційному веб-сайті Дніпровського (до перейменування - Ленінського) районного суду м. Запоріжжя. Крім того, повістки про виклик обвинувачених вручались особисто їх захисникам.

Жодного разу обвинувачені ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до суду не прибули, заяв про неможливість взяти участь у судовому розгляді суду не подавали, письмових пояснень із повідомленням поважності причин своєї неявки до суду не надіслали, що свідчить про їх небажання скористатися передбаченим діючим КПК України правами обвинуваченого. За цих обставин допит обвинувачених у судовому засіданні не здійснювався.

При цьому, на своє глибоке переконання, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_3 , ОСОБА_4 від явки до суду, оскільки останні, маючи відповідний життєвий досвід, повинні була знати про розпочате кримінальне провадження та здійснення свого права предстати перед українським судом та захищати себе безпосередньо в такому суді, та так само свідчить про наявність у них наміру ухилитись від кримінальної відповідальності. В той же час, ухилення обвинувачених від правосуддя, суд оцінює як реалізацію ними їх невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п.«g» п.3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), та як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_7 у судовому засіданні зазначила, що не мала можливості зв`язатися з обвинуваченим та з`ясувати його правову позицію щодо пред`явленого обвинувачення. Водночас, захисник належним чином приймав участь у реалізації права на захист обвинуваченого під час судового розгляду та висловив свою позицію з приводу недоведеності вини ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні, посилаючись на те, що у кримінальному провадженні не надано достатніх і допустимих доказів провини обвинуваченого, а здійснення розгляду кримінального провадження за відсутності обвинуваченого позбавило його можливості надати свої пояснення та відстоювати свою позицію, що є порушенням права на захист, а отже, безумовною підставою для винесення виправдувального вироку.

Захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвокат ОСОБА_6 у судовому засіданні зазначив, що не мав можливості зв`язатися з обвинуваченим та з`ясувати його правову позицію щодо пред`явленого обвинувачення. Водночас, захисник належним чином приймав участь у реалізації права на захист обвинуваченого під час судового розгляду та висловив свою позицію з приводу недоведеності вини ОСОБА_4 у вчиненні саме інкримінованого йому кримінального правопорушення, оскільки з досліджених судом доказів достименно не встановлено, що ОСОБА_4 є суб`єктом саме кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України та не доведено, що потерпілий сприймав його саме як представника окупаційної влади. Крім того, наголошував на другорядній ролі обвинуваченого ОСОБА_4 у подіях, які відбувались з потерпілим.

4. Докази на підтвердження встановлених судом обставин скоєння кримінальних правопорушень.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч.3 ст.323 КПК України) суд зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст.2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Відповідно до ст.ст.84-85 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Суд, провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до наступних висновків.

Так, вина ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їм кримінального правопорушення повністю доведена сукупністю зібраних в кримінальному провадженні та дослідженими в судовому засіданні доказами, які суд вважає належними та допустимими, а саме:

- показами потерпілого ОСОБА_10 , який пояснив суду, що на момент повномасштабного вторгнення військ рф на територію України він проживав в селі Охримівка Мелітопольського району. Під час окупації він займався допомогою літнім жителям громади, розвозив їм харчі, дрова. 27 травня 2022 року вранці він був вдома, збирався з приятелями на рибалку. Вони були в гаражі, коли почули, як щось стукнуло в дворі. Він вийшов з гаража та побачив чоловіків в чорному та камуфляжному одязі в балаклавах та з автоматами, які ходили у нього по подвір`ю. На питання, що вони роблять у нього в дворі, вони відповіли, що зараз будуть проводити обшук. Чоловіки не представились, проте серед них він впізнав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , так як був з ними знайомий близько 5 років, та вони зняли балаклави. Їм було відомо, що потерпілий в 2015 році їздив на територію АТО, допомагали військовим. На думку потерпілого, ОСОБА_3 хотів перед ними «вислужитись». На питання про підстави обшуку та його документальне оформлення потерпілого вдарили прикладом автомата по обличчю. Потім спитали, кому належить будинок, та повели його в гараж. Серед тих, хто повів його в гараж були ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , інші невідомі почали обшук його будинку. В гаражі потерпілого почали бити, нікого іншого в гараж не пускали, вимагали дати викривальні покази проти ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які нібито вимагали у нього гроші. Його приятелів, які були на подвір`ї, змусили лягти на землю та тримали під дулом автомата. В гаражі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дістали гранату, почали погрожувати, що скажуть, що знайшли її у нього. Потім ОСОБА_3 почав бити потерпілого, ОСОБА_4 стояв поруч. Били його по голові пістолетом, били ногами, вставляли пістолет до порожнини рота. Потім його вивели з гаража, кинули до їх автомобіля - вони їздили на автомобілі Mitsubishi Outlander з написом «поліція», тільки зі знятими номерними знаками. На автомобілі його повезли на Лиман, де змушували заходити в воду, стріляли з автомату над головою. Потім його посадили в машину, довезли до посадки, дали лопату змусили його копати яму. Він пару раз копнув та почав просити запинись, на що ОСОБА_3 вдарив його, після чого бити його почав ОСОБА_4 . Вони спочатку вимагали припинити волонтерську діяльність, погрожували вбити, а потім почали вимагати гроші - тисячу доларів. Він зателефонував батькам, поросив грошей і після згоди потерпілого посадили в машину та повезли в селище Кирилівка, де жили його батьки. Батько виніс гроші - 500 доларів та 500 євро. Після того, як вони отримали гроші, почали вимагати віддати машину потерпілого, проте його мати сказала, що це її машина, тож її не стали чіпати, проте сказали, щоб на машині його більше не бачили. Після цих подій потерпілий боявся, що вони прийдуть ще, тому ховався у товаришів, а згодом виїхав на підконтрольну Україні територію;

- показами свідка ОСОБА_13 , яка пояснила суду, що вона є дружиною ОСОБА_10 . Вони проживали разом в селі Охримівка Мелітопольського району. 27 травня 2022 року вона прокинулась від того, що почула, як до них прийшли невідомі люди. В цей час на подвір`ї був її чоловік з товаришами. Ці люди, які прийшли, почали проводити обшук в будинку. Вони були в балаклавах та зі зброєю - 4 були з автоматами, ще один - з пістолетом. Свідка зачинили в будинку, а ОСОБА_14 завели в гараж та свідок чула, як його б`ють, чула його стони та глухі удари. Після чого свідок вийшла з будинку та побачила, як потерпілого садіть в машину. При цьому, двоє озброєних людей залишились на подвір`ї. Приблизно через дві години потерпілого повернули та він розповів, що його возили в ліс, змушували копати яму, потім вимагали гроші, та що він взяв гроші в батьків та відав їм. Після цього 14 червня 2022 року вони виїхали. У потерпілого потім довго боліли нирки, він мочився кров`ю. Чотирьох з п`яти нападників вона впізнала, вказала на них слідчому по фото;

-показами свідка ОСОБА_15 , який суду пояснив, що на момент повномасштабного вторгнення він працював начальником Якимівського РУП УГНП в Запорізькій області. ОСОБА_4 був його підлеглим - працював дізнавачем. ОСОБА_3 також працював у Якимівському РУП - інспектором ВР ПП МРУП. Після початку повномасштабного вторгнення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовились виїхати з окупації, хоча він доводив такий наказ до відома, та пішли на співпрацю з ФСБ. Свідок також знайомий з ОСОБА_10 - потерпілим та його батьком, як з людьми, які вели бізнес на території Якимівського району. Про напад на потерпілого знає зі слів мешканців, які залишились на окупованій території, бо в той час вже перебував в місті Запоріжжі. Йому також відомо про вчинення ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подібних злочинів відносно інших мешканців;

-показами свідка ОСОБА_16 , який суду пояснив, що знайомий з потерпілим ОСОБА_10 та його батьком. На початку повномасштабного вторгнення потерпілий допомагав місцевим мешканцям, допомагав з патрулюванням території. Ще до 2022 року ОСОБА_10 допомагав військовим, возив волонтерську допомогу в АТО. Про події з потерпілим, свідок знає зі слів місцевих мешканців та безпосередньо від самого потерпілого, з яким зустрічався вже в місті Запоріжжі;

-показами свідка ОСОБА_17 , який суду пояснив, що з ОСОБА_4 знайомий, це його колишній колега. Після початку повномасштабного вторгнення свідок виїхав з окупації в квітні 2022 року, а ОСОБА_4 пішов на співпрацю з окупантами, як і ОСОБА_3 . З потерпілим свідок знайомий як з підприємцем, який працював в Кирилівці, проте про обставини, які відбувались з ним свідкові не відомо;

-показами свідка ОСОБА_18 , відтвореними на підставі ч. 11 ст. 615 КПК України у зв`язку зі смертю свідка, згідно яких до початку повномасштабного вторгнення свідок працював на посаді начальника СПД №1 смт Кирилівка. 24 лютого 2022 року їх було зібрано по тривозі, та їм віддали наказ виїхати в місто Василівка. Свідок з особовим складом СПД ОСОБА_19 та невеликою частиною працівників ВП№1 Якимівки виїхали до міста Василівка, звідки 24.02.2022 виїхали до міста Запоріжжя. З потерпілим ОСОБА_10 свідок знайомий як з мешканцем смт Кирилівка, який разом з батьками займався підприємницькою діяльністю. З ОСОБА_3 свідок знайомий як зі співробітником ВП№1 Мелітопольського РУП, який після початку окупації залишився на окупованій території та пішов на співпрацю з окупаційною владою. ОСОБА_4 свідок також знає, той працював дізнавачем, також пішов на співпрацю з окупаційною владою. Про події, які відбулись з потерпілим ОСОБА_10 свідок знає безпосередньо від потерпілого, який вже перебуваючи в місті Запоріжжя, при зустрічі розповів, що в травні 2022 року до нього приїжджали колишні працівники Мелітопольського РУП - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Гостіщев, ОСОБА_20 , вивозили його на лиман, потім возили в ліс, погрожували розстріляти, змушували копати яму. Спочатку хотіли забрати у ОСОБА_10 машину, потім у батьків забрали гроші. Свідок також вказав, що вказані особи їздили до різних людей, забирали цінні речі, займались вимаганням грошових коштів;

-показами свідка ОСОБА_21 , відтвореними на підставі ч. 11 ст. 615 КПК України у зв`язку з неможливістю встановити місце перебування свідка, згідно яких на момент повномасштабного вторгнення він проживав в Якимівці та перебував вдома. Їх населений пункт був майже одразу окупований, 25.02.2022 на трасі вже стояли блокпости росіян. З ОСОБА_10 свідок знайомий з дитинства, знайомий і з його батьками. Вони займались бізнесом в смт Кирилівка. Наприкінці травня 2022 року свідок перебував вдома у ОСОБА_10 , вона вранці збирались на рибалку. Коли стукнула хвіртка, ОСОБА_14 , як господар, вийшов на вулицю, а свідок одразу почув крик «лицом в пол» та побачив як ОСОБА_10 вдарили в обличчя прикладом автомата. Їх змусили лягти на землю, обличчям вниз. Потім ОСОБА_14 та його дружину завели в будинок. Після цього ОСОБА_14 вивели з будинку та повели в гараж. Що там відбувалось свідок не бачив, оскільки з ними на подвір`ї залишились люди, які націлили на них зброю та не давали змоги підвестись чи подивитись в боки, проте свідок чув, як потерпілого били, чув його стони. Потім потерпілого вивели з гаража та посадили в автомобіль і десь повезли. На подвір`ї залишилось двоє з автоматами. Потім вони з ОСОБА_14 повернулись та знову всі кудись поїхали. Тоді свідок втік з двору, бо дуже боявся. Потім зі слів потерпілого йому стало відомо, що потерпілого вивозили на лиман, били, змушували копати яму, вимагали гроші. Чотирьох з тих, хто їх бив, він в подальшому впізнав, так як раніше був з ними знайомий. Це колишні співробітники поліції та ДСНС.

Показання потерпілого та свідків щодо обставин, викладених в обвинувальному акті, узгоджуються між собою, доповнюють один одне, не містять протиріч, а тому визнаються належними доказами, які в сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у пред`явленому обвинуваченні.

Також винуватість ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, за обставин визнаних судом доведеними, підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами:

-протоколом прийняття заяви про вчинення кримінального правопорушення від 15.09.2022, згідно якого старший слідчий СВ Мелітопольського РУП ОСОБА_22 . 15.09.2022 прийняв усну заяву від ОСОБА_10 про його незаконне позбавлення волі. Коломієць повідомив, що 27 травня 2022 року, за адресою його проживання АДРЕСА_3 , прийшли колишні працівники Мелітопольського ВП, мешканці Кирилівської ОТГ, незаконно проникли до домоволодіння потерпілого, де позбавили його волі з застосуванням насилля. Внаслідок протиправних дій потерпілому спричинено матеріальну шкоду - тисяча доларів США. До потерпілого застосовувалось фізичне насильство - удари, в результаті яких отримані тілесні ушкодження - синці та садна. До медичного закладу потерпілий не звертався. Особи, які вчинили кримінальне правопорушення, потерпілому знайомі, впізнати їх може - ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 та ОСОБА_26 ;

-додатком до протоколу допиту потерпілого, а саме фототаблиця, на якій зображено територіальні кордони с. Охримівка Кирилівської ОТГ, Мелітопольського району, запорізької області, де проживав потерпілий ОСОБА_10 (фото №1), територія домоволодіння потерпілого ОСОБА_10 , що розташована за адресою АДРЕСА_3 (фото №2), маршрутизація від домоволодіння потерпілого ОСОБА_10 до берегу Молочного лиману, на який потерпілого привезли нападники на автомобілі марки «Mitsubishi», моделі «Outlender» (фото №3), зображення місця на берегу Молочного лиману, на яке в ході додаткового допиту вказав потерпілий ОСОБА_10 , де згідно показів потерпілого, нападники в обличчі ОСОБА_3 , ОСОБА_27 . Та невідомої особи змусили ОСОБА_10 . Заходити у воду, погрожуючи застосуванням вогнепальної зброї (фото №4), маршрут, за яким згідно показів потерпілого, його везли до Шелюгівського лісництва нападники ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та невідома особа (фото №5,6), ділянка місцевості, яка розташована на території Шелюгівського лісництва, де згідно показів потерпілого, нападники ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . Та невідома особа, змушували потерпілого копати собі могилу під тиском фізичного насильства (фото№7);

-протоколом пред?явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.08.2024, проведеного в період часу з 14 години 20 хвилин до 14 години 40 хвилин, згідно якого у присутності понятих потерпілому ОСОБА_10 пред?явлено фотознімки чотирьох осіб. Потерпілий на запитання слідчого повідомив, що на фотознімку №2 впізнає ОСОБА_4 , який 27.05.2022 спільно з іншими чотирма особами проник до його домоволодіння, де провели несанкціонований обшук, позбавили волі потерпілого, в ході яких ОСОБА_28 застосовував відносно ОСОБА_10 фізичне насильство. Впізнав особу за слов?янською зовнішністю, овальним обличчям, середньої висоти лобової частини обличчя, прямими середньої ширини бровами, середнім розміром вух, широким носом та губами. Протокол підписано потерпілим, понятими, слідчим без зауважень. Потерпілий про кримінальну відповідальність за введення в оману суду або іншого уповноваженого органу за ст 384 КК України попереджений, про що міститься його підпис в протоколі. Відповідно до довідки до протоколу впізнання під фото №2 зображений ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

-протоколом пред?явлення особи для впізнання за фотознімками від 16.08.2024, проведеного в період часу з 15 години 50 хвилин до 16 години 10 хвилин, згідно якого у присутності понятих потерпілому ОСОБА_10 пред?явлено фотознімки чотирьох осіб. Потерпілий на запитання слідчого повідомив, що на фотознімку №2 впізнає ОСОБА_3 , який 27.05.2022 спільно з іншими чотирма особами незаконно проник до його домоволодіння, де провели несанкціонований обшук, позбавили волі потерпілого, окрім того ОСОБА_29 застосовував відносно ОСОБА_10 фізичне насильство. Впізнав особу за слов?янською зовнішністю, трикутним обличчям, середньої висоти лобової частини обличчя, дугоподібними середньої ширини бровами, середнім розміром вух та носу, тонкими губами. Протокол підписано потерпілим, понятими, слідчим без зауважень. Потерпілий про кримінальну відповідальність за введення в оману суду або іншого уповноваженого органу за ст 384 КК України попереджений, про що міститься його підпис в протоколі. Відповідно до довідки до протоколу впізнання під фото №2 зображений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 06.09.2024, проведеного в період часу з 11 години 44 хвилин до 12 години 05 хвилин, за участі потерпілого ОСОБА_10 , якого попереджено про кримінальну відповідальність, передбачену ст 384 КК України. В ході проведення слідчого експерименту потерпілий ОСОБА_10 відтворив обставини 27.05.2022 року, які відбувались за місцем проживання потерпілого за адресою АДРЕСА_4 , за участі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_30 та п?ятої невідомої особи, які проникли до домоволодіння потерпілого, застосовували до нього фізичну силу, після чого демонструючи вогнепальну зброю, погрожуючи застосуванням такої зброї, провели несанкціонований обшук у домоволодінні потерпілого під приводом відшукання вогнепальної зброї, потім помістили потерпілого до гаражного приміщення на території домоволодіння, чим позбавили його волі, та схиляли до співпраці з окупаційною владою. Після отримання відмови із погрозою застосування вогнепальної зброї наказали ОСОБА_10 сісти до транспортного засобу марки «Mitsubishi», моделі «Outlender», на якому відвезли потерпілого до берега Молочного лиману, що розташований в с. Охримівка Кирилівської ОТГ Мелітопольського району Запорізької області, де погрожуючи фізичною розправою, застосуванням автоматичної вогнепальної зброї, наказали ОСОБА_10 зайти в холодну воду лиману. В подальшому ОСОБА_3 спільно з ОСОБА_4 погрожуючи потерпілому застосуванням вогнепальної зброї, наказали останньому сісти в автомобіль марки «Mitsubishi», моделі «Outlender», та відвезли ОСОБА_10 на територію лісництва, де змушували копати яму, погрожували вбити. Після чого вимагали грошові кошти в розмірі 1000 доларів США, які потерпілий віддав;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.09.2024 відповідно до якого, свідок ОСОБА_13 впізнала особу ОСОБА_3 на фото під №2, як чоловіка, який 27.05.2022 у першій половині дня спільно з іншими чотирма особами повели незаконний обшук домоволодіння, яке на праві власності належить ОСОБА_10 , після чого незаконно позбавили волі останнього та застосовували до нього фізичну силу і тортури;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 05.09.2024 відповідно до якого, свідок ОСОБА_21 впізнав особу ОСОБА_3 на фото під №2, як колишнього працівника патрульної поліції, який працював на території Якимівського району Запорізької області та який після початку повномасштабного вторгнення перейшов на бік ворога. 27.05.2022 вказана особа у першій половині вчиняла протиправні дії відносно ОСОБА_10 , перебуваючи за місцем мешкання останнього в смт Охримівка;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.09.2024 відповідно до якого, свідок ОСОБА_15 впізнав особу ОСОБА_4 на фото під №4, який був працівником відділу поліції №1 МРУП ГУНП в Запорізькій області, перебував на посаді дізнавача та після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України перейшов на бік ворога та почав працювати з окупаційною владою;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.09.2024 відповідно до якого, свідок ОСОБА_15 впізнав особу ОСОБА_3 на фото під №1, який був працівником відділу поліції №1 МРУП ГУНП в Запорізькій області, перебував на посаді інспектора СРПП та після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України перейшов на бік ворога та почав працювати з окупаційною владою;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.09.2024 відповідно до якого, свідок ОСОБА_17 впізнав особу ОСОБА_4 на фото під №3, який був працівником відділу поліції №1 МРУП ГУНП в Запорізькій області, перебував на посаді дізнавача та після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України перейшов на бік ворога та почав працювати з окупаційною владою;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.09.2024 відповідно до якого, свідок ОСОБА_17 впізнав особу ОСОБА_3 на фото під №3, який був співробітником СРПП відділу поліції №1 МРУП ГУНП в Запорізькій областіта після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України перейшов на бік ворога та почав працювати з окупаційною владою;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.09.2024 відповідно до якого, свідок ОСОБА_31 впізнав особу ОСОБА_4 на фото під №2, який був співробітником Якимівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області та після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України перейшов на бік ворога та почав працювати з окупаційною владою;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 13.09.2024 відповідно до якого, свідок ОСОБА_31 впізнав особу ОСОБА_3 на фото під №2, який був співробітником Якимівського відділу поліції ГУНП в Запорізькій області та після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України перейшов на бік ворога та почав працювати з окупаційною владою;

-протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 18.09.2024, проведеного на підставі ухвал слідчого судді Орджонікідзевського раціонного судді міста Запоріжжя, в ході якого вилучено інформацію про вхідні та вихідні дзвінки абонентських номерів оператора Київстар, якими користувались ОСОБА_3 ОСОБА_4 ;

-протоколом огляду від 03.10.2024. згідно якого здійснено огляд лазерного диску, на якому міститься інформація про з`єднання абонентського номеру НОМЕР_1 , який згідно матеріалів кримінального провадження належить ОСОБА_4 , та встановлено, що вказаний абонентський номер у період часу з 06 години 23 хвилини до 10 години 31 хвилини був приєднаний до станції стільникового зв`язку, яка розташована за адресою АДРЕСА_5 , а потім приєднується до різних станцій стільникового зв`язку, які розташовані в смт Кирилівка Якимівського району Запорізької області, а саме за адресами: АДРЕСА_6 ; АДРЕСА_7 , АДРЕСА_8 та ін.

-протоколом за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій - зняття інформації з електронних інформаційних систем від 10.11.2022 року, проведених на підставі ухвали слідчого судді Запорізького апеляційного суду від 02.11.2022 про надання дозволу на проведення негласних слідчих (розшукових) дій, яким здійснено зняття інформації з щодо месенджеру «Telegram» мобільного телефону, яким користується громадянин рф ОСОБА_32 , та виявлено листування з користувачем «Telegram» ОСОБА_33 з приводу нарахування заробітної плати співробітникам МВД, в тому числі і надсилання списку співробітників за квітень, травень 2022 року з зазначенням посад, серед яких зафіксовано, що ОСОБА_4 обіймає посаду заступника по кримінальній поліції Якимівського управління, а ОСОБА_3 - патрульно-постової служби Якимівського управління;

-протоколом огляду від 18.11.2024, яким зафіксовано результати огляду інформації, яка міститься на диску та містить список співробітників за квітень 2022 року з зазначенням посад, серед яких зафіксовано, що ОСОБА_4 обіймає посаду заступника по кримінальній поліції Якимівського управління, а ОСОБА_3 - патрульно-постової служби Якимівського управління;

-протоколом огляду від 24.09.2024, в ході якого здійснено огляд інформації, що міститься на офіційному веб-сайті Національного банку України щодо курсу долара США та євро по відношенню до гривні станом на 27.05.2022;

-відповіддю Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області від 10.09.2024, згідно якої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець смт Якимівка, Якимівського району Запорізької області документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_2 , виданим Якимівським РВ ГУМВС України в Запорізькій області від 01.02.2012; документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 від 13.08.2020 терміном дії до 13.08.2030;

-відомостями послужного списку ОСОБА_4 , згідно яких ОСОБА_4 проходив службу в ОВС в період з 06.08.2010по 06.11.2015 та в Національній поліції України в період з 07.11.2015 по 23.05.2022, 07.11.2015 прийняв присягу на вірність Українському народові , та звільнений зі служби в поліції наказом ГУНП в Запорізькій області від 23.05.2022 №529 о/с за пунктом 6 частини 1 статті 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України;

-відповіддю Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області від 10.09.2024, згідно якої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с Велика Тернівка, Якимівського району Запорізької області документований паспортом громадянина України серії НОМЕР_4 , виданим Якимівським РВ ГУМВС України в Запорізькій області від 02.01.2007;

-відомостями послужного списку ОСОБА_3 , згідно яких ОСОБА_3 проходив службу в ОВС в період з 13.11.2014 по 06.11.2015 та в Національній поліції України в період з 07.11.2015 по 23.05.2022, 07.11.2015 прийняв присягу на вірність Українському народові , та звільнений зі служби в поліції наказом ГУНП в Запорізькій області від 23.05.2022 №542 о/с за пунктом 6 частини 1 статті 77 (у зв`язку з реалізацією дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення зі служби, накладеного відповідно до Дисциплінарного статуту Національної поліції України.

Крім того, судом досліджені матеріали справи, які підтверджують заходи, які були вжиті щодо повідомлення обвинуваченого про вчинення стосовно нього процесуальних дій та забезпечення останнього правами на захист.

Інші досліджені судом та долучені до матеріалів справи документи з матеріалів кримінального провадження (постанови про доручення проведення слідчих (розшукових) дій, постанови про об`єднання кримінальних проваджень та виділення матеріалів кримінальних проваджень), підтверджують дотримання кримінального процесуального законодавства при проведенні досудового розслідування та допустимість отриманих в ході його проведення доказів.

Усі перераховані джерела інформації, суд оцінює за правилами документа (ст.99 КПК України), а відомості, що вони містять, визнає належними та допустимими. Враховуючи цілковиту узгодженість між собою вказаних доказів за змістом, їх єдність та взаємозв`язок за часом та характером подій, суд визнає наведені та проаналізовані вище документовані дані достовірними доказами обвинувачення.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Усі докази узгоджуються між собою, відповідають фактичним обставинам справи, будь-які протиріччя в них відсутні, що свідчить про їх об`єктивність та правдивість, та у сукупності доводять, що ОСОБА_3 ОСОБА_4 за попередньою змовою між собою та невстановленою особою, з числа представників збройних формувань Російської Федерації, в порушення приписів ст. ст. 4, 27, 31, 32, 34, 147 Женевської Конвенції (IV) про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, ст. ст. 51,75 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року, вчинили протиправні дії, що полягали у незаконному позбавленні волі, привласненні майна, катуванні та нелюдському поводженні відносно цивільної особи, що перебувала під захистом - ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Суд, дослідивши за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, розглянувши наявні докази, з огляду на належне повідомлення обвинуваченого про судовий розгляд, характер обвинувачення та забезпечення його права на захист захисником, вважає за можливе прийняття обвинувального вироку у справі.

Сукупність показань потерпілих і свідків у співставленні з наявними в справі письмовими доказами, які узгоджуються між собою, є цілком змістовними та дозволяють скласти цілісний сюжет реконструйованої ними події. Підстав для піддання сумніву достовірності показань допитаних у судовому засіданні осіб судом не встановлено.

Будь-яких порушень процесуального закону під час руху кримінального провадження на всіх стадіях процесу, які були б підставою для визнання доказів неналежними чи не допустимими не виявлено.

5. Мотиви суду

Вирішуючи питання щодо надання юридичної оцінки діям обвинувачених, суд виходить з того, що ст.27 Конвенції визначено право цивільних осіб, за будь-яких обставин, на особисту повагу, повагу до своєї честі. Відповідно до ст.ст.31-32 Конвенції, забороняється, зокрема: жодний примус фізичного чи морального порядку не може застосовуватися до осіб, які перебувають під захистом, зокрема з метою отримання від них або від третіх осіб якихось відомостей; застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.

З проведеного аналізу доказів наданих суду, суд вважає доведеною вину ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, а саме жорсткому поводженні з цивільним населенням, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

З проведеного аналізу доказів наданих суду, суд вважає доведеною вину ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, а саме жорсткому поводженні з цивільним населенням, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

При призначенні покарання ОСОБА_4 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, сукупність усіх обставин, що його характеризують (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків тощо),особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом враховується особа ОСОБА_4 , який є особою раніше не судимою, вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, є громадянином України.

Обставин, які пом`якшують ОСОБА_4 , передбачені ст.66 КК України, судом не встановлено.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченому, передбачені ст.67 КК України, суд визнає: вчинення кримінального правопорушення групою осіб за попередньою змовою.

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання по даному кримінальному провадженню, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини кримінального провадження, беручи до уваги особу ОСОБА_4 , який є особою раніше не судимою, вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, є громадянином України, враховуючи відсутність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому та наявність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, окрім того, приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_4 кримінального правопорушення, яке є злочином проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, порушення законів і звичаїв ведення війни і становить значну суспільну небезпеку, з метою запобігання вчиненню обвинуваченим нових злочинів, суд приходить до висновку про те, що виправлення останнього та недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень, можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства, із призначенням покарання у виді позбавлення волі, що в даному випадку є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

На думку суду, таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі за вчинені кримінальні правопорушення, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому, суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 28.05.2020року (справа №753/13972/17; провадження №51-986км20), згідно якої, Верховний Суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Крім того, приймаючи таке рішення, суд серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950.

Крім того, враховуючи те, що ОСОБА_4 вчинив особливо тяжкий злочин, суд вважає за необхідне на підставі ст.54 КК України, позбавити його спеціального звання - «капітан поліції».

При призначенні покарання ОСОБА_3 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сукупність усіх обставин, що його характеризують (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків тощо),особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом враховується особа ОСОБА_3 вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, є громадянином України.

Крім того, суд враховує, що ОСОБА_3 засуджений вироком Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 17.02.2025 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України до покарання у виді позбавлення волі строк 15 років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна та позбавленням спеціального звання «старший лейтенант поліції».

Обставин, які пом`якшують ОСОБА_3 , передбачені ст.66 КК України, судом не встановлено.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченому, передбачені ст.67 КК України, суд визнає: вчинення кримінального правопорушення групою осіб за попередньою змовою.

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання по даному кримінальному провадженню, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини кримінального провадження, беручи до уваги особу ОСОБА_3 , який є особою раніше судимою, вчинив умисне кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, є громадянином України, враховуючи відсутність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому та наявність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, окрім того, приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, яке є злочином проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, порушення законів і звичаїв ведення війни і становить значну суспільну небезпеку, з метою запобігання вчиненню обвинуваченим нових злочинів, суд приходить до висновку про те, що виправлення останнього та недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень, можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства, із призначенням покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень ч. 4 ст. 70 КК України, що в даному випадку є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

На думку суду, таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі за вчинені кримінальні правопорушення, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому, суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 28.05.2020року (справа №753/13972/17; провадження №51-986км20), згідно якої, Верховний Суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Крім того, приймаючи таке рішення, суд серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950.

Процесуальні витрати, речові докази по справі відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 370, 374, 376 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України і призначити йому покарання у вигляді 12 років позбавлення волі.

На підставі ст.54 КК України позбавити ОСОБА_4 спеціального звання - «капітан поліції».

Запобіжний захід до набрання вироку законної сили відносно ОСОБА_4 обрати у вигляді тримання під вартою. Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з часу, коли він буде фактично затриманим.

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України і призначити йому покарання у вигляді 12 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, враховуючи вирок Ленінського районного суду від 17.02.2025, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_3 покарання у вигляді 15 років позбавлення волі, з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна, та з позбавленням на підставі ст. 54 КК України спеціального звання «старший лейтенант поліції».

Запобіжний захід до набрання вироку законної сили відносно ОСОБА_3 обрати у вигляді тримання під вартою. Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з часу, коли він буде фактично затриманим.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Дніпровський районний суд м. Запоріжжя до Запорізького апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

Копії вироку вручити під розписку учасникам судового засідання, а також надати іншим заінтересованим особам.

Згідно з ч.3 ст.400 КПК України, якщо апеляційну скаргу подано обвинуваченим, щодо якого судом ухвалено вирок за результатами спеціального судового провадження, суд поновлює строк за умови надання обвинуваченим підтвердження наявності поважних причин, передбачених ст.138 КПК України, та надсилає апеляційну скаргу разом із матеріалами кримінального провадження до суду апеляційної інстанції з дотриманням правил, передбачених ст. 399 КПК України.

Копію вироку, яка підлягає врученню обвинуваченому, вручити захиснику, а інформацію про вирок опублікувати в газеті «Голос України» та на офіційному веб-сайті суду відповідно до вимог ст.323 КПК України.

Суддя: ОСОБА_1