Справа №587/3194/25 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-кп/816/1085/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - Умисне вбивство
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у режимі відео конференції, в залі суду в місті Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 19 серпня 2025 року, якою відносно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, -

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Сумського районного суду Сумської області знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

У рамках даного кримінального провадження, прокурор ОСОБА_6 заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, мотивуючого його тим, що раніше заявлені ризики, передбачені п. 1, п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, існують та не зменшились і більш м`які запобіжні заходи не забезпечать виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та належну поведінку обвинуваченого.

Ухвалою Сумського районного суду Cумської області від 19 серпня 2025 року, продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 17 жовтня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Не погодившись зі вказаним судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_7 звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 19 серпня 2025 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою застосувати до ОСОБА_8 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою.

В обґрунтування своїх вимог апелянт посилається на те, що в ухвалі суду першої інстанції не наведено посилання на докази, які свідчать про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також відсутнє посилання на докази та обставини, які свідчать про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобіганню ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Зазначає, що ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ч. 1 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст.115 КК України, однак останній заперечує інкриміноване обвинувачення, оскільки саме умисних дій направлених на позбавлення життя осіб не вчиняв та умислу позбавляти життя потерпілого не мав.

Апелянт вказує, що прокурор посилався на наявність ризику, передбаченого п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України, однак, у клопотанні відсутні будь-які обґрунтування щодо намірів чи реальних дій ОСОБА_8 , які були б спрямовані на переховування від органів слідства чи суду, навпаки, останній має міцні соціальні зв`язки, дружину та доньку 2017 р.н., є військовослужбовцем, має місце несення служби, має ряд захворювань, тобто відсутні будь-які підстави вважати, що він буде мати намір переховуватись від суду.

Що стосується ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, то ці доводи є виключними припущеннями прокурора, при цьому, на ОСОБА_8 може бути покладено відповідний обов`язок, визначений законом - а саме, не спілкуватись з певними особами, якщо суд буде вважати даний ризик обґрунтованим. Більш того, як вбачається із матеріалів, доданих до клопотання, то свідки та потерпілий по кримінальному провадженню вже допитані та попереджені про кримінальну відповідальність, а тому відсутні будь-які підстави стверджувати, що вони якимось чином будуть змінювати свої показання, підстави відсутні.

Крім того, з огляду на те, що ОСОБА_8 раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, твердження прокурора про можливість вчинення останнім іншого кримінального правопорушення не підтверджується жодним доказом і будь-яких доказів на підтвердження неможливості застосування інших, більш і м`яких запобіжних заходів, у даному випадку, надано не було.

На думку апелянта, мотиви суду, викладені в оскаржуваному рішенні, є недостатніми для продовження ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, адже прокурором не доведено обгрунтованості обвинувачення та наявності ризиків, зазначених у клопотанні і у даному випадку вимога щодо його утримання в ізоляції від суспільства в умовах слідчого ізолятору, є невиправданою.

Заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, позицію обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника ОСОБА_9 на підтримку апеляційних доводів та вимог, прокурора, який вважав рішення суду першої істанції законним та обґрунтованим, просив залишити його без зміни та відмовити у задоволенні апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст. 331 КПК України, вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Згідно з ч.2 ст. 177 КПК України, підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч.1 ст. 177 КПК України.

Як вбачається зі ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Ухвалюючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, суд першої інстанції повинен з`ясувати доцільність продовження застосування запобіжного заходу, що у свою чергу повинно відповідати ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177-178 КПК України, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими учасниками судового провадження.

Положеннями ч. 3 ст. 331 КПК України встановлено, що незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Частиною 1 статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

В силу вимог ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Крім того, слід зазначити, що у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. Так, у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість злочину; обгрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке, можливо, буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством. На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_8 дотримався вказаних вимог кримінального процесуального закону.

Як вбачається з матеріалів даного кримінального провадження у провадженні Сумського районного суду Сумської області знаходиться кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 115, ч. 2 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 115 КК України.

У рамках даного кримінального провадження, прокурор ОСОБА_6 заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_8 строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, мотивуючого його тим, що раніше заявлені ризики, передбачені п. 1, п. 3, п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, існують та не зменшились і більш м`які запобіжні заходи не забезпечать виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обовязків та належну поведінку обвинуваченого.

Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 19 серпня 2025 року, продовжено обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжний захід у виді тримання під вартою до 17 жовтня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Вирішуючи вказане клопотання, суд визнав доведеним наявність ризиків, на які посилався прокурор, з врахуванням того, що ОСОБА_8 обвинувачується у скоєнні тяжких злочинів, крім того, існують ризики ухилення обвинуваченого від суду, на даний час не допитані обвинувачений, потерпілі, свідки, на яких за певних обставин з боку обвинуваченого може чинится тиск.

Саме за наявності вказаних обставин, суд дійшов висновку про доцільність продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів за перелічених вище підстав не зможе запобігти ризикам і забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

При цьому посилання захисника на те, що його підзахисний має міцні соціальні зв`язки, дружину та доньку 2017 р.н., є військовослужбовцем, має місце несення служби, ряд захворювань, жодним чином не свідчать про відсутність ризику переховування від слідства чи суду, з огляду на те, що ОСОБА_8 , у разі визнання винуватості, загрожує найсуворіше покарання виключно у вигляді позбавлення волі, з метою уникнення якого він може вдатись до таких дій.

Також, колегія суддів зауважує, що відповідно практики ЄСПЛ, врахування судом тяжкості вчиненого кримінального правопорушення має свій раціональний зміст, оскільки свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що обвинувачений може ухилитись від слідства.

Що стосується доводів захисника про те, що ризики передбачені п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України є виключними припущеннями прокурора, а свідки та потерпілий вже допитані та попереджені про кримінальну відповідальність, а тому, стверджувати, що вони якимось чином будуть змінювати свої показання, підстави відсутні, то апеляційний суд зазначає, що судом першої інстанції не допитані свідки та потерпілі, тому є вагомі підстави вважати, що у разі застосування до обвинуваченого альтернативного по відношенню до тримання під вартою запобіжного заходу, не пов`язаного з виключними запобіжниками у комунікації та його переміщеннях, останній зможе здійснити незаконний вплив на потерпілих та свідків з метою зміни наданих ним показань для уникнення від кримінальної відповідальності за скоєні злочини.

Тому розглядаючи можливість застосування до обвинуваченого ОСОБА_8 альтернативного запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, колегія суддів зазначає, що наразі «достатніми» та «належними» підставами тримання обвинуваченого під вартою є дотримання балансу між можливими наслідками його звільнення та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку, повністю виправдовує утримання обвинуваченого під вартою.

Таким чином, враховуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що суд надав належну оцінку усім обставинам провадження та дійшов вірного висновку про необхідність продовження обвинуваченому ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, і доводів, за яких у задоволенні клопотання прокурора необхідно було б відмовити та застосувати до останнього більш м`який запобіжний захід, апелянтом в апеляційній скарзі наведено не було.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, вказане судове рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Керуючись ст.376, ст.ст. 404, 405, 407, 408, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу Сумського районного суду Сумської області від 19 серпня 2025 року, якою обвинуваченому ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4