Справа № 1-351/10
Провадження № 1-в/727/135/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2025 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці справу за клопотанням ОСОБА_3 про скасування арешту, накладеного постановою слідчого СУ УМВС України в Чернівецькій області від 30.09.2009 року, -

встановив:

ОСОБА_4 звернулась до суду з клопотанням про скасування арешту, накладеного постановою слідчого СУ УМВС України в Чернівецькій області від 30.09.2009 року, на нерухоме майно, а саме на частину квартири АДРЕСА_1 .

ОСОБА_5 скерувала до суду заяву про розгляд справи в її відсутності, вимоги клопотання підтримує, просить задовольнити.

Прокурор в поданій заяві не заперечував щодо задоволення клопотання.

ОСОБА_6 , ОСОБА_7 надали суду заяви, в яких зазначили, що не заперечують щодо скасування арешту.

ОСОБА_8 в судове засідання не з*явився, про причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши матеріали додані до клопотання, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.3 ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Арешт на майно, щодо якого йдеться у клопотанні, накладений у межах кримінального провадження за правилами КПК України в редакції 1960 року.

Відповідно до п.9 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України в редакції 2012 року, питання про зняття арешту з майна, накладеного під час дізнання або досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом.

Отже, у визначенні порядку звільнення майна з-під арешту потрібно керуватися правилами КПК України в редакції 1960 року.

Згідно з ч.1 ст.409 КПК України в редакції 1960 року, питання про відстрочку виконання вироку, відповідно до статті 405 цього Кодексу про розстрочення чи відстрочку сплати штрафу, про неприведення до виконання вироку у випадках, передбачених частиною 3 статті 49 Кримінального кодексу України і частиною шостою статті 404 цього Кодексу, а також всякого роду сумніви і суперечки, що виникають при виконанні вироку, включаючи застосування кримінального закону, що має зворотну силу, відповідно до частин другої і третьої статті 54 Кримінального кодексу України, вирішується судом, який постановив вирок.

У п.8 ч.1 ст.324 КПК України в редакції 1960 року зазначено, що постановляючи вирок, суд повинен вирішити, що зробити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.

На час розгляду вказаного клопотання про скасування арешту майна Кримінально-процесуальний кодекс України в редакції 1960 року втратив чинність, натомість 20 листопада 2012 року набрав чинності новий КПК від 13.04.2012 року.

Згідно з п.1 Постанови Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» - за наявності кримінального провадження власник чи інший володілець майна може звернутися до суду за захистом свого порушеного, невизнаного чи оспорюваного права власності у загальному порядку. Після підтвердження цього права зазначена особа, як і титульний власник майна, у тому числі й особа, яка не є учасником кримінального провадження, має право на звернення з клопотанням про скасування арешту та вирішення інших питань, які безпосередньої стосуються її прав, обов`язків чи законних інтересів, у порядку, передбаченому ст.ст.174, 539 КПК України до суду, що наклав арешт чи ухвалив вирок.

Відповідно до ч.1 ст.539 КПК України, питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Судом встановлено, що постановою слідчого СУ УМВС України в Чернівецькій області від 30.09.2009 року, з метою забезпечення цивільного позову (виконання вироку в частині конфіскації майна), накладено арешт на нерухоме майно, а саме на частину квартири АДРЕСА_1 , яка на правах спільної приватної власності належить ОСОБА_8 .

Вироком Шевченківського районного суду м. Чернівці від 20.12.2010 року ОСОБА_8 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 296 КК України та призначено покарання у вигляді трьох років позбавлення волі. В задоволенні цивільних позовів відмовлено.

Згідно зі статтею 126 КПК України 1960 року, забезпечення цивільного позову та можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б це майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.

Вирок набрав законної сили, в задоволенні цивільних позовів відмовлено, однак питання щодо арешту майна ОСОБА_8 не вирішувалося, що суттєво обмежує реалізацію майнових прав власників.

Виходячи з вищевикладених вимог Закону, враховуючи розумність та співрозмірність обмеження права власності, наслідки арешту майна, суд вважає, що потреба у застосуванні такого заходу, як арешт майна ОСОБА_8 , відпала, на даний час слідчий СУ УМВС України в Чернівецькій області не наділений правом самостійно вирішувати питання про скасування арешту майна, а тому, суд вважає, що клопотання про скасування арешту майна підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.41 Конституції України, ст.ст.126, 324, 406 КПК України в редакції 1960 року, ст.539, п.9 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України в редакції 2012 року, суд, -

ухвалив:

Клопотання ОСОБА_5 про скасування арешту, накладеного постановою слідчого СУ УМВС України в Чернівецькій області від 30.09.2009 року задовольнити.

Скасувати арешт, який накладений постановою слідчого СУ УМВС України в Чернівецькій області від 30.09.2009 року, на нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , належну на праві спільної сумісної власності ОСОБА_8 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1