Київський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

12 січня 2026 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження № 0001627 щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

уродженця м. Житомира, громадянина України,

що зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_1 ,

проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

згідно зі ст.89 КК України не судимого,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 1 вересня 2025 року,

у с т а н о в и л а :

Вироком Оболонського районного суду м. Києва від 01.09.2025 ОСОБА_7 визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст.186 КК України і йому призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить вирок суду змінити в частині призначеного ОСОБА_7 покарання, застосувавши до нього положення ст.ст.69, 75 КК України.

Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, зазначає, що при призначенні ОСОБА_7 покарання суд не врахував, що значну суму викрадених коштів - 9 150 грн обвинувачений повернув потерпілому, що істотно знижує ступінь суспільної небезпеки, і якби потерпілий був присутній в судовому засіданні суду першої інстанції, обвинувачений вибачився би перед ним. Вважає, що поза увагою суду залишився і стан здоров`я ОСОБА_7 , який страждає на низку хронічних захворювань. Також раніше ОСОБА_7 був засуджений із звільненням від відбування покарання з випробуванням, яке сумлінно пройшов і ця судимість погашена. До того ж, дії її підзахисного кваліфіковано за ч.4 ст.186 КК України виключно тому, що введено воєнний стан, проте у разі іншої ситуації в країні дії ОСОБА_7 належало б кваліфікувати за ч.1 ст.186 КК України, яка передбачає відповідальність за нетяжкий злочин.

Заслухавши суддю-доповідача; доводи захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу і просили її задовольнити; доводи прокурора, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи, що суд призначив справедливе покарання; провівши судові дебати, надавши обвинуваченому останнє слово, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що в її задоволенні належить відмовити, з таких підстав.

Вироком суду визнано доведеним, що ОСОБА_7 вчинив грабіж щодо ОСОБА_8 за наступних обставин.

16 червня 2025 року близько 10 години 30 хвилин ОСОБА_7 , знаходячись біля будинку АДРЕСА_3 , побачив ОСОБА_8 , який йшов у напрямку цього будинку, в якому проживав. Реалізуючи умисел на відкрите викрадення майна ОСОБА_8 , діючи в умовах воєнного стану, ОСОБА_7 підійшов впритул до потерпілого та вихопив у нього з рук поліетиленовий пакет, в якому були грошові кошти в сумі 11 240 грн, паспорт громадянина України та картка киянина на ім`я ОСОБА_8 , а також особисті речі, які матеріальної цінності для потерпілого не представляють. У подальшому ОСОБА_7 залишив місце вчинення злочину, а викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_8 майнової шкоди на суму 11 240 грн.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними доказами, які досліджувалися в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, і ніким з учасників судового провадження не оспорюються. Тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

За встановлених судом фактичних обставин кваліфікація дій ОСОБА_7 за ч.4 ст.186 КК України - відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану, - є вірною.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б могли бути підставою для зміни або скасування вироку, колегія суддів не вбачає.

Всупереч доводам апеляційної скарги дотримав суд і вимог закону, через які реалізуються принципи законності, справедливості та індивідуалізації покарання.

При цьому відповідно до вимог ст.65 КК України врахував, що ОСОБА_7 вчинив тяжкий злочин, особу винного, який не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, обставину, яка пом`якшує покарання, - щире каяття, та обставину, яка його обтяжує, - вчинення кримінального правопорушення щодо особи похилого віку і правильно призначив покарання у виді позбавлення волі на мінімальний строк, встановлений санкцією відповідного закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч.1 ст.69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене ст.ст.403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 4421 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Повернення частини викрадених грошових коштів потерпілому відбулося не у зв`язку з бажанням обвинуваченого, а лише завдяки діям працівників поліції, які вилучили їх під час особистого обшуку при затриманні ОСОБА_7 .

Не заслуговують на увагу і доводи захисника про кваліфікацію дій ОСОБА_7 лише у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, оскільки обвинувачений вчинив злочин саме в умовах воєнного стану і щодо потерпілого, якому на момент вчинення злочину виповнилося 85 років, який відноситься до уразливої категорії суспільства і також постійно відчуває на собі негативні наслідки такого стану.

Вказані раніше дані про особу винного в сукупності з наявністю у нього, крім хронічних захворювань у виді хронічного вірусного гепатиту С та поширеного остеохондрозу хребта, також психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання опіоїдів, з огляду на те, що він не працює, не має власної сім`ї та утриманців, не дають підстав вважати, що ступінь тяжкості кримінального правопорушень істотно знижено, і застосовувати до обвинуваченого положення ч.1 ст.69 КК України.

Не може бути ОСОБА_7 звільнений і від відбування покарання з випробуванням на підставі ст.75 КК України, рішення про що може ухвалити суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, якщо дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Саме таке покарання, яке призначив суд першої інстанції, на переконання колегії суддів, буде необхідним й достатнім для досягнення його мети, яка полягає не тільки в карі, а й виправленні обвинуваченого та запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами.

Отже, вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим і вмотивованим, і підстави для його зміни відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 1 вересня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу суду апеляційної інстанції може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3