У Х В А Л А

іменем України

25 грудня 2025 року м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра у складі:

Головуючий суддя ОСОБА_1

За участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

представника потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000580, за обвинуваченням ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, громадянина України, мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Обвинуваченому ОСОБА_5 ухвалою суду продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 08 січня 2026 року.

В судовому засіданні прокурором ОСОБА_3 подане клопотання, про продовження строку тримання ОСОБА_5 під вартою на 60 днів. Клопотання обґрунтовується тим, що обвинувачений може переховуватися від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Обвинувачений ОСОБА_5 і його захисник ОСОБА_6 заперечили проти задоволення клопотання прокурора та заявили власне клопотання про заміну запобіжного заходу на домашній арешт в певний час доби. Вважають, що зазначені прокурор ризики останнім не доведені і відсутні. Обвинувачений позитивно характеризується, має намір виправити вчинене. Просять суд визначити розмір застави.

Представник потерпілого ОСОБА_4 підтримала клопотання прокурора та заперечила проти задоволення клопотання сторони захситу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Вирішуючи питання про доцільність зміни запобіжного заходу - тримання під вартою обвинуваченому на будь-який інший, не пов`язаний з позбавленням волі, або його продовження, суд бере до уваги ті обставини, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні в умовах воєнного стану особливо тяжкого злочину проти життя особи, і за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

Також, суд бере до уваги рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» від 06 квітня 2000 року, за яким тримання під вартою є виправданим у тому випадку, якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.

На думку суду, такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпека інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення. Окрім цього суд враховує покази потерпілого та допитаних у якості свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_9 , які показали що обвинувачений до вчинення інкримінованих йому діянь фактично протягом тривалого проміжку часу переслідував родину потерплого. Не може залишитися поза увагою суду і надання обвинуваченим переваги реалізації своїх бажань на противагу дотриманню прав, свобод і інтересів інших осіб. Так, ОСОБА_5 , неодноразово в судовому засіданні наголошував на тому, що «просто хотів поговорити» зі свідком ОСОБА_9 , яка неодноразово та недвозначно заявила останньому про те, що не бажає такого спілкування. З пояснень ОСОБА_5 вбачається, що він вважає цілком нормальним ігнорувати позицію інших та домогтися свого за будь-яку ціну. У суду відсутні підстави для висновку про те, що бажання «просто поговорити» зі свідком ОСОБА_9 у обвинуваченого зникло. За таких обставин суд погоджується з думкою прокурора, що зазначені ознаки дають підстави вважати можливим ухилення від суду, вчинення перешкоджання встановленню істини по даному провадженню, вчинення іншого кримінального правопорушення (відносно свідка ОСОБА_9 ). Наведені ризики з плином часу не зникли, а ризик вчинення іншого кримінального правопорушення (відносно свідка ОСОБА_9 ) навіть збільшився, оскільки за твердженням ОСОБА_5 , він вважає себе потерпілим від дій ОСОБА_10 і свідка ОСОБА_9 , які не давали йому «просто поговорити» з ОСОБА_9 , чим вчинили відносно ного психологічне насильство.

Суд також враховує, що відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Проте, розглядаючи можливість застосування альтернативних запобіжних заходів, суд, враховуючи вищезазначене, відповідно до приписів ст. 183 КПК України вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Відповідні заперечення сторони захисту судом відхиляються як безпідставні та спростовані вищенаведеними фактичними обставинами.

З огляду на характер висунутого ОСОБА_5 обвинувачення, наявні відомості про суспільну небезпечність особи останнього, суд вважає за необхідне не визначати розмір застави на підставі п. 1 ч. 4 ст. 183 КПК України.

Керуючись ст.ст. 176-179, 182, 183, 193, 194, 333, 358 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання прокурора ОСОБА_3 задовольнити.

Продовжити дію раніше застосованого у відношенні ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою у Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» на строк до 22 лютого 2026 року.

У задоволенні клопотання захисника ОСОБА_6 і обвинуваченого ОСОБА_5 про заміну запобіжного заходу на домашній арешт відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим, який утримуються під вартою з моменту вручення копії ухвали.

Головуючий:

25.12.2025