Справа № 303/4746/25
Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

22.09.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі :

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали судового провадження у кримінальному провадженні №11-сс/4806/561/25, за апеляційною ОСОБА_5 , в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_6 та за апеляційною скаргою прокурора Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_7 на ухвалу Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.07.2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.07.2025 року, частково задоволено клопотання слідчої про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано до підозрюваного за ч. 3 ст. 332 КК України ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням засобу електронного контролю.

На підозрюваного ОСОБА_5 покладено наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою; не залишати в період з 21 години 00 хвилин по 07 годину 00 хвилин місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора, суду в залежності від стадії кримінального провадження.

Строк дії ухвали слідчого судді встановлений по 30 вересня 2025 року включно.

Матеріалами судового провадження встановлено, що 30 липня 2025 року старша слідча СВ Мукачівського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області капітан поліції ОСОБА_8 звернулася до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Клопотання мотвоване тим, що у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше травня місяця 2025 року та невстановленої органом досудового розслідування місці, особою (надалі Особа 1) спільно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 виник злочинний умисел, спрямований на організацію незаконного переправлення осіб призовного віку від 18 до 60 років, яким обмежено виїзд за кордон, всупереч обмеженням, встановленим Законом України «Про правовий режим воєнного стану», з корисливих мотивів.

Надалі, Особа 1, підшукала особу, що мала намір незаконно перетнути державний кордон України з метою виїзду до країн Європейського Союзу, а саме ОСОБА_11 , якому на період дії правового режиму воєнного стану в Україні, обмежено виїзд за межі території України та який погодився сплатити грошові кошти за його незаконне переправлення через державний кордон.

В точно не встановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 16 червня 2025 року, Особа 1 в ході телефонної розмови з ОСОБА_11 , пообіцяла організувати його незаконне переправлення через державний кордон України поза пунктами пропуску із країнами Європейського Союзу, поставивши умову надання грошових коштів у розмірі 7000 доларів США у якості винагороди, однак зауважив, що дане переправлення відбуватиметься в обхід встановлених пунктів пропуску, через річку у мілкому місці.

Під час телефонної розмови Особа 1 надала ОСОБА_11 , пораду щодо необхідності мати з собою під час здійснення незаконного переправлення через державний кордон України, невеликого рюкзака, змінного одягу, грошових коштів у сумі 10 000 гривень для можливого проживання у готелі, після чого надав вказівку прибути 20 червня 2025 року до населеного пункту Солотвино Тячівського району під привод відпочину на солених озерах Тячівського району та після прибуття підтвердити своє місцезнаходження, де його зустрінуть та у подальшому відвезуть у необхідне місце для його незаконного перетину державного кордону.

Крім того, в ході телефонної розмови Особа 1 повідомила ОСОБА_11 , що грошові кошти у сумі 7000 доларів США, які необхідно буде передати особі, яка за ним приїде.

20 червня 2025 року близько 14:00 години, ОСОБА_11 за попередньою вказівкою Особи 1, прибув до населеного пункту Солотвино Тячівського району, після чого близько 15 години 30 хвилин, Особа 1 зателефонувала до ОСОБА_11 , та надала вказівку йти в сторону бази відпочинку « Кароліна», що в населеному пункті Солотвино та очікувати подальших вказівок.

Після чого, 20 червня 2025 року близько 20години 00 хвилин , Особа 1 зателефонувала до ОСОБА_11 , та повідомила, що на автостоянці біля бази відпочинку «Кароліна» на нього очікує транспортний засіб.

Вийшовши з бази відпочинку до ОСОБА_11 підійшов ОСОБА_9 , який діючи у змові з Особою 1 та ОСОБА_10 , з метою забезпечення подальшого переправлення ОСОБА_11 через державний кордон, надав вказівку останньому сісти до транспортного засобу «Wolksvagen» з реєстраційним номером НОМЕР_1 сірого кольору, де за водійським сидінням знаходився ОСОБА_5 , якого до злочинної діяльності щодо незаконного переправлення ОСОБА_11 , залучив ОСОБА_9 , та який за грошову винагороду повинен здійснити доставку ОСОБА_11 до місця переправлення через державний кордон. При цьому ОСОБА_9 сів на переднє пасажирське сидіння вказаного транспортного засобу, який розпочав рух в сторону населеного пункту Великий Бичків, Рахівського району.

В ході руху ОСОБА_5 та ОСОБА_9 , проінструктували ОСОБА_11 щодо лінії його поведінки та правил безпеки під час здійснення його незаконного перетину державного кордону України, запевнивши останнього в успішності його дій.

Крім того, під час маршруту руху Особа 1 неодноразово телефонувала до ОСОБА_9 , з метою уточнення їх місця знаходження, також в ході руху до н. п. В. Бичків Рахівського району було здійснено дві зупинки з метою перевірки ОСОБА_9 , шляхів об`їзду контрольного посту з метою уникнення відповідних перевірок правоохоронними органами.

Після прибуття до населеного пункту Великий Бичків Рахівського району ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , надали вказівку ОСОБА_11 виходити з автомобіля та очікувати інших осіб, які забезпечать його подальше переправлення через кордон, при цьому наголосили на необхідності інформування про успішність перетину.

Вийшовши з транспортного засобу на ОСОБА_11 , очікувала ОСОБА_10 після чого вони направились у сторону населеного пункту Луг, Рахівського району ОСОБА_11 , на виконання вимог ОСОБА_10 , передав останній грошові кошти у загальній сумі 7000 доларів США , яка з даної грошової суми відрахувала 200 доларів США з метою подальшої передачі ОСОБА_9 та ОСОБА_5 , які очікували неподалік у транспортному засобі «Wolksvagen» з реєстраційним номером НОМЕР_1 , після чого ОСОБА_10 спільно з ОСОБА_11 , направились до місця проживання останньої, а саме в АДРЕСА_2 .

Прибувши за вищевказаною адресою ОСОБА_10 , повідомила ОСОБА_11 , що через дві години він буде знаходитись у Румунії, та проінструктувала ОСОБА_11 ,. щодо його подальших дій спрямованих на незаконне переправлення через державний кордон, запевнила у його успішності та повідомила, щоб він не хвилювався, надала вказівки щодо дій останнього на території іноземної держави, після чого сказала вимкнути мобільний телефон та належним чином упакувати особисті речі з метою уникнення їх намокання.

Через деякий час до ОСОБА_10 зателефонувала невідома особа та за результатами розмови надала вказівку ОСОБА_11 бігти до лісу та ховатись.

Таким чином дії ОСОБА_5 кваліфіковані, як кримінальне правопорушення, передбачене частиною 3 статті 332 КК України організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, вчинене щодо кількох осіб, за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що 16 липня 2025 року прокурором Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_7 , в рамках досудового розслідування кримінального провадження №000036 від 09 квітня 2025 року погоджено повідомлення про підозру ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Підозрюваний копію клопотання та матеріалів, що обґрунтовують його обвинувачення отримав 30 липня 2025 року, що стверджується його особистим підписом, з участю захисника.

Слідчий зазначив, що відповідно до статті 176 КПК України до підозрюваних осіб можна застосувати один з таких видів запобіжних заходів з метою сприяння не ухиленню підозрюваного від слідства та суду, та не вчиненню ним інших кримінальних правопорушень, а саме: особисте зобов`язання; особиста порука; застава; домашній арешт; тримання під вартою.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення та можливість призначення міри покарання у вигляді позбавлення волі, обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання не представляється можливим.

Запобіжний захід у вигляді особистої поруки передбачає собою перебування підозрюваного під виховним впливом людей, близьких по роботі, місцю проживання або пов`язаних між ними родинними зв`язками. В ході проведення досудового розслідування встановлено, що встановити осіб з оточення підозрюваного які викликають довіру в органу досудового розслідування не має, а тому відносно останнього не представляється обрати запобіжний захід у вигляді особистої поруки.

Враховуючи також той факт, що ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину в умовах воєнного стану, обрання йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, дає їй змогу в подальшому уникнути кримінальному переслідуванню, переховуванню від органів досудового розслідування та уникнення кримінальної відповідальності.

Відповідно до статті 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою застосовується до осіб, які підозрюються у вчиненні кримінальних правопорушень, санкція статті яких передбачає позбавлення волі.

Під час досудового розслідування встановлено наявність ризику, передбаченого пунктами 1,3-5 частини 1 статті 177 КПК України, а саме те, що підозрюваний ОСОБА_5 перебуваючи на волі може переховуватися від органу досудового слідства та суду, оскільки вчинив тяжкий злочин в умовах воєнного стану, санкція якого передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 7 до 9 років, розуміючи які наслідки це створює останній може уникнути від притягнення його до кримінальної відповідальності.

Перебуваючи на волі ОСОБА_5 може незаконно вливати на свідків і на понятих, які залучені у цьому кримінальному провадженні. Створювати загрозу тиску та підбурювання вказаних осіб до дачі неправдивих показань, або відмови від надання таких. Може перешкоджати повному, всебічному та неупередженому проведенню досудового розслідування, впливати на інших на даний час не встановлених осіб з якими ОСОБА_5 діяв у змові і знаходячись на свободі може інформувати та скеровувати дії та показання осіб які також причетні до вчинення даного кримінального правопорушення, оскільки останній знаючи, які склалися для нього обставини та до чого вони можуть призвести, з метою уникнення покарання може відшукати свідків даної події, чинити на них психологічний вплив з метою примусити їх до зміни або відмови від своїх показів, а також схиляти свідків, до дачі неправдивих показань про вчинення останнім кримінального правопорушення, мотивуючи тим, що їхні покази зможуть призвести до притягнення його до кримінальної відповідальності, що в сукупності унеможливить повноту, всебічність та неупередженість при розслідуванні даного кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді констатовано, що надані стороною обвинувачення докази та матеріали кримінального провадження свідчать про обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 332 КК України. Разом з цим слідчий суддя зазначив, що підозрюваний ОСОБА_5 є раніше не судимий, від суду та слідства не ухилявся. ОСОБА_5 є особою з інвалідністю, має постійне місце проживання та роботи, що підтверджує факт міцних соціальних зв`язків. Приймаючи рішення про обрання запобіжного заходу слідчий суддя вказав, що доводи сторони обвинувачення що перебуваючи на волі підозрюваний буде переховуватися від органу досудового слідства, незаконно впливати на свідків, чим перешкоджатиме встановленню істини в справі, мають характер припущення, та не ґрунтуються на матеріалах справи. Таким чином, відсутні підстави для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що в свою чергу надає право застосувати більш м`який запобіжний захід, зокрема у вигляді домашнього арешту із застосування засобу електронного контролю, що відповідає положенням статей 194,195 КПК України.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням ОСОБА_5 , в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_6 та прокурор ОСОБА_7 подали апеляційні скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 , в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту та повністю відмовити у задоволенні клопотання.

Прокурор ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі вказує на незаконність ухвали. Зазначає, що наявність обґрунтованої підозри, повідомленої стороною обвинувачення ОСОБА_5 підтверджується матеріалами досудового розслідування. Метою застосування до підозрюваного запобіжного заходу є наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема: переховування від органів досудового розслідування та суду; незаконний вплив на свідків у кримінальному провадженні; перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а саме вплив на інших на даний час не встановлених осіб; вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення у якому ОСОБА_5 підозрюється. На думку прокурора, єдиним запобіжним заходом, який здатен забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та унеможливить реалізацію викладених вище ризиків є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, з визначенням розміру застави у виді 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційна скарга розглядається у відсутності сторін обвинувачення та захисту, неявка яких, з огляду на положення ч. 4 ст. 422-1 КПК України, не перешкоджає її розгляду. З матеріалів судового провадження слідує, що: сторони обвинувачення та захисту належним чином повідомлені про час та місце розгляду апеляційної скарги; адвокат ОСОБА_6 подав заяву про те, що обвинувальний акт скеровано прокурором до Рахівського районного суду та призначено підготовче судове засідання.

Заслухавши доповідь судді про суть ухвали, повідомлення про те, ким і в якому обсязі вона оскаржена, про основні доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційних скарг не має.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні апеляційних скарг, апеляц2ійний суд бере до уваги наступне.

Постановою від 13.08.2025 підслідність кримінального провадження №0000036 від 09.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України змінено. Дану постанову та матеріали кримінального провадження направлено для подальшого досудового розслідування до СВ Тячівського РВП ГУНП в Закарпатсікій області.

Відповідно до ст. 177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобіганню спробам: переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку з речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста в цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою статті 177 КПК України. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України для цього підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 181 КПК України домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби, а відповідно до ч. 6 даної статті строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Сукупний строк тримання особи під домашнім арештом під час досудового розслідування не може перевищувати шести місяців. По закінченню цього строку ухвала про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту припиняє свою дію, і запобіжний захід вважається скасованим.

Відповідно до ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно в разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим статтею 177 цього Кодексу ризикам, крім випадків, передбачених частиною п`ятою ст. 176 цього Кодексу.

З ухвали слідчого судді та журналу судового засідання слідує, що клопотання розглядалось за участі як підозрюваного ОСОБА_5 , так і його захисників адвоката ОСОБА_12 та адвоката ОСОБА_6 , а також перекладача ОСОБА_13 , що свідчить про дотримання слідчим суддею передбачених ст. 193 КПК України вимог, у тому числі, дотримання права особи на захист.

Обґрунтованим є й висновок слідчого судді про те, що надані стороною обвинувачення докази та матеріали кримінального провадження свідчать про обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 3 статті 332 КК України. Погоджуючись з указаним висновком, колегія суддів також бере до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену в п. 175 рішення від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30.08.1990, п. 32, Series A, N 182). При цьому, колегія суддів приходить до висновку про те, що додані до клопотання докази підтверджують причетність ОСОБА_5 до скоєного кримінального правопорушення, а також підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг учинити кримінальне правопорушення. Разом із тим, колегія суддів зазначає, що висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінальних проваджень.

Разом із цим, апеляційний суд погоджується з висновком слідчого судді про те, що доводи прокурора про те, що перебуваючи на волі підозрюваний буде переховуватися від органу досудового слідства, незаконно впливати на свідків, чим перешкоджатиме встановленню істини в справі, мають характер припущення, та не ґрунтуються на матеріалах справи.

Погоджуючись із цим висновком, апеляційний суд вважає, що твердження прокурора про те, що метою застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України є безпідставними і такими, що не підтверджуються наявними матеріалами судового провадження.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, зокрема, у справі Letellier v. France, позбавлення волі на досудовій стадії є винятковим заходом. Це означає, що такий запобіжний захід може бути застосований лише у випадках, коли жоден інший, менш обтяжливий захід не може забезпечити досягнення мети провадження.

Тобто, якщо є можливість забезпечити виконання процесуальних обов`язків підозрюваного/обвинуваченого та уникнути перешкоджання розслідуванню іншими засобами, такими як домашній арешт, застава, особисте зобов`язання тощо, то позбавлення волі не повинно бути обрано. Європейський суд з прав людини підкреслює, що презумпція невинуватості вимагає, щоб особа не була обмежена у свободі без вагомих підстав.

Крім цього, до апеляційної скарги прокурором не додано доказів, які б із певною вірогідністю свідчили, що обрання щодо підозрюваного ОСОБА_5 менш суворого запобіжного заходу, ніж взяття під варту, не забезпечить його належну процесуальну поведінку, а також про те, що підозрюваний ОСОБА_5 з моменту обрання йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із застосуванням електронних засобів контролю не виконував покладені на нього процесуальні обов`язки.

Також апеляційний суд вважає, що слідчий суддя дав обґрунтовану оцінку відомостям про особу підозрюваного, зокрема те, що підозрюваний ОСОБА_5 є особою з інвалідністю, має постійне місце проживання та роботи, що підтверджує факт міцних соціальних зв`язків.

Приймаючи судове рішення беруться до уваги положення, які містяться у п. п. 3 і 4 ст. 5 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, колегія суддів зазначає, що сама по собі тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , не може бути безумовною підставою для застосування щодо нього найбільш суворого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ця обставина повинна враховуватись у сукупності разом з іншими обставинами.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що єдиним запобіжним заходом, який здатен забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та унеможливить реалізацію встановлених у клопотанні ризиків є запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, апеляційний суд із урахуванням наведеного вище відхиляє як такі, що не підтверджені жодними доказами, ґрунтуються виключно на припущеннях, а відтак і жодним чином не спростовують висновків слідчого судді про можливість застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із застосуванням засобу електронного контролю.

За цих обставин, колегія суддів прийшла до висновку про те, що при розгляді клопотання слідчий суддя, взявши до уваги вищенаведені обставини, вимоги кримінального процесуального закону та дані про особу підозрюваного, прийшов до належних висновків про відмову у задоволенні клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та про можливість і необхідність застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із застосуванням засобу електронного контролю, які ґрунтуються на вимогах закону й доданих до клопотання матеріалах, у зв`язку із чим, визнаються апеляційним судом обґрунтованими й належним чином вмотивованими. При цьому, колегія суддів вважає, що запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із застосуванням засобу електронного контролю буде достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_5 у кримінальному провадженні.

Інші обставини, які б давали підстави для скасування судового рішення апеляційним судом не встановлено.

Строк дії запобіжного заходу встановлено відповідно до вимог ч. 6 ст. 181 КПК України, а також обґрунтовано, відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, покладено на підозрюваного такі процесуальні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою; не залишати в період з 21 години 00 хвилин по 07 годину 00 хвилин місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 без дозволу слідчого, прокурора, суду в залежності від стадії кримінального провадження.

Процесуальних порушень, які б могли слугувати підставами для скасування ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а ухвала слідчого судді, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України, як законна та обґрунтована, підлягає залишенню без зміни.

Приймаючи рішення колегія суддів також бере до уваги положення ст. 26 КПК України, зокрема, те, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та в спосіб, передбачених цим Кодексом; положення ст. 404 цього Кодексу в частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що під час апеляційного розгляду не встановлено фактів, які б могли вплинути на висновки слідчого судді чи спростувати їх, і на такі стороною обвинувачення не вказується.

Керуючись ст. ст. 176-183, 194, 404, 405, 407, 418, 419, 422 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_6 та апеляційну скаргу прокурора Мукачівської окружної прокуратури ОСОБА_7 - відхилити.

Ухвалу слідчого судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 31.07.2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною й відповідно до ч. 4 ст. 424 КПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: