"23" грудня 2025 р. Справа № 363/5558/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2025 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участі секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисників ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

підозрюваного ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгород клопотання начальника відділення розслідування злочинів, скоєних проти життя та здоров`я особи, СВ Вишгородського РУП ГУНП в Київській області капітана поліції ОСОБА_7 , погоджене прокурором Вишгородської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 , про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по кримінальному провадженню відомості про що внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000821 від 23.09.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця смт. Димер Вишгородського району Київської області, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину: ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого вчителем у Вишгородському ліцеї №1, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

ВСТАНОВИВ:

19.12.2025 року до провадження Вишгородського районного суду Київської області надійшло клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні за № 0000821 від 23.09.2025 року.

У судовому засіданні прокурор заявлене клопотання підтримала та просила продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_6 в межах строку досудового розслідування.

Захисники ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечували щодо клопотання прокурора в повному обсязі, посилаючись на те, що ризики, на які посилається прокурор, передбачені ст. 177 КПК України, на теперішній час не підтверджені, а підозра відносно ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, нічим не обгрунтована. В задоволенні клопотання просили відмовити, про зміну запобіжного заходу не клопотали.

Підозрюваний ОСОБА_6 в судовому засіданні вину не визнав, із клопотанням не погодився, підтримав думку захисників про відмову у задоволенні клопотання.

Слідчий суддя, заслухавши прокурора, захисників та підозрюваного, дослідивши клопотання та матеріали, які додані до нього, приходить до наступних висновків.

Слідчим суддею Вишгородського районного суду Київської області до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого продовжено до 24.12.2025.

Ухвалою слідчого судді Вишгородського районного суду Київської області від 22.12.2025 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000821 від 23.09.2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, продовжено до 5 (п`яти) місяців, тобто до 24.02.2026 року включно.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Кримінальне правопорушення, інкриміноване ОСОБА_6 , передбачене ч.2 ст.121 КК України, і передбачає основне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

В судовому засіданні встановлено, що подане клопотання відповідає вимогам ст. ст. 183, 184 КПК України, а вручення письмового повідомлення про підозру у вчинені кримінального правопорушення та копії клопотання і матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу здійснено з дотриманням строків, передбачених ч. 2 ст. 278 КПК України та ч. 2 ст. 184 КПК України відповідно.

Відповідно до рішення ЄСПЛ за скаргою № 25629/94 від «27» листопада 1997 року по справі «К.Ф. проти Німеччини», п. 57, обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин. Наявність обґрунтованої підозри вчинення підозрюваним кримінального правопорушення підтверджується доказами, зібраними на досудовому слідстві та наданими в судовому засіданні.

Слідчий суддя вважає, що за обставин, викладених у клопотанні про застосування запобіжного заходу, прокурором доведено наявність обґрунтованої підозри щодо причетності підозрюваного до вчинення інкримінованого йому органом досудового розслідування злочину та існування фактів, які в контексті практики Європейського суду з прав людини можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний міг вчинити даний злочин.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Слідчим, в обґрунтування клопотання щодо продовження підозрюваному ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зазначено про продовження наявності ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Про наявність вказаних ризиків свідчать наступні факти, зокрема:

- п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України підозрюваний ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, та, знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання винуватості у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, з метою уникнення відповідальності за вчинений ним злочин, може переховуватися від органу досудового розслідування та в подальшому від суду. В контексті практики Європейського суду з прав людини переховування не може бути встановлений лише на основі суворості можливого покарання. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (п.102,107 рішення ЄСПЛ у справі Panchenko v.Russia від 8 лютого 2005 (заява № 45100/98). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (п.58 рішення ЄСПЛ у справі Becciev v.Moldova від 04 жовтня 2005 (заява № 9190/03). А відтак наявні всі підстави вважати, що без застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний під страхом отримання максимального покарання, може переховуватися від органу досудового розслідування, суду, що унеможливить виконання завдань кримінального провадження які визначені у ст. 2 КПК України. Також підозрюваний ОСОБА_6 в свою чергу не повідомив правоохоронні органи про вчинення кримінального правопорушення.

Як роз`яснив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 17 листа № 511-550/0/4-13від 04.04.2013, розумність тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно. Вона має оцінюватись в кожному окремому випадку в залежності від особливостей конкретної справи та причин, про які йдеться у рішеннях національних судів. Тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, не зважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України» від 10.02.2011). Встановлено, що запобігання ризикам переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та перешкоджання ним розгляду кримінального провадження, становить суспільний інтерес, який полягає в забезпеченні відправлення судочинства. Цей інтерес має превалюючи значення та виправдовує обрання підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою та свідчить про те, що заявлений ризик у даному конкретному випадку вбачається;

- п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України ризик тиску на свідків може бути визнано на початкових стадіях процесу (Jarzynski v.Poland (Яжинський проти Польші) §43). Вказаний ризик підтверджується тим, що з метою уникнення кримінальної відповідальності, підозрюваний може незаконно впливати на свідків, які надали та можуть надати органу досудового розслідування беззаперечні показання, які підтверджують причетність ОСОБА_6 до вчинення вказаного кримінального правопорушення. На даний час свідків у даному кримінальному провадженні не допитано безпосередньо в суді, у зв`язку з чим ОСОБА_6 , з метою уникнення кримінальної відповідальності, може умовляннями та/або погрозами переконати останніх давати неправдиві покази щодо його причетності до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення. Крім того, слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання, або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 цього Кодексу. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, крім порядку отримання показань, визначеного статтею 615 цього Кодексу. Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Враховуюче те, що триває досудове слідство, всі необхідні процесуальні дії не було виконано, а тому слідчий суддя не виключає, що існує ризик впливу на свідків з метою зміни їх показів в подальшому.

На думку слідчого судді, наявність вказаних ризиків підтверджується документами, доданими до клопотання. Це дає підстави для висновку, що на даній стадії досудового розслідування, більш м`які запобіжні заходи, не пов`язані з триманням під вартою, не забезпечать його належну поведінку і не запобігатимуть настанню вказаних ризиків.

Слідчим суддею враховано характеризуючи данні особи підозрюваного, не визнання ним своєї вини, представлені в судовому засіданні захисниками докази необґрунтованості клопотання, а також те, що на час розгляду клопотання тривають слідчі дії по встановленню істини по справі. І хоча стороною захисту були представлені позитивні характеристики особи підозрюваного, які б могли би вплинути на обрання альтернативного запобіжного заходу, в судовому засіданні не було заявлено такого клопотання.

Рішення суду про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не є вироком по справі, а є лише засобом щодо виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Обставини по справі з часу обрання запобіжного заходу не змінились, а ризики, передбачені ст. 177 КПК України не перестали існувати, суд вважає, що до підозрюваного не можливо застосувати більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

Таким чином, враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, слідчий суддя вважає, що прокурором доведено наявність усіх обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, що застосування запобіжного заходу у відношенні підозрюваного у вигляді тримання під вартою відповідає конкретній меті, визначеній у КПК України, та застосовується за наявності підстав, передбачених КПК України, є необхідним та достатнім для запобігання існуючим ризикам і жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти доведеним під час розгляду ризикам, у зв`язку з чим вважає, що клопотання слідчого підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 131, 132, 183, 184, 376 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Продовжити застосування запобіжного заходу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою у межах строку досудового розслідування по кримінальному провадженню, відомості про яке 23.09.2025 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000821, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, тобто до 23 лютого 2026 року включно, та утримувати його у Державній установі «Київський слідчий ізолятор» Міністерства юстиції України.

Копію ухвали вручити підозрюваному, захисникам, прокурору.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали проголошений 29.12.2025 року об 11.00 год.

Суддя ОСОБА_1