ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 640/1479/18 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/236/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Харків в режимі відеоконференції апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 04 червня 2024 року, якою

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Золочів Золочівського району Харківської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судимого: 16 квітня 2009 року Золочівським районним судом Харківської області за ч.1 ст.115 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років, 13 квітня 2016 року звільненого умовно достроково на не відбутий строк 11 місяців 28 днів,

обвинуваченого за ч.1 ст.190, ч.1 ст.289 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження внесене 16 грудня 2017 року до ЄРДР за №0004942 щодо нього закрито,-

УСТАНОВИЛА:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлені судом першої інстанції обставини:

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 04 червня 2024 року ОСОБА_9 , обвинуваченого за ч.1 ст.190, ч.1 ст.289 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження, внесене 16 грудня 2017 року до ЄРДР за №0004942 щодо нього закрито.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд першої інстанції зазначив про відсутність будь-яких обставин, які б перешкоджали закриттю кримінального провадження, та вважав за можливе клопотання обвинуваченого задовольнити та звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України, а кримінальне провадження щодо нього в порядку ст.284-288 КПК України - закрити.

Вимоги апеляційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала

Прокурор в апеляційній скарзі просить ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 04 червня 2024 року щодо ОСОБА_9 скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону, який не підлягає застосуванню ст.49 КК України, та істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону. Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

В обґрунтування посилається на відсутність підстав звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.289 КК України, оскільки матеріалами судової справи підтверджено факти ухилення обвинуваченого від явки до суду. Та в подальшому ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17 липня 2018 року ОСОБА_9 було оголошено у розшук, в якому він перебував 5 років.А тому висновки суду щодо можливості звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.289 КК України не відповідають вимогам Закону.

Також посилається на те, що судом допущено істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, оскільки вирішуючи питання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд не дотримався вимог ст. 288 КПК України та не з`ясував думку потерпілого.

В даному випадку відповідно до вимог ч.2 ст.288 КПК України суд зобов`язаний був з`ясувати думку потерпілого, проте не дотримався цієї вимоги закону, чим істотно порушив вимоги КПК України та права потерпілого.

В судове засідання потерпілий ОСОБА_10 не з`явився, надав до суду заяву з проханням апеляційний розгляд провести без його участі. Також зазначив, що апеляційну скаргу прокурора підтримує у повному обсязі.

Позиції інших учасників судового провадження

Прокурор в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримала в повному обсязі та наполягала на її задоволенні.

Захисник в судовому засіданні заперечував проти апеляційної скарги прокурора та просив ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку апеляційної скарги, думку захисника, обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, та перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Мотиви суду

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Зі змісту ст.370 КПК України, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджено доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведено належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Однак, суд першої інстанції вказаних вимог закону не дотримався.

Ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 04 червня 2024 року ОСОБА_9 , обвинуваченого за ч.1 ст.190, ч.1 ст.289 КК України, звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження внесене 16 грудня 2017 року до ЄРДР за №0004942 щодо нього закрито.

Однак, колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили: минули зазначені у законі строки (два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі; три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років; п`ять років - у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у п. 2 цієї частини; десять років - у разі вчинення тяжкого злочину; п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину); протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухилялася від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупинявся); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Разом з тим, згідно з ч.2 ст.49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло п`ятнадцять років, а з часу вчинення кримінального проступку п`ять років.

При цьому, відповідно до правових висновків, які містяться в постанові Верховного Суду від 05 квітня 2021 року у справі № 328/1109/19, для застосування зазначеної норми обов`язково має бути підтверджено факт ухилення особи від досудового слідства або суду, що є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності, і зупиняє диференційований строк, передбачений ч. 1 ст. 49 КК (у редакції Закону № 2617-VIII від 22 листопада 2018 року). При цьому час, який минув із дня вчинення кримінального правопорушення до дня, коли особа почала ухилятися від слідства або суду, не втрачає свого значення, а зберігається і зараховується до загального строку давності, що продовжує спливати. Тобто, у цьому випадку закон передбачає загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від слідства чи суду оскільки факт свідомого ухилення особи від відповідальності свідчить про те, що вона все ще є суспільно небезпечною, тож це зумовлює необхідність більш суворого підходу до неї при вирішенні питання про давність притягнення до кримінальної відповідальності.

Відповідно до усталеної судової практики під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, що змушує правоохоронні органи вживати заходи, спрямовані на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально процесуальний статус особи, що вчинила злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правозастосовних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження та ухвали суду, ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.190, ч.1 ст.289 КК України у травні 2017 року.

Відповідно до ст.12 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.190 КК України є проступком, а кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.289 КК України, є нетяжким злочином.

Таким чином, на момент постановлення ухвали вже закінчилися строки давності щодо кримінального правопорушення проступку, передбаченого ч.1 ст.190 КК України, що й не оскаржується в апеляційній скарзі.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.289 КК України в редакції КК України на момент його вчинення відносилось до злочинів середньої тяжкості, в редакції КК України на час постановления ухвали суду - до нетяжких злочинів.

Разом з тим, відповідно до матеріалів кримінального провадження, обвинувачений ОСОБА_9 в судові засідання, призначені на 30 травня 2018 року о 15 год.00 хв., 27 червня 2018 року о 10 год.00 хв. та 17 липня 2018 року о 12 год. 00 хв. не з`явився, про час та місце судового розгляду повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки не повідомив, у зв`язку із чим неодноразово виносилися ухвали про доставлення обвинуваченого у судове засідання приводом.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 17 липня 2018 року обвинуваченого ОСОБА_9 було оголошено у розшук.

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2024 року поновлено провадження на підставі заяви самого обвинуваченого ОСОБА_9 .

Поряд з цим, твердження суду про відсутність доказів факту належного повідомлення обвинуваченого ОСОБА_9 про дату та час судового засідання не узгоджуються з матеріалами справи, оскільки вони містять довідки про доставлення останньому смс-повідомлення та явочні листи з особистим розписом обвинуваченого.

Відповідно до ч.7 статті 42 КПК України: обвинувачений зобов`язаний, зокрема, прибути за викликом до слідчого, слідчого судді, прокурора, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб.

Окрім цього, як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувачений викликався судом та з`являвся в судові засідання 14.02.2018, 28.02.2018, 29.03.2018. При цьому, отримавши смс-повідомлення на наступне судове засідання 20 квітня 2018 року (а.с.41), в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Однак, судом не з`ясовано з яких саме підстав, обвинувачений ОСОБА_9 , будучи обізнаним про наявність кримінального провадження щодо нього, перестав з`являтись в судові засідання, що мало місце фактично впродовж 5 років, не повідомив суд про зміну місця проживання.

Також, судом не надано оцінки заяві обвинуваченого від 07 лютого 2024 року, в якій він зазначив, що у грудні 2023 року працівниками поліції йому було повідомлено, що він перебуває у розшуку, однак до суду він з`явився із заявою про скасування ухвали про розшук та поновлення провадження лише 07 лютого 2024 року, тобто через декілька місяців.

Таким чином, суд першої інстанції зазначених обставин не перевірив, не встановив чи дійсно (а не формально) обвинувачений перебував у розшуку та ухилявся від суду, і належної оцінки їм не надав. А тому висновки суду про відсутність ухилення ОСОБА_9 від суду та можливість закриття кримінального провадження через сплив строків давності є передчасним.

Поряд з цим,відповідно до вимог ч.2 ст.288 КПК України суд також зобов`язаний з`ясувати думку потерпілого щодо можливості звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Однак, при вирішенні питання про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд не дотримався зазначених вимог, оскільки не з`ясував думку потерпілого та взагалі відсутні дані на підтвердження факту належного повідомлення потерпілого ОСОБА_10 про дату та час судового розгляду від 04 червня 2024 року.

Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, що згідно з п.4 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для скасування судового рішення.

Згідно ч.1 ст.412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Згідно п.3 ч.1 ст.413 КПК неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, а ухвала - скасуванню з призначенням нового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, оскільки допущені судом першої інстанції порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними та не можуть бути усунені судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 04 червня 2024 року про закриття кримінального провадження, внесеного 16 грудня 2017 року до ЄРДР за №0004942 щодо ОСОБА_9 скасувати.

Призначити новий розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_9 у тому ж суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і касаційному оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4