УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 жовтня 2025 року

м. Київ

справа № 991/5200/22

провадження № 51-3671 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 у інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 02 вересня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Суть питання та встановлені судом обставини

Ухвалою Вищого антикорупційного суду від 29 серпня 2025 року заяви захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про відвід слідчого судді ОСОБА_9 від кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000380 від 20 жовтня 2016 року, залишено без розгляду як такі, що мають ознаки зловживання правом на відвід з метою затягування кримінального провадження.

Апеляційна палата Вищого антикорупційного суду 02 вересня 2025 року відмовила у відкритті провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 , поданою в інтересах ОСОБА_5 , на ухвалу Вищого антикорупційного суду від 29 серпня 2025 року, якою залишено без розгляду, зокрема, заяву захисника ОСОБА_4 про відвід слідчого судді ОСОБА_9 від кримінального провадження № 0000380, на підставі ч. 4 ст. 399 КПК України.

Захисник ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій він, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, просить оскаржену ухвалу апеляційного суду скасувати та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Свою позицію захисник мотивує тим, що апеляційний суд необґрунтовано відмовив у перевірці законності ухвали Вищого антикорупційного суду, яка не передбачена кримінальним процесуальним законом та постановлена поза межами повноважень судді. Зазначає, що суд безпідставно в мотивувальній частині ухвали послався на положення ст. 309 КПК України, обґрунтовуючи неможливість оскарження ухвали, якою залишено без розгляду заяву про відвід, в апеляційному порядку.

Мотиви Суду

Перевіривши касаційну скаргу з доданими до неї матеріалами, Суд дійшов висновку, що у відкритті провадження за касаційною скаргою слід відмовити, з огляду на таке.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Право на суд, одним із аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним, воно може підлягати обмеженням, особливо щодо умов прийнятності скарги. Однак ці обмеження не повинні впливати на користування правом у такий спосіб і до такої міри, що саму його суть буде порушено. Вони повинні відповідати законній меті, і тут має бути розумний ступінь пропорційності між засобами, що застосовуються, та метою, якої намагаються досягнути.

Згідно зі ст. 392 КПК України в апеляційному порядку можуть бути оскаржені судові рішення, які були ухвалені судами першої інстанції і не набрали законної сили, а саме: 1) вироки, крім випадків, передбачених статтею 394 цього Кодексу; 2) ухвали про застосування чи відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру; 3) інші ухвали у випадках, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ч. 4 ст. 399 КПК України визначено, що суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

Зі змісту ухвали Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 02 вересня 2025 року вбачається, що захисник ОСОБА_4 звернувся до суду з апеляційною скаргою на ухвалу Вищого антикорупційного суду від 29 серпня 2025 року, якою залишено без розгляду його заяву про відвід слідчого судді ОСОБА_9 , оскарження якої КПК України, зокрема статтями 81, 392 КПК України, не передбачено.

Установивши, що апеляційну скаргу подано на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку, суддя-доповідач, керуючись ч. 4 ст. 399 КПК України, правильно відмовив у відкритті апеляційного провадження.

Доводи касаційної скарги захисника щодо того, що апеляційний суд був не вправі відмовити у перевірці законності ухвали, оскільки вона постановлена поза межами наданих КПК України судді повноважень з урахуванням правових висновків, викладених у судових рішеннях Верховного Суду, є необґрунтованими.

Предметом дослідження та оцінки у наведених у касаційній скарзі захисника справах, на відміну від нашого випадку, була можливість апеляційного перегляду рішень слідчого судді, які не містяться у переліку ухвал слідчого судді, що можуть бути оскаржені під час досудового розслідування, але прийняті поза межами повноважень слідчого судді, передбачених чинним КПК України.

У цьому конкретному випадку йдеться про постановлення ухвали суддею у порядку, передбаченому параграфом 6 глави 3 КПК України, тобто у межах його компетенції.

Що стосується вказівки захисника щодо безпідставності посилань в оскарженій ухвалі апеляційного суду на ст. 309 КПК України, що, на його думку, є неправильним застосуванням закону та порушенням ст. 413 КПК України, то слід зазначити таке.

Згідно зі ст. 438 КПК України підставами для зміни або скасування судових рішень судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Стаття 413 КПК України, на яку посилається захисник у касаційній скарзі, регламентує, що є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, яким є Кримінальний кодекс України, тоді як адвокат зазначає про неправильне застосування процесуального закону, чим допустив суперечності.

Підставою для скасування судового рішення, передбаченою п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України, про яку зазначає скаржник, за усталеною позицією Верховного Суду, є не будь-яке процесуальне порушення, а лише таке, що істотно позначилося чи могло позначитися на результаті розгляду.

При цьому некоректність мотивів постановлення ухвали апеляційного суду у цьому випадку не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, оскільки не перешкодило суду ухвалити законне і обґрунтоване судове рішення адже висновок про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , з підстави, що ухвала судді Вищого антикорупційного суду не може бути оскаржена в апеляційному порядку, є правильним.

Такі висновки цілком узгоджуються з практикою Верховного Суду в подібних випадках (до прикладу ухвали від 15 липня 2025 року у справі № 991/3291/25, від 03 липня 2025 року у справі № 522/7032/17).

Доводи захисника щодо незаконності та необґрунтованості ухвали Вищого антикорупційного суду від 29 серпня 2025 року не є предметом касаційного розгляду згідно з приписами ст. 424 КПК України.

Оскільки зі змісту касаційної скарги убачається, що підстав для задоволення скарги немає, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

З цих підстав Суд постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 у інтересах ОСОБА_5 на ухвалу Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 02 вересня 2025 року про відмову у відкритті апеляційного провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3