У Х В А Л А

про арешт майна

25 листопада 2025 року слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в м. Біла Церква, у відкритому судовому засіданні, клопотання прокурора заступника керівника Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , про арешт тимчасово вилученого майна, у кримінальному провадженні № 0002389 від 16 листопада 2025 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України,

У С Т А Н О В И В:

17 листопада 2025 року на розгляд слідчого судді надійшло клопотання прокурора заступника керівника Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно, яке було вилучено 16 листопада 2025 року, під час огляду місця події, в ході якого на автомобілі марки «ВАЗ 21063», р.н. НОМЕР_1 , темно-коричневого кольору, номер кузова « НОМЕР_2 », на якому були зафіксовані наявні механічні пошкодження, які могли виникнути внаслідок ДТП, власником якого, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 13 квітня 1996 року є ОСОБА_4 , із забороною використання вказаного майна за призначенням, а також розпоряджатися ним будь-яким чином до прийняття рішення у кримінальному провадженні.

Вказане клопотання мотивоване тим, що Білоцерківським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Київській області здійснюється досудове розслідування за фактом дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилася 16 листопада 2025 року близько 17:00 год. в ході якої військовослужбовець в/ч НОМЕР_4 ОСОБА_5 керуючи власним автомобілем марки «ВАЗ-21063», р.н. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, рухаючись в с. Лобачів в напрямку с. Софіполь, що на території Білоцерківського району, Київської області, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не обрав безпечної швидкості руху, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який внаслідок ДТП отримав закритий перелом кісток правої гомілки, множинні садна лівої верхньої кінцівки та розсічену рану губи та носа та був госпіталізований до Білоцерківської МЛ № 2.

17 листопада 2025 року автомобіль марки «ВАЗ-21063», р.н. НОМЕР_1 , власником якого є ОСОБА_4 визнаний речовим доказом.

З ним необхідно провести інженерно-технічну експертизу, а також слідчий експеримент.

Його повернення може призвести до його приховування, пошкодження, знищення або псування та унеможливить використання, як речового доказу та проведення необхідної судової експертизи та слідчого експерименту.

Отож, з метою збереження речових доказів, прокурор ОСОБА_7 вважав, що слідчий суддя має накласти арешт на вищевказаний автомобіль.

Слідчий суддя ухвалив рішення про проведення розгляду за відсутності прокурора та третьої особи, щодо майна якої вирішується питання, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, їх неприбуття не перешкоджає розгляду клопотання про арешт майна, а вони надали слідчому судді заяви про розгляд клопотання за їх відсутності.

Слідчий суддя, дослідивши надані матеріали, дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання про арешт майна.

Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Вимогами ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна, з метою збереження речових доказів, слідчий суддя повинен враховувати:

- правову підставу для арешту майна;

- можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні;

- розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою;

- розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

- наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

До того ж, на виконання вимог ч. 3 ст. 132 КПК України, слідчий суддя має перевірити:

- чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

- чи потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

- чи може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно з ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 4 ст. 173 КПК України, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Вирішуючи клопотання, в межах заявлених вимог, слідчий суддя установив, що Білоцерківським районним управлінням поліції Головного управління Національної поліції в Київській області, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002389 від 16 листопада 2025 року, за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України.

Згідно з витягом, предметом досудового розслідування є дорожньо-транспортна пригода, яка трапилася 16 листопада 2025 року близько 17:00 год. в ході якої військовослужбовець в/ч НОМЕР_4 ОСОБА_8 керуючи власним автомобілем марки «ВАЗ-21063», р.н. НОМЕР_1 , в стані алкогольного сп`яніння, рухаючись в с. Лобачів в напрямку с. Софіполь, що на території Білоцерківського району, Київської області, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, не обрав безпечної швидкості руху, здійснив виїзд на смугу зустрічного руху, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , який внаслідок ДТП отримав закритий перелом кісток правої гомілки, множинні садна лівої верхньої кінцівки та розсічену рану губи та носа та був госпіталізований до Білоцерківської МЛ № 2.

Згідно з протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 16 листопада 2025 року, за результатами огляду місця події за адресою: Київська область, Білоцерківський район, с. Галайки, вул. Центральна, виявлений та вилучений автомобіль «ВАЗ-21063», р.н. НОМЕР_1 , на якому зафіксовані механічні пошкодження, внаслідок ДТП.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Отож, автомобіль «ВАЗ-21063», р.н. НОМЕР_1 , відповідає ознакам речового доказу, оскільки містить на собі отримані внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пошкодження.

Своєю чергою, відповідно до постанови про визнання речовим доказом та приєднання його до кримінального провадження від 17 листопада 2025 року, він визнаний речовим доказом.

Слідчий суддя погоджується, що іншим чином, аніж шляхом накладення арешту на автомобіль, забезпечити його збереження, як речового доказу неможливо, оскільки з ним будуть проводитися експертиза та слідчий експеримент, а тому необхідно забезпечити його збереження в стані, який існував на момент дорожньо-транспортної пригоди.

Слідчий суддя вважає, що потреби досудового розслідування виправдовують такий спосіб втручання у право власності власника майна, а наслідки для нього, які настануть внаслідок арешту є виправданими. У даному випадку необхідність виконання завдання кримінального провадження, зокрема забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування, переважає приватний інтерес власника майна.

Отож, виходячи з викладеного, враховуючи вимоги розумності та співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження, з метою збереження речових доказів, слідчий суддя вважає за необхідне: накласти арешт у спосіб визначений у клопотанні прокурора ОСОБА_9 .

Отже, керуючись ст. 170-175, 309-310 КПК України, слідчий суддя

П О С Т А Н О В И В :

клопотання прокурора заступника керівника Білоцерківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 , про арешт тимчасово вилученого майна, - задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке було вилучене 16 листопада 2025 року, під час огляду місця події, в ході якого на автомобілі марки «ВАЗ 21063», р.н. НОМЕР_1 , темно-коричневого кольору, номер кузова « НОМЕР_2 », на якому були зафіксовані наявні механічні пошкодження, які могли виникнути внаслідок ДТП, власником якого, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 від 13 квітня 1996 року є ОСОБА_4 , із забороною використання вказаного майна за призначенням, а також розпоряджатися ним будь-яким чином до прийняття рішення у кримінальному провадженні.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку, безпосередньо до Київського апеляційного суду, протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Ухвала виконується негайно слідчим, прокурором.

Слідчий суддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1