УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2026 року

м. Київ

справа № 752/26765/24

провадження № 51 - 4920 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора, яка брала участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, ОСОБА_4 на ухвалу Київського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року в кримінальному провадженні, яке внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003499, щодо

ОСОБА_5 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимогов силу ст. 89 КК України,

за його обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 27 ч. 5, ст. 358 ч. 3, ст. 358 ч. 4 КК України,

Зміст судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини

Вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 14 січня 2025 року ОСОБА_5 засуджено за ст. 27 ч. 5, ст. 358 ч. 3, ст. 358 ч. 4, ст. 70 ч.1 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік та покладено на нього певні обов`язки, передбачені ст. 76 КК України.

Стягнуто з ОСОБА_5 процесуальні витрати, скасовано арешт на майно та вирішено питання з речовими доказами.

Вироком суду ОСОБА_5 визнано винуватим і засуджено за вчинення кримінальних правопорушень за таких обставин.

ОСОБА_5 , реалізуючи свій раніше виниклий злочинний умисел, направлений на підроблення офіційного документу, у травні 2023 року шляхом телефонної розмови із невстановленою в ході досудового розслідування особою домовився про придбання підробленого посвідчення водія.

Продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 , перебуваючи у місті Києві, надав невстановленій слідством особі свої анкетні дані, копії своїх документів та власний фотознімок з метою внесення їх до водійського посвідчення. Після цього, невстановлена слідством особа, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці та час, способом термодруку виготовила посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 13 червня 2023 року, виданого ТСЦ № 0541, на ім?я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В подальшому, в червні 2023 року, точної дати та часу в ході досудового розслідування не встановлено, невстановлена в ході досудового розслідування особа, відправила ОСОБА_5 поштою посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 13 червня 2023 року, виданого ТСЦ № 0541, з внесеними до нього його анкетними даними.

Таким чином, ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що він не проходив установленого законом порядку отримання посвідчення водія, залишив його в себе та в подальшому почав використовувати для можливості керувати транспортними засобами.

Крім того, ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на використання завідомо підробленого документу, 01 грудня 2024 року приблизно о 09 годині 38 хвилин, рухався на автомобілі «Opel», державний номерний знак НОМЕР_2 , на вулиці Саперно-Слобідська 26, що у м. Києві, де був зупинений працівниками поліції, для перевірки документів та на законну вимогу працівникам поліції, пред`явив завідомо підроблене посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 13.06.2023 року, видане ТСЦ №0541, на ім?я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Відповідно до висновку експерта бланк посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 13 червня 2023 року, виданого ТСЦ № 0541, на ім?я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не відповідає за способом друку та спеціальними елементами захисту встановленому зразку аналогічних бланків документів, які знаходяться в офіційному обігу на території України.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року апеляційну скаргу прокурора Голосіївської окружної прокуратури м. Києва ОСОБА_6 залишено без задоволення, а вирок місцевого суду - без зміни.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі прокурор просить скасувати ухвалу апеляційного суду в зв`язку з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосування закону України про кримінальну відповідальність і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

В обґрунтування своїх вимог прокурор зазначає, що під час оскарження вироку суду до суду апеляційної інстанції прокурор ОСОБА_6 у своїй апеляційній скарзі вказувала на те, що в обвинувальному акті чітко сформульовано та встановлено послідовність дій, які виконав ОСОБА_5 при вчиненні протиправних дій і які повністю утворюють об`єктивну сторону кримінального правопорушення, передбаченого ст. 358 ч. 3 КК України, а тому посилання на кваліфікацію дій останнього за ст. 27 ч. 5 КК України є зайвою та потребує виключення з кримінально-правової кваліфікації дій останнього шляхом зміни вироку суду, однак апеляційний суд не врахував такі доводи та безпідставно залишив без зміни вирок місцевого суду, неправильно вказавши, що така зміна обвинувачення погіршить становище ОСОБА_5 .

Таким чином прокурор вважає, що суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив доводи апеляційної скарги прокурора ОСОБА_6 , не обґрунтував своє рішення та безпідставно залишив апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Мотиви Суду

Розглянувши доводи касаційної скарги, дослідивши долучену до касаційної скарги копію оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

За змістом касаційної скарги прокурор вказує на незаконність рішення суду апеляційної інстанції, оскільки вбачає порушення цим судом вимог статей 337, 404, 420 КПК України та зазначає про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність в частині правової кваліфікації дій ОСОБА_5 за ст. 27 ч. 5 КК України.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального

та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання

про достовірність того чи іншого доказу. Суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу,

та в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно зі статтею 337 КПК Українисудовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею. Під час судового розгляду прокурор може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення, розпочати провадження щодо юридичної особи.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру. Якщо розгляд апеляційної скарги дає підстави для прийняття рішення на користь осіб, в інтересах яких апеляційні скарги не надійшли, суд апеляційної інстанції зобов`язаний прийняти таке рішення.

Згідно з вимогами частини 4 цієї статті суд апеляційної інстанції не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.

Зі змісту положень ст. 418 ч. 2, ст. 419 КПК України вбачається, що судові рішення суду апеляційної інстанції ухвалюються в порядку, передбаченому статтями 368-380 цього Кодексу. В ухвалі суду апеляційної інстанції, окрім іншого, має бути зазначено узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу, а при залишенні апеляційної скарги без задоволення - підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою, викладаються докази, що спростовують її доводи.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження, серед іншого, є те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Також, виходячи із завдань та загальних засад кримінального провадження, визначених у статтях 2, 7 КПК України, функція апеляційного суду полягає

в об`єктивному, неупередженому перегляді вироків та ухвал суду першої інстанції, справедливому вирішенні поданих апеляційних скарг із додержанням усіх вимог чинного законодавства.

Згідно з вироком Голосіївського районного суду м. Києва від 14 січня 2025 року щодо ОСОБА_5 судовий розгляд відбувався за правилами ст. 349 ч. 3 КПК України, відповідно до якої суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

У вироку зазначена думка учасників щодо можливості продовжити розгляд справи відповідно до положень ст. 349 ч. 3 КПК України, оскільки ОСОБА_5 вину повністю визнав та просив не досліджувати докази у повному обсязі.

У мотивувальній частині вироку, окрім іншого, містяться обставини вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 27 ч. 5, ст. 358 ч. 3 КК України, які встановлені судом та ніким не оспорювались, а саме те, шо ОСОБА_5 , надав невстановленій слідством особі свої анкетні дані, копії своїх документів та власний фотознімок з метою внесення їх до водійського посвідчення. Після цього, невстановлена слідством особа, перебуваючи у невстановленому досудовим розслідуванням місці та час, способом термодруку виготовила посвідчення водія серії НОМЕР_1 від 13 червня 2023 року, виданого ТСЦ № 0541, на ім?я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Тобто такі дії ОСОБА_5 суд кваліфікував як пособництво у підробленні документа, який видається установою, яка має право видавати такі документи, і яке надає права, з метою його використання, вчиненого за попередньою змовою групою осіб.

Суд апеляційної інстанції під час розгляду апеляційної скарги прокурора встановив, що висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст. 27 ч. 5, ст. 358 ч. 3, ст. 358 ч. 4 КК України, учасниками провадження не оспорюються і не оскаржуються.

З рішення апеляційного суду вбачається, що цей суд розглянув кримінальне провадження в межах апеляційної скарги прокурора, доводи якої є аналогічними доводам касаційної скарги, де прокурор також вказувала на неправильну кваліфікацію протиправних дій ОСОБА_5 , оскільки вважала зайвою додаткову кваліфікацію за ст. 27 ч. 5 КК України та просила вважати ОСОБА_5 винним за ст. 358 ч. 3 КК України - за підроблення посвідчення, яке видається установою, яка має право видавати такий документ, і яке надає права, з метою його використання, вчинене за попередньою мовою групою осіб.

При цьому у своєму рішенні суд апеляційної інстанції зазначив, що визначення обсягу обвинувачення є виключним повноваженням прокурора, який в ході судового розгляду кримінального провадження висунуте ОСОБА_5 обвинувачення за ст. 27 ч. 5, ст. 358 ч. 3, ст. 358 ч. 4 КК України не змінював, додаткове обвинувачення не висував. Тобто, судовий розгляд проводився в межах висунутого ОСОБА_5 обвинувачення за вказаними вище статтями КК України, за якими судом першої інстанції за тих же обставин було і постановлено вирок, який відповідає вимогам кримінального процесуального законодавства. За таких обставин апеляційний суд вказав, що відповідно до вимог ст. 404 ч. 4 КПК України не має права розглядати обвинувачення, що не було висунуте в суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції під час апеляційного розгляду врахував і вимоги ст. 337, ст. 404 КПК України та зазначив, що суд розглядає кримінальне провадження в межах висунутого прокурором обвинувачення, а виключення з обвинувачення вказівки на кваліфікацію дій ОСОБА_5 як пособництва за ст. 27 ч. 5, 358 ч. 4 КК України призведе до кваліфікації його дій як безпосереднього виконавця злочину, що погіршує його процесуальне становище та виходить за межі висунутого обвинувачення.

Крім того, посилання прокурора на ст. 420 КПК України є безпідставним, оскільки відповідно до вимог апеляційної скарги, які зазначені в ухвалі апеляційного суді, прокурор не просила постановити вирок в суді апеляційної інстанції і ухвала цього суду постановлена відповідно до вимог ст. 404, 405, 407 КПК України. При цьому прокурор у своїй касаційній скарзі наголошує про відсутність підстав вважати, що вимоги, які прокурор ставив в суді апеляційної інстанції про виключення додаткової кваліфікації дій ОСОБА_5 за ст. 27 ч. 5 КК України, жодним чином не погіршують становища особи.

За інкримінованих ОСОБА_5 обставин вчинення кримінальних правопорушень, які не оспорювались учасниками кримінального провадження та які встановлені вироком суду, постановленого відповідно до положень ст. 349 ч. 3 КПК України, його дії за ст. 27 ч. 5, ст. 358 ч. 3 КК України кваліфіковані правильно.

За результатом апеляційного розгляду суд апеляційної інстанції в своїй ухвалі надав обґрунтовані відповіді на доводи, викладені в апеляційній скарзі прокурора,

які є аналогічними доводам касаційної скарги, навів переконливі аргументи на їх спростування, зазначив підстави, з яких визнав апеляційну скаргу необґрунтованою, та належним чином мотивував своє рішення.

Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статей 370, 419 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо

з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Враховуючи наведене, з касаційної скарги, наданої до неї копії судового рішення вбачається, що підстав для її задоволення, скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції немає, у зв`язку з чим у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України.

Керуючись ст. 428 ч. 2 п. 2 КПК України, Верховний Суд

постановив:

Відмовити прокурору, яка брала участь у розгляді кримінального провадження судом апеляційної інстанції, ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження за її касаційною скаргою наухвалу Київського апеляційного суду від 14 жовтня 2025 року щодо ОСОБА_5 ..

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3