Справа №: 148/2873/25
Провадження № 1-кп/148/79/26
В И Р О К

Іменем України

20 січня 2026 року Тульчинський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретареві ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

представника потерпілого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні у м. Тульчин кримінальне провадження внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0000048 від 06.08.2025 року по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Врадіївка Миколаївської області, громадянина України, з вищою освітою, працюючого директором ТОВ «Тульчинське племінне, одруженого, маючого на утриманні неповнолітню дитину, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1,2 ст. 197-1 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 відповідно до Протоколу № 2 загальних зборів від 02.02.2021 Товариства з обмеженою відповідальністю «Тульчинське племінне» від 02.02.2021 його визначено кінцевим бенефіціарним власником з наділенням права виконувати управління директора зазначеного підприємства, у зв`язку із чим останній, діючи в інтересах та від імені даного товариства, виконує обов`язки і повноваження передбачені статутом Товариства з обмеженою відповідальністю «Тульчинське племінне» (нова редакція), який затверджений протоколом № 2 від 02.02.2021 загальних зборів засновників підприємства, підписаний ОСОБА_6 та посвідчений приватним нотаріусом Тульчинського районного нотаріального округу ОСОБА_7 (реєстр № 71 від 02.02.2021).

Відповідно до пунктів 2.1- 2.3.1 статті 2 статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Тульчинське племінне» дане підприємство створене з метою отримання прибутку в процесі діяльності по виробництву продукції, виконанню робіт, надання послуг, а також при здійсненні іншої, не забороненої чинним законодавством України діяльності, Товариство має право вчиняти будь-які правочини, укладати будь-які договори, контракти, угоди та здійснювати всі інші види діяльності для досягнення мети створення Товариства, які не заборонені чинним законодавством України. Основними видами діяльності підприємства є розведення великої рогатої худоби та буйволів, вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур.

Згідно пункту 7.9 статті 7 статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Тульчинське племінне» директор товариства здійснює наступні повноваження: діє без довіреності від імені Товариства, вчиняє будь- які правочини у тому числі видає довіреності, відкриває будь-які банківські рахунки, розпоряджається майном Товариства, враховуючи і грошові ресурси, майновими правами в межах компетенції, визначеної Статутом та чинним законодавством України, має право підпису на усіх фінансових документах, представляє Товариство у всіх органах, установах, підприємствах, організаціях, призначає на посаду та звільняє з посади працівників Товариства, несе персональну відповідальність за діяльність Товариства, здійснює інші дії, необхідні для виконання службових обов`язків, в межах повноважень наданих даним Статутом та рішенням Загальних зборів Учасників.

Так, відповідно до вимог ст. 14 Конституції України земля є національним багатством, яке перебуває під особливою охороною держави.

Згідно з ч. 1 ст. 79 Земельного кодексу України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до ч. 3 ст. 79 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і на глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Частинами 1, 2 ст. 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності на право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Набуття права на землю громадянами та юридичним особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Статтею 124 Земельного кодексу України визначено, що передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування.

Згідно зі ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Згідно ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо земельної ділянки.

Відповідно до примітки ст. 197-1 КК України шкода, передбачена частиною першою цієї статті, визнається значною, якщо вона у сто і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

В той же час, зазначенні вимоги законодавства ОСОБА_6 , як службовою особою - директором ТОВ «Тульчинське племінне», порушено та у періоду з 31.03.2025 по теперішній час останній, керуючи процесом обробітку земельних ділянок, переслідуючи корисливий мотив, маючи умисел на самовільне зайняття земель, достовірно усвідомлюючи, що земельна ділянка з кадастровим номером: :02:000:0901 загальною площею 99,5703 га перебуває у комунальній власності територіальної громади в особі Тульчинської міської ради Вінницької області, та відноситься до земель сільськогосподарського призначення (01.13), будучи обізнаним щодо заборони самовільного зайняття земельних ділянок, достовірно знаючи, що остання йому чи ТОВ «Тульчинське племінне» у встановленому Законом порядку у володіння і користування не передавалася, тобто за відсутності рішення уповноваженого органу та правочину щодо такої земельної ділянки, діючи всупереч вимогам ст.ст. 116, 123, 124, 125, 126 Земельного Кодексу України, ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» не встановленим шляхом та технікою, організував агротехнічні роботи по підготовці ґрунту до посівної компанії 2025 року та в подальшому умисно, з метою збагачення, усвідомлюючи відсутність відповідного рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування чи будь-яких інших законних підстав, незаконно, шляхом вирощування сільськогосподарської культури - кукурудзи, організував обробіток вказаної земельної ділянки.

Таким чином, ОСОБА_6 своїми умисними діями здійснив самовільне зайняття земельної ділянки з кадастровим номером: :02:000:0901 у вигляді протиправного використання, шляхом її оранки, культивації, посіву сільськогосподарської культури - кукурудзи, обприскування та дискування в частині площі: 91,0384 га земель сільськогосподарського призначення, чим відповідно до висновку судової економічної експертизи завдано значної шкоди власнику - Тульчинській міській раді, в розмірі 1 126 265,26 гри., що відповідає 743 неоподаткованим мінімумам доходів громадян та згідно примітки до ст. 197-1 КК України станом на 2025 рік є значною шкодою, тобто обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, а саме в самовільному зайнятті земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному власнику.

Крім того, ОСОБА_6 будучи відповідно до Протоколу № 2 загальних зборів від 02.02.2021 Товариства з обмеженою відповідальністю «Тульчинське племінне» від 02.02.2021 кінцевим бенефіціарним власником з наділенням права виконувати управління директора зазначеного підприємства, та вчиняючи вищевказані протиправні умисні дії на земельній ділянці з кадастровим номером :02:000:0901 за вищезгаданих обставин та порушень вимог законодавства здійснив самовільне її зайняття в частині охоронної зони.

Так, відповідно до ст. 58 ЗК України до земель водного фонду належать землі, зайняті: а) морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; б) прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; в) гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; г) береговими смугами водних шляхів; ґ) штучно створеними земельними ділянками в межах акваторій морських портів.

Для створення сприятливого режиму вздовж морів, навколо озер, водосховищ та інших водних об`єктів встановлюються водоохоронні зони, межі яких зазначаються в документації із землеустрою, містобудівній документації на місцевому та регіональному рівнях. Відомості про межі водоохоронних зон вносяться до Державного земельного кадастру.

Відповідно до ст. 60 ЗК України вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: а) для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; б) для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; в) для великих річок, водосховищ на них та озер -100 метрів. При крутизні схилів більше трьох градусів мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється.

Відповідно ч. ч. 1, 2 ст. 61 ЗК України прибережні захисні смуги є природоохоронною територією з режимом обмеженої господарської діяльності.

У прибережних захисних смутах уздовж річок, навколо водойм та на островах забороняється, в тому числі, розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво.

Регламентація обмежень використання земель водного фонду також передбачена ст. ст. 85, 89, 95 Водного кодексу України, згідно з якими забороняється: розорювання земель (крім підготовки ґрунту для залуження і залісення), а також садівництво та городництво, зберігання та застосування пестицидів і добрив, влаштування літніх таборів для худоби, будівництво будь- яких споруд (крім гідротехнічних, навігаційного призначення, гідрометричних та лінійних, а також інженерно-технічних і фортифікаційних споруд, огорож, прикордонних знаків, прикордонних просік, комунікаційну тому числі баз відпочинку, дач, гаражів та стоянок автомобілів, миття та обслуговування транспортних засобів і техніки, влаштування звалищ сміття, гноєсховищ, накопичувачів рідких і твердих відходів виробництва, кладовищ, скотомогильників, полів фільтрації тощо, випалювання сухої рослинності або її залишків з порушенням порядку, встановленого центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Статтею 88 Водного кодексу України передбачено, що з метою охорони поверхневих водних об`єктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм в межах водоохоронних зон виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги.

Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менше 3 г - 25 м.

В той же час, установлено, що орієнтовно упродовж періоду з 31.03.2025 по теперішній час ОСОБА_6 будучи директором ТОВ «Тульчинське племінне» переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи, що земельна ділянка з кадастровим номером: :02:000:0901 загальною площею 99,5703 га перебуває у комунальній власності територіальної громади в особі Тульчинської міської ради Вінницької області, та відноситься до земель сільськогосподарського призначення (01.13), яка має обмеження у використанні площею 1,0753 га в частині прибережної захисної смуги навколо водойми, достовірно знаючи, що її використання заборонено законом та більш того остання йому чи ТОВ «Тульчинське племінне» у встановленому Законом порядку у володіння і користування не передавалася, тобто за відсутності рішення уповноваженого органу та правочину щодо такої земельної ділянки, діючи всупереч вимогам ст. ст. 112, 116, 118, 123, 124, 125, 126 Земельного Кодексу України, ст. ст. 60, 61 Земельного Кодексу України, ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель», ст. ст. 87, 88, 89 Водного кодексу України, самовільно її зайняв, а саме не встановленим шляхом та технікою, організував агротехнічні роботи по підготовці ґрунту до посівної компанії 2025 року та в подальшому умисно, з метою збагачення, усвідомлюючи відсутність на те будь-яких законних підстав, незаконно, шляхом вирощування сільськогосподарської культури - кукурудзи та подальшого дискування організував її обробіток в частині охоронної зони - прибережної захисної смуги водного об`єкта.

Таким чином, ОСОБА_6 вчиняючи вищезазначені протиправні дії на земельній ділянці з кадастровим номером: :02:000:0901 за вказаних обставин здійснив самовільне її зайняття в частині охоронної зони - прибережної захисної смуги водного об`єкта чим допустив порушення вимог вказаного законодавства та шляхом використання сільськогосподарської техніки здійснив розорення земель охоронної зони, провівши її культивацію та знищивши при цьому поверхневий шару ґрунту з подальшим незаконним засіянням кукурудзою та дискування земель охоронної зони, загальною площею 0,0947 га. чим відповідно до висновку судової економічної експертизи завдано шкоди власнику - Тульчинській міській раді, в розмірі 386,02 грн., тобто обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України, а саме в самовільному зайнятті земельної ділянки, вчиненому щодо земель в охоронних зонах.

31 жовтня 2025 року на підставі ст.ст. 468, 469, 470, 472 КПК України між прокурором Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_6 за участі захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_4 та письмової згоди представника потерпілої сторони у кримінальному провадженні Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області в особі ОСОБА_5 укладено угоду про визнання винуватості, згідно якої ОСОБА_6 в повному обсязі визнає свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушень за обставин, викладених в обвинувальному акті у діяннях передбачених ч.1,2 ст.197-1 КК України.

Сторони погодились на призначення покарання ОСОБА_6 в межах санкції ч. 1 ст. 197-1 КК України у виді штрафу в розмірі 300 (триста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) гривень;

за ч. 2 ст. 197-1 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 2000 (дві тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити остаточне покарання ОСОБА_6 за сукупністю кримінальних правопорушень у виді штрафу в розмірі 2000 (дві тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень.

Розглядаючи питання про затвердження угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти таке рішення, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до п. 2 ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

На підставі ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам.

Прокурор в судовому засіданні, просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити обвинуваченому узгоджене в угоді покарання, зазначивши, що при її укладенні були дотриманні вимоги кримінального кодексу та кримінально процесуального кодексу України.

ОСОБА_6 просив угоду затвердити, визнав свою вину у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1,2 ст. 197-1 КК України, не заперечував проти обставин, встановлених під час проведення досудового розслідування. Зазначив, що під час укладення угоди на нього жодного тиску не вчинялось, укладення угоди є добровільним. Також обвинувачений зазначив, що зможе реально виконати взяті на себе відповідно до угоди зобов`язання.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердив обставини викладені обвинуваченим, відмітив дотримання вимог КПК України при укладенні угоди.

Представник Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області за дорученням ОСОБА_5 просив затвердити угоду, пояснивши суду, що обвинуваченим у повному обсязі відшкодовано шкоду заподіяну кримінальним правопорушенням внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок. Наслідки укладення та затвердження угоди, зрозумілі, міра покарання погоджена, укладення угоди було добровільним.

Судом встановлено в судовому засіданні, що ОСОБА_6 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч. 1,2 ст. 197-1 КК України, відповідно до вимог ст. 12 КК України - ч.1 ст. 197-1 КК України відноситься до категорії кримінального проступку; ч. 2 ст. 197-1 КК України відноситься до нетяжких злочинів, внаслідок якого шкода завдана суспільним інтересам.

При цьому судом встановлено, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення і вид покарання.

Міра покарання, узгоджена сторонами угоди про визнання винуватості, із застосуванням ст. 69 КК України, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65, 99 КК України, позаяк визначена з врахуванням особи обвинуваченого ОСОБА_6 , який раніше не судимий, беззастережне визнання обвинуваченим вини, щире каяття, його ставлення до скоєного, яке побудоване на критичній оцінці своєї протиправної поведінки, готовності понести покарання та відшкодування шкоди в повному обсязі заподіяної кримінальним правопорушенням, позитивна характеристика з місця проживання, наявність на утриманні неповнолітньої дитини, одружений, на обліку в лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, а також обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Також судом встановлено, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Угода відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України.

Виходячи із вищенаведеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_6 за участі захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_4 та письмової згоди представника потерпілої сторони у кримінальному провадженні Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області в особі ОСОБА_5 , та призначення обвинуваченому міри покарання, узгодженої сторонами.

Запобіжний захід обраний під час досудового розслідування щодо ОСОБА_6 у виді особистого зобов`язання скінчися 16.12.2025, підстав для застосування, суд не вбачає.

Цивільного позову по справі не заявлено.

Процесуальні витрати на залучення експерта для проведення експертизи у справі відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України, необхідно стягнути з ОСОБА_6 на користь держави.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374, 475, 615 КПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості укладену 31 жовтня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000048 від 06.08.2025 року між прокурором Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області ОСОБА_3 та підозрюваним ОСОБА_6 за участі захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_4 та письмової згоди представника потерпілої сторони у кримінальному провадженні Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області в особі ОСОБА_5 .

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді штрафу у розмірі 300 (триста) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 5100 (п`ять тисяч сто) гривень;

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 197-1 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання, із застосуванням ст. 69 КК України у виді штрафу в розмірі 2000 (дві тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_6 остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 2000 (дві тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави 3565,60 грн. за проведення судової економічної експертизи згідно висновку експерта № КСЕ-19/102-25/22193 від 13.10.2025

Вирок суду може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Вінницького апеляційного суду через Тульчинський районний суд Вінницької області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Копію вироку негайно вручити сторонам.

Суддя ОСОБА_1