Справа № 461/5419/22 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/716/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2025 року колегія суддів судової палати у кримінальних справах

Львівського апеляційного суду в складі:

головуючої ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,-

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 345 КК України,-

за участю прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9

за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 захисника обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок ІНФОРМАЦІЯ_2 від 03 липня 2025 року за ч.2 ст. 345 КК України, -

встановила:

вироком ІНФОРМАЦІЯ_2 від 03 липня 2025 року визнано ОСОБА_6 винним у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України.

Призначено ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 345 КК України у виді одного року обмеження волі.

На підставі ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_6 у строк покарання строк попереднього ув`язнення в період з 10.08.2022 року по 12.08.2022 р. із розрахунку один день попереднього ув`язнення за два дні обмеження волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з дня його прибуття і постановки на облік у виправному центрі.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили не обирався.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_6 про відшкодування моральної, матеріальної шкоди та про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) матеріальну шкоду в розмірі 47933,38 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Відмовлено ОСОБА_10 у задоволенні вимоги про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Вирішено питання з речовими доказами та судовими витратами.

Згідно вироку, 10 липня 2022 року екіпаж « ІНФОРМАЦІЯ_4 » у складі інспектора взводу №1 роти №2, батальйону №4 УПП У Львівській області лейтенанта поліції ОСОБА_10 та інспектора взводу №1 роти №2 батальйону №4 ІНФОРМАЦІЯ_5 лейтенанта поліції ОСОБА_11 здійснювали свої повноваження щодо виконання завдань із забезпечення публічної безпеки та щодо проведення превентивної та профілактичної діяльності, спрямованої на запобігання вчиненню правопорушень, покладених на останніх ст. 23 Закону України «Про Національну поліцію».

10.07.2022 близько 14:00 год., здійснюючи патрулювання на службових велосипедах по АДРЕСА_3 , останнім через службовий радіо ефір було повідомлено, що по вул. Дорошенка у м. Львові в напрямку центру рухається транспортний засіб (мопед) під керуванням невідомої особи, за яким здійснюється переслідування, а тому працівниками поліції було прийнято рішення зупинити вказаний транспортний засіб.

У подальшому, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , будучи одягненими у формений одяг та знаходячись при виконанні своїх службових обов`язків, керуючись положеннями ч.1, ч.2 ст. 18 Закону України «Про Національну поліцію» прибули за адресою: АДРЕСА_4 , де, з метою часткового перекриття вулиці та зупинення транспортного засобу, утворили умовний бар`єр в службових велосипедів на проїжджій частині дороги, вставши при цьому перед велосипедами.

Через деякий час, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 побачили ОСОБА_6 , який рухався по вул. Дорошенка в сторону пр. Свободи у м. Львові, керуючи транспортним засобом, а саме мопедом марки «?АМАНА GOI» чорного кольору, наближаючись при цьому до працівників правоохоронних органів. В подальшому ОСОБА_6 зблизився із ОСОБА_10 та усвідомлюючи, що останній перебуває при виконанні службових обов`язків, умисно, з метою завдання шкоди здоров`ю працівнику правоохоронного органу, здійснив наїзд на нього, внаслідок чого ОСОБА_10 впав на землю та отримав тілесні ушкодження у вигляді травми ділянки лівого колінного суглобу у вигляді пошкодження переднього рогу латерального меніска із розшаруванням тканини його вогнищ, забою латеральних виростків стегнової та великогомілкової кісток і часткових розривів поодиноких волокон передній схрещеній і медіальній колатеральній зв`язках, що відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я, та саден в ділянці лівого ліктьового суглобу, лівого променево-зап`ясного суглобу, синця на лівій кисті, які відносяться до легкого ступеня тяжкості, після чого ОСОБА_6 залишив місце вчинення правопорушення.

В подальшому, о 14:10 у АДРЕСА_3 , інспектором взводу №2 роти №3 батальйону №2 ІНФОРМАЦІЯ_5 старшим лейтенантом поліції ОСОБА_12 було затримано ОСОБА_6 , який здійснив наїзд на інспектора взводу №1 роти № 2 батальйону №4 ІНФОРМАЦІЯ_5 лейтенанта поліції ОСОБА_10 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження.

На вирок суду адвокат ОСОБА_8 захисник обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу в якій просить, оскаржуваний вирок скасувати та закрити кримінальне провадження на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення.

В обґрунтування зазначає, що суд першої інстанції визнав доведеним факт наїзду виключно на підставі показань потерпілого, тоді як свідки безпосереднього зіткнення не бачили, а відеозаписи не підтверджують контакту мопеда з потерпілим. Навпаки, із відео видно, що саме потерпілий рухався в напрямку мопеда, підняв ногу і, втративши рівновагу, впав.

Наголошує, що експертиза пояснює травму потерпілого підвертанням ноги та падінням, а не наїздом. В матеріалах справи відсутні характерні ушкодження одягу чи мопеда, які підтверджували б контакт. Таким чином, об`єктивні докази наїзду відсутні.

Суд, на думку адвоката, безпідставно визнав усі докази узгодженими, не давши належної оцінки суперечливим висновкам експертів і медичним документам. Лікування потерпілого у 2023 році не було пов`язане з подіями 2022 року, оскільки діагнози різняться, а безперервності лікування не було. Потерпілий навіть повернувся до служби у велопатрулі восени 2022 року.

Стверджує, що суд першої інстанції помилково застосував положення про непрямий умисел. Ч. 2 ст. 345 КК України передбачає лише прямий умисел. Верховний Суд у своїй практиці прямо вказує, що обов`язковою ознакою складу цього злочину є саме прямий умисел. Сам вирок фактично визнає його відсутність, оскільки суд зазначив, що обвинувачений «не бажав, але свідомо припускав» можливість наслідків.

Захисник підкреслює, що суд безпідставно відмовив у клопотаннях про призначення комісійної експертизи, допит експерта та тимчасовий доступ до диску з розкадровкою відеозаписів. Ці докази могли мати істотне значення для встановлення наявності чи відсутності складу злочину, проте суд позбавив сторону захисту можливості їх використати.

На думку захисника, вирок є незаконним, необґрунтованим і невмотивованим, оскільки суд обмежився загальними твердженнями про об`єктивність та узгодженість доказів, не пояснивши, чому відкинув аргументи захисту. Суд проігнорував доводи про відсутність тривалого лікування понад 21 день, що є ключовим для визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень.

Підкреслює, що сторона захисту не оспорює стягнення матеріальної шкоди (витрати на лікування), оскільки обвинувачений погодився їх відшкодувати. Проте вважає безпідставним і необґрунтованим стягнення моральної шкоди, адже немає доказів складу злочину і причинно-наслідкового зв`язку між діями обвинуваченого та ушкодженнями потерпілого.

Вказує, що у діях ОСОБА_6 відсутні як об`єктивна, так і суб`єктивна сторона складу кримінального правопорушення. Суд неправильно застосував закон, допустив неповноту розгляду та виніс незаконний і необґрунтований вирок. У зв`язку з цим вирок підлягає скасуванню, а кримінальне провадження закриттю на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу злочину.

Заслухавши доповідь судді, виступ захисника та обвинуваченого, які підтримали апеляційну скаргу та просили вирок скасувати, думку прокурора та представника потерпілого, які апеляційну скаргу заперечили, обговоривши наведені в апеляційній скарзі доводи й дослідивши матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення з таких підстав.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, за обставин, описаних у вироку, є обґрунтованим, вмотивованим і відповідає фактичним обставинам справи.

Обвинувачений ОСОБА_6 як в суді першої інстанції, так і в судовому засіданні апеляційного суду вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав. Показав, що їхав на скутері. Його намагалися зупинити поліцейські на вул. Кульпарківській. Не відреагував на вимогу поліцейського про зупинку. Потім на вул. Дорошенка велопатруль перекрив дорогу. ОСОБА_6 намагався об`їхати поліцейського з велопатруля, але в останній момент поліцейський стрибнув у його бік та виставив ногу. Обвинувачений зазначив, що в той момент навіть не відчув удару і тому продовжив рух далі. Вказав, що позовні вимоги визнає частково та готовий відшкодувати матеріальну шкоду. У частині стягнення моральної шкоди та недоотриманої заробітної плати заперечив.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_6 вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, така підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні суду першої інстанції доказів, яким суд дав належну оцінку й навів у вироку, а саме: показаннями потерпілого ОСОБА_10 , свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_6 доведена письмовими доказами, зміст яких детально викладено у вироку суду, а саме: висновком судово-медичної експертизи № 606 від 14.07.2022 року; протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 10.07.2022 року та схемою до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди; протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 10.07.2022 року та схемою до протоколу огляду місця дорожньо-транспортної пригоди; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 10.07.2022 року; висновком службового розслідування від 17.08.2022 року, затвердженого начальником ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_14 ; протоколом огляду предмету від 01.09.2022 року, яким було оглянуто DVD-R-диск; протоколом огляду предмету від 01.09.2022 року, яким було оглянуто DVD-R-диск; висновком експерта № СЕ-19/114-22/16702-ІТ від 06.10.2022 року про проведення інженерно-транспортної експертизи; висновком експерта № КСЕ-19/114-22/16988 від 06.10.2022 року про проведення судової комплексної автотехнічної та відеотехнічної експертизи; висновком додаткової судово-медичної експертизи № 111-додатковий від 19.01.2024 року, відеозаписами, якими підтверджується факт наїзду обвинуваченим на потерпілого.

На підставі наведеного колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції належним чином перевірив усі докази по справі, взявши до уваги їх як правдиві та такі, що відповідають дійсним обставинам справи, є послідовними і такими, що узгоджуються між собою та з іншими доказами та надав їм належну оцінку.

З урахуванням наведеного колегія суддів визнає правильним висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, оскільки ОСОБА_6 умисно заподіяв працівникові правоохоронного органу легке тілесне ушкодження у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків, і викладені в апеляційній скарзі доводи про незаконність судового рішення, неповноту судового розгляду та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, не бере до уваги як безпідставні.

Колегія суддів вважає необґрунтованими твердження захисника про те, що жоден із перелічених судом доказів, окрім показань потерпілого ОСОБА_10 , не підтверджує факту наїзду, контактування або активного фізичного впливу з боку обвинуваченого ОСОБА_6 , а також відсутність у нього умислу на вчинення інкримінованих дій.

Відповідно до ч.2 ст. 345 КК України кримінальна відповідальність настає за умисне заподіяння працівникові правоохоронного органу чи його близьким родичам побоїв, легких або середньої тяжкості тілесних ушкоджень у зв`язку з виконанням цим працівником службових обов`язків.

Захисник стверджує про те, що в діянні ОСОБА_6 немає складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України. При цьому, посилається на те, що не має доказів активного фізичного впливу обвинуваченого на потерпілого.

На переконання колегії суддів, висновок сторони захисту про відсутність у діях обвинуваченого складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, є необгрунтованим, оскільки зроблений без урахування наступного.

Об`єктом злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, є діяльність правоохоронних органів, їх авторитет, а додатковим обов`язковим об`єктом - психічна та фізична недоторканність працівників правоохоронних органів або їх близьких родичів.

Об`єктивна сторона вказаного злочину може бути виражена у погрозі знищенням чи пошкодженням майна, вбивством, застосуванні насильства, незалежно від того, чи є така погроза дійсною і реальною, а також у заподіянні побоїв, спричиненні тілесних ушкоджень, що пов`язане із виконанням працівником правоохоронного органу службових обов`язків.

Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом, поєднаного із спеціальним мотивом, а саме у зв`язку із виконанням працівником правоохоронного органу службових обов`язків.

При цьому для кваліфікації дій особи за вказаною статтею необхідно встановити факт усвідомлення такою особою, що її дії вчиняються саме стосовно працівника правоохоронного органу, та що такий працівник виконує покладені на нього обов`язки (постанова ВС у справі №753/12581/20 від 25.05.2023).

За встановлених судом першої інстанції фактичних обставин, які ґрунтуються на досліджених та оцінених доказах, обвинувачений ОСОБА_6 , діючи умисно, розуміючи, що перед ним перебуває працівник поліції у форменому одязі, та висловлює законну вимогу зупинитися, чим фактично блокує його рух, тобто не дивлячись, що за напрямком його руху знаходиться людина, керуючи джерелом підвищеної небезпеки - мопедом, цілеспрямовано продовжує рух мопеда не зменшуючи при цьому швидкість, у результаті чого, здійснює наїзд на потерпілого, після чого останній падає на асфальтне покриття та зазнає тілесних ушкоджень.

Водночас, посилання сторони-захисту про те, що судом не встановлено об`єктивної сторони злочину, а також відсутності причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_6 та наслідками у виді отримання потерпілим тілесних ушкоджень, слід визнати безпідставними, оскільки саме умисні дії ОСОБА_6 , які виразились у вжитті активних дій щодо спрямування в сторону потерпілого керованого ним мопеда безпосередньо на працівника поліції, який блокував його рух, призвели до подальшого падіння потерпілого на асфальтне покриття.

З цих же підстав, необгрунтованими є твердження сторони захисту про відсутність умислу у ОСОБА_6 на заподіяння потерпілому тілесних ушкоджень, оскільки вони не узгоджуються з наявними в матеріалах кримінального провадження доказами. .

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що працівник поліції стояв посеред проїжджої частини дороги, був у форменому одязі, голосно та декілька разів висловив вимогу зупинитись, та ОСОБА_6 не міг їх не бачити, оскільки вживав заходів щодо їх об`їзду.

Щодо доводів сторони захисту про неправильну оцінку висновків судово-медичних експертиз, колегія суддів звертає увагу на наступне, з висновку додаткової судово-медичної експертизи № 111-додатковий від 19.01.2024, вбачається що у ОСОБА_10 була травма ділянки лівого колінного суглобу у вигляді пошкодження переднього рогу латерального меніска із розшаруванням тканини його, вогнищ забою латеральних виростків стегнової та великогомілкової кісток і часткових розривів поодиноких волокон в передній схрещеній і медіальній колатеральній зв`язках, з приводу чого він тривалий час лікувався. Вказана травма ділянки лівого колінного суглобу суглобі, і могла виникнути під час підвертання лівої ноги із подальшим падінням на тверде покриття, як вказує ОСОБА_10 . Крім цього, у потерпілого виявлено садна в ділянці лівого ліктьового суглобу, лівого променево-зап`ясного суглобу, синець на лівій кисті, які утворились внаслідок контактів вказаних ділянок тіла із тупими предметами. Вказані тілесні ушкодження могли виникнути 10 липня 2022 року. Травма лівого колінного суглобу відноситься до тілесного ушкодження середнього ступеня тяжкості по ознаці тривалого розладу здоров`я, згідно п. 2.2.1.в «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995р. Синець, садна відносяться до легкого ступеня тяжкості. Перебування ОСОБА_10 на амбулаторному лікуванні у квітні-травні 2023 року пов`язано, очевидно, із больовим синдромом в ділянці лівого колінного суглоба, що може бути результатом отриманої ним травми.

Оцінюючи висновки судово-медичної експертизи № 606 від 14.07.2022 року та додаткової судово-медичної експертизи № 111-додатковий від 19.01.2024 року місцевий суд прийшов до наступного висновку. Обидві експертизи підтверджують характер, локалізацію та механізм заподіяння тілесних ушкоджень, які узгоджуються з сукупністю дослідженими судом доказів. При цьому, додаткова судово-медичної експертиза № 111-додатковий від 19.01.2024 року врахувала всі ті медичні документи та обставини хвороби, лікування, операційного втручання, які не були відомі органам досудового розслідування. Тому додаткова експертиза № 111-додатковий від 19.01.2024 надала вичерпні відповіді щодо тілесних ушкоджень. Доводи цих експертиз є об`єктивними, послідовними, повними та обґрунтованими. Вони не спростовані стороною захисту та узгоджуються з усіма дослідженими судом доказами. Ці висновки експертиз складені атестованими експертами, відповідно до вимог діючого КПК України, з попередженням про кримінальну відповідальність за ст. ст. 384, 385 КПК України за надання завідомо неправдивого висновку та відмову без поважних причин від виконання покладених на них обов`язків. Відсутні правові підстави для визнання цих експертиз недопустимими доказами.

Крім цього, місцевим судом досліджено протоколом огляду предмету від 01.09.2022, яким було оглянуто DVD-R-диск. З протоколу огляду предмету вбачається, що відеозапис проводився 10.07.2022 з 13:58:07 год. до 14:13:05 год. На відео зафіксовано, що навпроти входу у ресторан швидкого обслуговування « ІНФОРМАЦІЯ_7 », що на АДРЕСА_3 двоє працівників велопатруля спілкуються із перехожими громадянами. В подальшому вказані працівники правоохоронних органів їдуть на велосипедах в сторону перехрестя вул. Дорошенка пр. Свободи. О 13:59:56 год. працівники велопатруля доїхавши до вищевказаного перехрестя повертають праворуч на вул. Дорошенка у м. Львові. О 14:00:04 год. вказані працівники зупинились в межах нерегульованого пішохідного переходу, де утворили умовний бар`єр із службових велосипедів. О 14:00:12 год. на рівні зупинки громадського транспорту на вул. Дорошенка у м. Львові в сторону пр. Свободи на мопеді їде особа чоловічої статі. Чути як працівник велопатруля говорить «Став! Став!», однак вказана особа продовжує рух. О 14:00:15 год. наїзд особою на мопеді на працівника правоохоронного органу, біля узбіччя. О 14:00:23 год. перехрестя вул. Дорошенка пр. Свободи у м. Львові проїжджає службовий автомобіль поліції, за яким слідує мотопатруль. О 14:00:44 год. на проїжджій частині біля узбіччя в положенні на спині лежить працівник правоохоронного органу, який говорить що болить ліва нога.

Протоколом огляду предмету від 01.09.2022, яким було оглянуто DVD-R- диск. З протоколу огляду предмету вбачається, що о 14:02:38 год. по пр. Свободи зі сторони театру Опери та балету проїжджають два працівники велопатруля, які одягнути у яскраві жилети. О 14:02:48 год. вказані працівники зупинились в межах нерегульованого пішохідного переходу, де утворили умовний бар`єр із службових велосипедів, ставши перед ними. О 14:02:53 год. вбачається що по вул. Дорошенка, від вул. Словацького в напрямку пр. Свободи у м. Львові проїжджає ОСОБА_6 . О 14:02:59 год. ОСОБА_6 здійснює наїзд на працівника поліції та о 14:03:02 год. продовжує рух, а саме проїжджає вказане перехрестя. О 14:03:08 год. перехрестя проїжджає автомобіль патрульної поліції. О 14:16:56 год. приїхала карета швидкої медичної допомоги.

З вказаних відео можна зробити висновок про те, що обвинувачений ОСОБА_6 розуміючи, що за ним здійсюється погоня іншими екіпажами поліції, розуміючи той факт, що потерпілий разом з свідком зробили умовний бар`єр з велосипедів на його шляху, не зупинявся на вимогу, а свідомо рухався у бік потерпілого, результатом чого, став наїзд на нього з наявними наслідками. Тобто дії обвинуваченого були спрямовані не зупинитися на вимогу працівників поліції, а спрямувати мопед у їх сторону з метою прорватись через умовний бар`єр, а працівник поліції був в даній ситуації лише «перешкодою» на його шляху.

Сам факт намагання потерпілим зупинити керований обвинуваченим мопед, з урахуванням усвідомлення обвинуваченим про те, що він наближається в сторону потерпілого, який є працівником поліції, а також те, що безпосереднім об`єктом складу злочину ст. 345 КК України є діяльність правоохоронних органів, їх авторитет, а додатковим обов`язковим об`єктом - психічна та фізична недоторканність працівників правоохоронних органів або їх близьких родичів, не свідчить про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 345 КК України.

Встановлюючи суб`єктивну сторону злочину, передбаченого ст. 345 КК України, суд зазначив, що обвинувачений усвідомлював факт того, що потерпілий є працівником правоохоронного органу, був обізнаний про здійснення за ним погоні іншими екіпажами поліції.

Більше того, за ст. 345 КК України кримінальна відповідальність настає, якщо злочин вчинено з метою не допустити чи припинити правомірну діяльність потерпілого у зв`язку з виконанням ним зазначеного обов`язку або змінити характер останньої (постанова ВС від 13.09.2023 у справі №337/1446/17).

За змістом ст. 24 КК України наявність вини у формі умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і бажала або свідомо припускала їх настання.

Звертаючись до аналізу вини при вчиненні погрози або насильства щодо працівника правоохоронного органу (ч. 1 ст. 345 КК України), слід зазначити, що такий вчиняється виключно умисно. При цьому злочин, передбачений ч. 1 ст. 345 КК може бути вчинений лише з прямим умислом, а передбачений ч. 2 ст. 345 КК України - щодо діяння - з прямим умислом, а щодо наслідку у виді тілесних ушкоджень різного ступеню тяжкості - й з непрямим.

Щодо інтелектуального елементу умислу, як форми вини основного складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України, то його зміст є дещо спрощеним (вужчим) за відповідну складову умислу при вчиненні досліджуваного злочину у виді погрози.

Враховуючи матеріальну конструкцію складу злочину, закріпленого в ч. 2 ст. 345 КК України він може вчинятися або в цілому з прямим умислом, або з прямим умислом щодо дії і з непрямим умислом щодо наслідку. Остання обставина обумовлюється вірогідністю вчинення насильства щодо працівника правоохоронного органу або його близьких родичів з неконкретизованим умислом відносно наслідків, реалізація якого в значній мірі залежить від обстановки (зовнішніх обставин) злочину, поведінки потерпілого тощо.

З урахуванням цього є можливість виділити наступні ознаки інтелектуального елементу умислу при вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 345 КК України: усвідомлення характеру діяння, що означає розуміння винним фактичної сторони вчинюваних ним дій, усвідомлення особливостей правового чи іншого соціального статусу потерпілого, усвідомлення суспільної небезпечності діяння, усвідомлення протиправності діяння, передбачення можливості настання суспільно небезпечних наслідків.

Усвідомлення суспільної небезпечності діяння. Зміст цієї ознаки є аналогічним відповідній ознаці в характеристиці умислу щодо погрози, але тільки в частині усвідомлення основної спрямованості злочинного діяння на сферу правоохоронних відносин, що пов`язано з усвідомленням спеціального правового чи іншого соціального статусу потерпілого. Поряд з цим, враховуючи те, що посягання на основний об`єкт досліджуваного злочину* (ч. 2 ст. 345 КК України) вчиняється опосередковано через реальне фізичне насильство, усвідомленням винного також охоплюється й те, що він завдає шкоду здоров`ю потерпілого.

Усвідомлення протиправності діяння. Ця ознака також співпадає за змістом з аналогічною складовою інтелектуального елементу прямого умислу при вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 345 КК України в частині узагальненого розуміння факту порушення винним норм права, присвячених регулюванню правоохоронних суспільних відносин стосовно заборони впливу у будь-якій формі (зокрема шляхом насильства) на працівників правоохоронних органів у зв`язку з виконанням ними своїх службових обов`язків. Додатково суб`єкт злочину має усвідомлювати, що порушення фізичної недоторканості також заборонено законом і заподіюючи побої, легкі чи середньої тяжкості тілесні ушкодження, він вчиняє порушення певної правової заборони.

Передбачення можливості настання суспільно-небезпечних наслідків. Вчиняючи злочин, передбачений ч. 2 ст. 345 КК України винний: а) має передбачати можливість настання суспільно небезпечних наслідків у виді фактичного заподіяння фізичного болю, легких чи середньої тяжкості тілесних ушкоджень (щодо злочину, передбаченого ч. 3 ст. 345 КК України - тяжких тілесних ушкоджень); б) має передбачати існування причинного зв`язку між своїми діями та суспільно небезпечними наслідками хоч б і в загальному вигляді без конкретизації механізму його розгортання (тобто передбачати те, що саме від його дій, в тому числі й опосередкованих, з використанням технічних засобів тощо повинні або ж можуть настати суспільно небезпечні наслідки).

Враховуючи вищенаведене, твердження сторони захисту про відсутність умислу у діях обвинуваченого є неаргументованою.

Призначаючи покарання, суд у відповідності до вимог статей 50, 65 КК України з урахуванням того, що скоєне ОСОБА_6 кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 345 КК України, є нетяжким злочином. ОСОБА_6 раніше не судимий, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_6 , судом не встановлено, обставин, передбачених ст.67 КК України, які обтяжують покарання ОСОБА_6 , не встановлено, дійшов вірного висновку про призначення ОСОБА_6 покарання у виді одного року обмеження волі, яке призначене в мінімальних межах санкції ч. 2 ст. 345 КК України.

Покарання, призначене місцевим судом ОСОБА_6 відповідає вимогам закону, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Відповідно до Постанови Верховного суду від 15.02.2023 у справі №199/6521/19 визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

З матеріалів провадження вбачається про те, що потерпілим внаслідок протиправних дій з боку обвинуваченого спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження, завдано моральної шкоди, яка виразилась у дискомфорті, який супроводжувався болісними відчуттями в частині ноги, емоційним стресом, почуттям тривоги та страху, відірваністю від активного соціального життя. ОСОБА_10 внаслідок наїзду був вимушений проходити болісні лікувальні та діагностичні процедури, отримувати неприємне медикаментозне лікування. Внаслідок травм останній зазнав значних змін у звичному способі життя. Беручи до уваги конкретні обставини справи, виходячи з характеру правопорушення, обсягу протиправних дій обвинуваченого, глибини фізичних та душевних страждань потерпілого, враховуючи вимоги розумності та справедливості, суд прийшов до висновку, що на користь потерпілого з обвинуваченого ОСОБА_6 слід стягнути моральну шкоду у сумі 100000 грн.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_10 вирішено судом відповідно до вимог закону, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням усіх обставин справи, наслідків, що настали від вчиненого кримінального правопорушення.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, судом першої інстанції допущено не було.

Апеляційна скарга захисника не містить правових підстав для скасування чи зміни вироку, й колегія суддів визнає їх необґрунтованими.

Вирок суду ухвалений з дотриманням вимог глави 29 КПК України, є законним, обґрунтованим та вмотивованим, і підстав для його зміни чи скасування немає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

вирок Галицького районного суду м. Львова від 03 липня 2025 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст. 345 КК Українизалишити без змін, апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з дня її оголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4