НОВОМИКОЛАЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

Іменем України

10 грудня 2025 року ЄУ № 322/1826/25 (Провадження № 1-кп/322/360/25)

Новомиколаївський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретарка судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю: прокурорів ОСОБА_3 (режимі відеоконференції), ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні клопотання прокурора другого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення першого управління Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Офісу Генерального прокурора ОСОБА_8 (далі прокурор), про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 425, ч. 4 ст. 426 КК України,

встановив:

2 грудня 2025 року до Новомиколаївського районного суду Запорізької області надійшов обвинвувальний акт у кримінальному провадженні (за обвинуваченням ОСОБА_5 (відомості в ЄРДР внесені 07.12.2024 за № 0001108), а також згадане клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Того ж дня ухвалою судді від призначено підготовче судове засідання у провадженні.

В підготовчому судовому засіданні прокурори підтримали клопотання. Зазначили, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, що наявні ризики, передбачені п.п. 1, 3 - 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що більш м`які запобіжні заходи не можуть запобігти цим ризикам. Вважали, необґрунтованими доводи сторони захисту (які наведені після доводів сторони обвинувачення) щодо вказаного питання.

Прокурор ОСОБА_3 , у разі задоволення його клопотання, додатково просив ухвалити рішення щодо зміни місця утримання під вартою обвинуваченого, з Київської гарнізонної гауптвахти на гауптвахту яка територіально розташована у м. Павлограді. ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

В підготовчому судовому засіданні захисником адвокатом ОСОБА_6 подані письмові заперечення на клопотання прокурора.

В обґрунтування заперечення покладені такі доводи (тезисно):

- обвинувачення є необґрунтованим;

- заявлені ризик, відсутні;

- розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу запропонований стороною обвинувачення суперечить положенням КПК України, доводи прокурора в цій частині зроблені без урахування майнового і сімейного стану обвинуваченого.

Обидва захисника і обвинувачений в загальних рисах підтримали аргументи зазначені в запереченні адвоката ОСОБА_6 , суть доводів сторони захисту фактично зводились до таких прохань:

- відмовити у задоволенні клопотання про продовження строку тримання під вартою;

- застосувати запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою (у разі якщо суд не погодиться з аргументами щодо необґрунтованості обвинувачення);

- визначити розмір застави у межах передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України (у разі якщо суд не погодиться з аргументами щодо відсутності ризиків).

Сторона захисту категорично заперечувала проти переведення обвинуваченого до місця ув`язнення, про яке зазначав прокурор в судовому засіданні.

Вислухавши доводи сторін, дослідивши зміст клопотання, додані до нього матеріали, а також заперечення захисника, суд дійшов таких висновків.

Встановлено, що обвинувачений утримується під вартою до 12.12.2025 на підставі ухвали Київського апеляційного суду від 24.11.2025. Під вартою ОСОБА_5 перебуває з моменту його затримання з 20.01.2025. Протягом дії вказаного запобіжного заходу розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу поступово зменшувався з 30000 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (90840000,00 грн) до 2642 прожиткових мінімумів для працездатних осіб (8000000,00 грн).

На стадії досудового розслідування слідчі судді і суд апеляційної інстанції погоджувались з обґрунтованістю підозри ОСОБА_5 (як до та і після її зміни) у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень. Також ними були встановлені ризики, передбачені п.п. 1 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

За правилами ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Положеннями ст.ст. 132, 183 КПК України передбачено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду. Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються. Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу та відповідно до ч. 3 ст. 197 КПК України про його продовження, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчинені підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд не погоджується з доводами сторони захисту щодо необґрунтованості обвинувачення, оскільки на даній стадії процесу критерії щодо «обґрунтованості обвинувачення» фактично залишаються тими самими, що і на стадії досудового розслідування щодо «обґрунтованості підозри».

В цьому контексті висновки суду повністю збігаються із висновками, які зазначені в ухвалі Київського апеляційного суду від 24.11.2025 (ЄУ № 757/50735/25-к, провадження № 11-сс/824/8350/2025).

Те, що ОСОБА_5 був командиром військової частини, мав ряд посадових і службових обов`язків, зокрема щодо відбору військовослужбовців, які будуть проходити навчання закордоном, що певна кількість військовослужбовців даної частини вчинили дії, які мають ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 407, 408 КК України і що по ряду цих випадків не було повідомлено у ДБР, є беззаперечними фактами. Вказані факти дають підстави дійти висновку, що діяння ОСОБА_5 мають ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 425, ч. 4 ст. 426 КК України. Наявність чи відсутність елементів складу згаданих правопорушень можуть бути встановленні під час судового розгляду, де кожна із сторін має доводити свою позицію, або наводити доводи на спростовування позиції протилежної сторони. Саме на цій стадії судом надається оцінка належності, допустимості, достовірності і достатності доказів, остаточної кваліфікації і висновків щодо винуватості чи не винуватості особи.

Суд погоджується з аргументами захисника адвоката ОСОБА_9 , що у підготовчому засіданні суд має право, зокрема, прийняти рішення про закриття кримінального провадження. Втім таке рішення можливе виключно з підстав передбачених п.п. 4 - 8, 10 ч. 1, ч. 2 ст. 284 КПК України (фактично за умов безспірності цих підстав), натомість вказане кримінальне провадження не підпадає під критерії наведених положень процесуального закону, і є очевидним, що кожна зі сторін буде доводити свою позицію, яка відрізняється від позиції опонентів.

Підготовче провадження, на переконання суду, не може підміняти собою судовий розгляд, а фактично до цього зводяться аргументи сторони захисту в контексті необґрунтованості обвинувачення.

Суд погоджується з доводами прокурорів про існування принаймні кількох із заявлених у клопотанні ризиків і наголошує, що ризик не є доконаними фактом, а радше є імовірністю настання тих чи інших обставин або ж наслідків.

Тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим, в сукупності з його особистими, діловими та службовими зв`язками, безсумнівно вказує на існування ризику переховування.

Згадані обставини фактично вказують і на існування ризику можливого впливу на свідків. Доводи сторони захисту про те, що частина свідків надає показання саме на користь обвинуваченого, не може повністю нівелювати існування вказаного ризику, адже по-перше, таке трактування показань свідків може лише частково відповідати дійсності (тобто в якісь частині показання трактуються на користь обвинуваченого, в якісь нейтрально, в якісь проти), по-друге, захистом згадані не усі свідки у даному провадженні, які на їх переконання свідчать на користь обвинувачення. Факт звільнення обвинуваченого з посади командира ВЧ НОМЕР_1 хоча зменшує цей ризик, але повністю не виключає його.

Водночас ризик передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, тобто можливість перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, належного обґрунтування не містить. В його обґрунтування фактично покладено вже згаданий ризик переховування, а яким же «іншим чином» можливе перешкоджання кримінальному провадженні залишається незрозумілим.

Також є достатньо формальними доводи прокурора про існування ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується особа. Якщо допустити, що під цим ризиком прокурор має на увазі раніше згаданий ризик впливу на свідків, що може мати ознаки нового кримінального правопорушення, то яким чином ОСОБА_5 може продовжити вчинення кримінальних правопорушень, у якому він обвинувачується, навіть складно припустити.

Отже суд дійшов висновку, що із заявлених у клопотанні ризиків, однин з раніше встановлених слідчими суддями і апеляційним судом (п. 4), прокурором не доведений, один - носить формальний характер (п. 5), втім два з них (п.п. 1, 3) наразі продовжують існувати і суттєво не зменшились.

Клопотання містить належне обґрунтування неможливості застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання цим ризикам, аргументи наведені прокурором в цій часині є достатньо переконливими і з ними суд повністю погоджується.

Вказані обставини дають підстави дійти висновку про доцільність продовження строку тримання під вартою обвинуваченого на строк 60 днів, які мають відраховуватися з моменту закінчення дії попередньої ухвали, якою йому продовжено строк тримання під вартою, тобто з 13.12.2025.

Окремо суд акцентує увагу на питанні щодо визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Так, як вже зазначалось у даній ухвалі, розмір застави під час досудового розслідування поступово зменшувався.

Прокурор у клопотанні необхідність визначення застави у розмірі 2642 прожиткових мінімумів для працездатних осіб обґрунтовував тим, що діюче кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює обов`язку розкривати джерело походження коштів для застави, а отже, застава може бути внесена в тому числі іншою особою, яка має фінансову можливість. Також такий розмір застави, на переконання прокурора, узгоджується з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (в цьому контексті посилається на рішення у справі «Мангурас проти Іспанії» від 28.09.2010 № 12050/04).

Водночас прокурором не було доведено, по-перше релевантність даного кримінального провадження із справою ЄСПЛ на яку він послався у клопотанні, по-друге, зі змісту клопотання, неможливо встановити, яка ж саме інша особа має хоча б намір, не говорячи вже про можливість, внести заставу за обвинуваченого у такому розмірі.

Відтак при вирішенні питання щодо розміру застави суд не може керуватися виключно аспектом визначеним абз. 2 ч. 5 ст.182 КПК України (у виключних випадках застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно), без урахування положення ч. 4 згаданої статті (відомості про майновий і сімейний стан обвинуваченого і близьких йому осіб; розмір застави не може бути завідомо непомірним для таких осіб).

Враховуючи аргументи щодо майнового і сімейного стану обвинуваченого, які надані стороною захисту і залишенні без спростування стороною обвинувачення, суд дійшов висновку про доцільність визначення застави, як альтернативного запобіжного заходу, у 300 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

На переконання суду, такий розмір застави буде співмірним з існуючими у кримінальному провадженні ризиками та в разі її внесення зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та виконання ним обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК України.

Заявлене під час судового засідання клопотання прокурора щодо зміни місця утримання під вартою обвинуваченого, суд вважає необхідним залишити без розгляду, оскільки суд не володіє інформацією щодо безпекової ситуації згаданого місця (до прикладу переважна кількість заарештованих осіб, які раніше утримувались в установах виконання покарання у Запорізькій області були етапові до відповідних установ в інших областях), прокурором суду не надано такої інформації, а також відомостей щодо можливості утримання обвинуваченого у згаданому закладі взагалі.

Керуючись ст.ст. 176, 178, 182, 183, 194, 197, 331, 369, 372, 392, 532 КПК України, суд

ухвалив:

клопотання прокурора, задовольнити частково.

Продовжити строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на 60 (шістдесят днів) днів, тобто до 11 лютого 2026 року.

Строк дії ухвали в цій частині становить 60 (шістдесят) днів, починаючи з 13.12.2025.

Клопотання прокурора (заявленого під час судового засідання в усному порядку) щодо зміни місця утримання під вартою обвинуваченого, залишити без розгляду.

Визначити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 розмір застави - 300 (триста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 908400,00 грн (дев`ятсот вісім тисяч чотириста гривень 00 коп), яка може бути внесена обвинуваченим, або іншою фізичною чи юридичною особою (заставодавцем), протягом дії ухвали.

Реквізити для внесення застави: отримувач: ТУ ДСА в Запорізькій області; ідентифікаційний код за ; номер розрахунку (IBAN): UA0001205; Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО 820172; призначення платежу застава за ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ЄУ № 322/1826/25, провадження 1-кп/332/360/25), Новомиколаївський районний суд Запорізької області.

В разі внесення застави на обвинуваченого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на два місяці покладаються такі обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

- прибувати до прокурора та суду за першим викликом;

- не відлучатись із населеного пункту, де він проживає, без дозволу прокурора або суду;

- повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання та зміну місця роботи (несення служби);

- не спілкуватися зі свідками, перелік яких значений в Реєстрі матеріалів досудового розслідування у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання свої паспорти для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Обов`язки у такому випадку покладаються на два місяці з моменту внесення застави.

У разі внесення застави, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на відповідний депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі за місцем тримання під вартою обвинуваченого.

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа за місцем тримання під вартою обвинуваченого негайно має здійснити розпорядження про звільнення ОСОБА_5 з-під варти та повідомити про це усно і письмово прокурора а також суд.

У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, ОСОБА_5 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Виконання ухвали доручити начальнику гауптвахти, в якій утримується обвинувачений.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, його захисникам, направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала набирає законної сили набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Ухвала може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим який тримається під вартою, в той же строк, з дня вручення йому копії ухвали.

Суддя ОСОБА_1