Справа № 466/8733/25
Провадження № 1-кп/466/849/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2025року м. Львів

Шевченківський районний суд м. Львовав складі:

головуючого судді ОСОБА_1

секретаря ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

психолога ОСОБА_4

особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння,- неповнолітня ОСОБА_5

законного представника неповнолітньої - ОСОБА_6

захисника неповнолітньої ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_7

потерпіла неповнолітня ОСОБА_8

представника потерпілої неповнолітньої - ОСОБА_9

представника потерпілої адвоката ОСОБА_10

розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові клопотання про застосування примусових заходів виховного характеру у кримінальному провадженні №0000297 від 04.06.2025р. до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки Івано-Франківської області, Надвірянського району, міста Надвірна, учениці 9-Б класу Середньо загальноосвітньої школи №62 м. Львова(м.Львів, пр.Свободи,16), раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючої як за адресою реєстації(зазначеної вище) , так і за адресою : АДРЕСА_2 ,

за вчинення суспільно-небезпечного діяння, яке підпадає під ознаки діяння, передбаченого ст. 128 КК України,-

встановив:

25 квітня 2025 року приблизно о 18 годині 30 хвилин, малолітня ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , йдучи по велосипедній доріжці разом з неповнолітньою ОСОБА_8 , неподалік будинку № 29 по вулиці Липинського у місті Львові, діючи з необережністю, проявивши кримінально протиправну недбалість, тобто не передбачаючи настання суспільно - небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинна була і могла їх передбачити, відштовхнула від себе двома руками за плечі неповнолітню ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , від чого остання втратила рівновагу та з висоти власного росту впала на землю, отримавши тілесні ушкодження у вигляді травми лівої нижньої кінцівки у вигляді кутового перелому латерального менісків, кутового перелому латерального виростка великогомілкової кістки, пошкоджень медіального і латерального менісків, зв?язок, структур задньо-латерального кута лівого колінного суглоба, що супроводжувалось накопиченням крові в порожнині суглобу, які згідно висновку судово-медичного експерта від №383 від02.07.2025 відносяться до середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров?я.

В судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_5 свою вину у вчиненному вину визнала повністю, щиро розкаявся, підтвердив обставини, вказані у клопотанні. Додатково пояснила, що немала наміру умисно спричинити тілесні ушкодження неповнолітній потерпілій ОСОБА_8 , оскільки на зустріч їхав велосипедист і вона просто відштовхунула її. Потерпіла впала,вони намагались надати їй допомогу.Вікликали карету швидкої медичної допомогу та ОСОБА_11 забрали в лікарню.

Представник неповнолітньої ОСОБА_5 -мати ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначила, що дійсно її донька на даний час навчаеться у СЗШ №62 м.Львова, станом на 25.04.2025 року вона товаришувала з потерпілою ОСОБА_8 з першого класу, оскільки на той час вони разом навчались у СЗШ №99 м.Львова. Донька щиро розкаялась, дійсно штовхнула потерпілу, якій в результаті падіння були спричинені тілесні ушкодження, однак наміру їх заподіяти вона немала. Матеріальні претензії вони відшкодовують потерпілій, та станом на час розгляду справи відшкодували в загальній сумі близько 160 000 грн.

Захисник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні не заперечив щодо застосування до ОСОБА_5 примусових заходів виховного характеру, однак заперечив щодо застосування до неї застереження у виді з обмежити дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітньої, а саме: в період часу з 22.00год. до 07.00.год. не залишати місце постійного проживання, що за адрресою: АДРЕСА_2 ; заборонити відвідувати у вечірній час парки, кафе та інші розважальні заклади, оскільки ОСОБА_5 навчається у 9-ому класі СЗШ №62 м. Львова і на період навчання проживає у АДРЕСА_2 , а на вихідні та свята приїжджає додому до батьків, які проживають в Івано-Франківської області, Надвірянського району, міста Надвірна.

Потерпіла та її представник ОСОБА_9 не заперечили щодо обставин справи, викладених у клопотанні, не заперечили покази ОСОБА_5 і її представника ОСОБА_6 щодо відшкодування матеріальної шкоди.

В судовому засіданні неповнолітня ОСОБА_5 , її законний представник ОСОБА_6 ,захисник ОСОБА_7 , потерпіла ОСОБА_8 , законний представник потерпілої ОСОБА_9 , адвокат-потерпілої ОСОБА_10 не заперечили щодо розгляду справи за спрощеною процедурою та щодо обсягу та порядку дослідження доказів, які запропоновані прокурором.

Враховуючи те, що особа, яка вчинила суспільно небезпечне діяння та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, провів судове слідство у справі щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, визнавши недоцільним дослідження в цій частині інших доказів по справі.

Учасникам розгляду справи роз`яснено, що вони позбавлені права оспорювати обставини, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним згідно положень ч.3 ст.349 КПК України.

Заслухавши думку учасників судового провадження, заслухавши пояснення неповнолітньої ОСОБА_5 , представника ОСОБА_5 -мати ОСОБА_5 , потерпілу ОСОБА_8 та її представника ОСОБА_9 , дослідивши характеризуючи дані непоновлітньої ОСОБА_5 , суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 22 КК України, кримінальній відповідальності підлягають особи, яким до вчинення кримінального правопорушення виповнилося шістнадцять років.

Діяння, яке вчинила малолітня ОСОБА_5 , вперше у віці 13-ти років мало місце. Це діяння підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 Кримінального кодексу України як необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Згідно з ч.2 ст.97 КК України, примусові заходи виховного характеру, передбачені ч. 2 ст. 105 КК України, можуть бути застосовані судом до особи, яка до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, вчинила суспільно небезпечне діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною КК України.

Примусові заходи виховного характеру є єдиними з заходів кримінального примусу, застосуванняяких можливе до осіб, що не досягли віку, з якого можливе притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ч.2 ст.105 КК України до неповнолітнього (малолітнього) може бути застосовано примусові заходи виховного характеру, зокрема у виді застереження, передачі неповнолітнього під нагляд батьків, а також обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки. До неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру, що передбачені у частині другій цієї статті. Тривалість заходів виховного характеру, встановлюється судом, який їх призначає.

Положеннями ст. 501 КПК України передбачено, що в кримінальному провадженні щодо застосування примусових заходів виховного характеру суд приймає лише два види рішень: ухвалу про застосування примусових заходів виховного характеру, якщо прокурором буде доведено вчинення неповнолітнім, зазначеним в ст.498 КПК України, суспільно-небезпечного діяння, чи ухвалу про відмову в застосуванні примусових заходів виховного характеру, якщо суд дійде висновку, що прокурор під час судового розгляду не довів факт вчинення суспільно-небезпечного діяння неповнолітнім, і закриває провадження, інших підстав для відмови в застосуванні примусових заходів виховного характеру законом не передбачено.

При цьому, до особи, яка вчинила зазначені діяння після досягнення одинадцятирічного віку, але до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, у будь-якому випадку, незважаючи на ступінь тяжкості вчинюваного діяння, згідно зі ст.498 КПК України, мають застосовуватись примусові заходи виховного характеру.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15.05.2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру» передбачено, що відповідно до чинного законодавства примусові заходи виховного характеру можна застосовувати до особи, яка у віці від 14 до 18 років учинила злочин невеликої або середньої тяжкості, а також до особи, котра у період від 11 років до досягнення віку, з якого може наставати кримінальна відповідальність, учинила суспільно небезпечне діяння, що має ознаки дії чи бездіяльності, передбачених Особливою частиною Кримінального кодексу України.

Враховуючи, що малолітня ОСОБА_5 до досягнення віку кримінальної відповідальності, у віці 13 років вчинила суспільно-небезпечне діяння, передбачене ст.128 КК України, то до неї слід використати особливий порядок здійснення кримінального провадження щодо неповнолітніх, та на підставі ст.498 КПК України застосувати примусові заходи виховного характеру.

При вирішенні питання про застосування примусових заходів виховного характеру відносно ОСОБА_5 , суд враховує обставини вчиненого, суспільну небезпечність, наслідки діяння, дані про його особу, яка позитивно характеризуються за місцем навчання, не перебуває на обліку у лікаря-нарколога та психіатра, враховуються умови її життя та виховання, а також ставлення до вчиненого, щире каяття,добровільне відшкодування шкоди, яка заподіяної її неправомірними діями.

Суд звертає увагу, що одним із видом заходів виховного характеру щодо неповнолітньої, передбаченого ст.105 КК України, є застереження, яке, як виснував Верховний Суд у своїй постанові від 12.04.2018року в справі № 198/8/17, провадження № 51-609 км 17 та Верховний Суд України в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 15.05.2006 року «Про практику розгляду судами справ про застосування примусових заходів виховного характеру», полягає у роз`ясненні судом неповнолітньому наслідків його дій шкоди, завданої охоронюваним законом правам особи (осіб), інтересам суспільства або держави, та оголошення неповнолітньому осуду за ці дії, а також попередження про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нового злочину.

Враховуючи вищевказане, суд приходить до переконання про застосування до неповнолітньої ОСОБА_5 примусового заходу виховного характеру у вигляді застереження, роз`яснивши наслідки її дій заподіяння шкоди здоров`ю неповнолітньої потерпілої ОСОБА_8 та оголошення малолітній ОСОБА_5 осуду за ці дії, а також попередження про більш суворі правові наслідки, які можуть настати в разі продовження ним протиправної поведінки чи вчинення нового кримінального правопорушення або суспільно-небезпечного діяння.

Також суд вважає за необхідне акцентувати увагу, що відповідно до ч. 3 ст.105 КК України, до неповнолітнього може бути застосовано кілька примусових заходів виховного характеру, що передбачені у частині другій цієї статті. Тривалість заходів виховного характеру, передбачених у пунктах 2 та 3 частини другої цієї статті, встановлюється судом, який їх призначає.

Судом встановлено, що батьками малолітньої ОСОБА_5 є ОСОБА_6 та батько ОСОБА_12 , жителі міста Надвірна Надвірянського району Івано-Франківської області.

Також суд вважає за необхідне застосування щодо малолітньої ОСОБА_5 примусового заходу виховного характеру у вигляді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки малолітньої ОСОБА_5 , а саме: в період часу з 22.00год. до 07.00.год. не залишати місце постійного проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 ; заборонити відвідувати у вечірній час парки, кафе та інші розважальні заклади в період навчання у м. Львові.

Обираючи вид примусового заходу виховного характеру відносно неповнолітньої ОСОБА_5 , суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого діяння та особу неповнолітньої, яка характеризується позитивно, раніше не притягалась до кримінальної відповідальності.

Враховуючи вище наведене, суд дійшов висновку, що до неповнолітньої ОСОБА_5 потрібно застосувати примусові заходи виховного характеру передбачені п. 1,2, ч.1 ст. 105 КК України, а саме: у вигляді застереження, зокрема роз`яснивши неповнолітній ОСОБА_5 наслідки її протиправних дій, оголосити осуд неповнолітній за ці дії;

у вигляді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітньої ОСОБА_5 , а саме: в період часу з 22.00год. до 07.00.год. не залишати місце проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 чи місце реєстрації АДРЕСА_1 ; заборонити відвідувати у вечірній час парки, кафе та інші розважальні заклади в період навчання у м. Львові чи в період знаходження за місцем реєстрації Івано-Франківська область, Надвірянський район, с. Стримба, вул. вул. Соборна, 16.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Витрати на залучення експерта відступні.

Керуючись ст.ст. 22, 105 КК України, ст.ст. 100, 369-372, 376, 392-395, 498, 500, 501 КПК України, суд,-

ухвалив:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до неповнолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , учениці 9-го класу СЗШ №62 м. Львова, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка фактично проживає як за адресою реєстрації (зазначеної вище), так і за адресою: АДРЕСА_2 , примусові заходи виховного характеру, передбачені п. 1,2, ч.1 ст. 105 КК України, а саме:

у вигляді застереження, зокрема роз`яснивши неповнолітній ОСОБА_5 наслідки її протиправних дій, оголосити осуд неповнолітній за ці дії;

у вигляді обмеження дозвілля і встановлення особливих вимог до поведінки неповнолітньої ОСОБА_5 , а саме:

в період часу з 22.00год. до 07.00.год. не залишати місце проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 чи місце реєстрації АДРЕСА_1 ;

заборонити відвідувати у вечірній час парки, кафе та інші розважальні заклади в період навчання у м. Львові чи в період знаходження за місцем реєстрації Івано-Франківська область, Надвірянський район, с. Стримба, вул. вул. Соборна, 16.

Строк примусовиїх заходів виховного хзарактеру ОСОБА_5 встановити на 1(один) рік.

Ухвала може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом 7 днів з дня її проголошення апеляційної скарги.

Ухвала набирає законної сили на наступний день після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1