Справа № 164/55/22 Провадження №11-кп/802/794/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 (в режимі відеоконференцзв`язку),

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференцзв`язку),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 11 грудня 2025 року,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 24.10.2025 обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 22.12.2025 включно, без визначення розміру застави.

В ході розгляду Маневицьким районним судом кримінального провадження, 01.12.2020 внесеного до ЄРДР під №0000443 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.2 ст.190, ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.4 ст. 321, ч.2 ст.255-1 КК України, де обвинуваченим, окрім інших, являється ОСОБА_6 , прокурор подав клопотання про продовження обвинуваченому терміну тримання під вартою на строк 60 днів, оскільки такий закінчується 22.12.2025, а ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України, залишились незмінними.

Ухвалою Маневицького районного суду Волинської області від 11.12.2025 клопотання прокурора задоволено. Обвинуваченому ОСОБА_6 продовжено дію запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 08.02.2025 включно, без визначення розміру застави.

Таке своє рішення місцевий суд мотивував тим, що заявлені попередні ризики, передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України і, на наявність яких посилається прокурор, не зменшились, тому наявні підстави для продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому, будь-який інший більш м`який запобіжних захід, аніж тримання під вартою, не зможе забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та дієво запобігти доведеним стороною обвинувачення ризикам.

Не погодившись із таким судовим рішенням, захисник обвинуваченого ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в якій вважає його незаконним у зв`язку з чим просить скасувати та постановити нове, яким відмовити в задоволенні клопотання прокурора. Зазначає про те, що стороною обвинувачення не доведено існування зазначених у поданому клопотанні ризиків, а також не доведено того, що менш суворий запобіжний захід, аніж тримання під вартою не зможе запобігти ризикам, визначеним у ч.1 ст.177 КПК України. При цьому, саме клопотання не відповідає вимогам ч.3 ст.199 КПК України. Проте, місцевий суд всупереч цьому задовольнив клопотання прокурора. Окрім того, вказує і про те, що суд взагалі не досліджував питання про неможливість застосування щодо обвинуваченого запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, обвинуваченого та його захисника, які скаргу підтримали та просили задовольнити, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Так, відповідно до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

За положеннями ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч.2 ст.177 КПК).

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ст.178 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Апеляційний суд вважає, що вищевказані вимоги законодавства при розгляді клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу щодо обвинуваченого ОСОБА_6 місцевим судом були дотримані в повній мірі.

Судом встановлено, що у провадженні Маневицького районного суду Волинської області перебуває кримінальне провадження, 01.12.2020 внесене до ЄРДР під №0000443 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.2 ст.190, ч.2 ст.307, ч.3 ст.307, ч.4 ст. 321, ч.2 ст.255-1 КК України, де обвинуваченим, окрім інших, є ОСОБА_6 .

Обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.2 ст.190, ч.2, 3 ст.307, ч.4 ст. 321, ч.2 ст.255-1 КК України в розрізі розгляду клопотання щодо запобіжного заходу стверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, яким місцевий суд, як вбачається із судового рішення, надав належну правову оцінку.

Встановлено і те, що судовим рішенням від 24.10.2025 ОСОБА_6 було продовжено раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою до 22.12.2025 включно, без визначення розміру застави. Оскаржуваною ухвалою від 11.12.2025 обвинуваченому ОСОБА_6 було продовжено раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 08.02.2026, без визначення розміру застави.

Продовжуючи обвинуваченому в ході розгляду кримінального провадження винятковий запобіжний захід у виді тримання під вартою, місцевий суд фактично врахував обґрунтованість підозри у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.189, ч.2 ст.190, ч.2, 3 ст.307, ч.4 ст. 321, ч.2 ст.255-1 КК України, частина з яких згідно із ст.12 КК України є тяжкими та особливо тяжкими злочинами, а також взяв до уваги те, що раніше заявлені ризики, передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, не змінилися та не зменшилися.

Як встановлено судом, підставами для обрання ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою стали наявність обґрунтованої підозри у вчиненні цих кримінальних правопорушень, яка стверджується матеріалами провадження, а метою запобігання спробам ухилення від суду, незаконного впливу на потерпілих і свідків у кримінальному провадженні, та вчинення іншого кримінального правопорушення.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що з моменту взяття ОСОБА_6 під варту та до моменту вирішення клопотання про продовження строку тримання під вартою в даному провадженні, фактично не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього такого запобіжного заходу та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку в даний час вже обвинуваченого, зможе забезпечити будь-який більш м`який запобіжний захід.

Так, наведені стороною обвинувачення в клопотанні та судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому є належним чином обґрунтовані і вмотивовані, а ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не втратили свою актуальність та не змінилися.

З урахуванням наведеного, тяжкості інкримінованих ОСОБА_6 діянь, особи обвинуваченого, який хоча і одружений та має малолітню дитину, а також постійне місце проживання, однак за межами Волинської області, раніше притягувався до кримінальної відповідальності, офіційно не працевлаштований, а в даний час обґрунтовано підозрюється у вчиненні умисних, у тому числі, тяжких та особливо тяжких злочинів, відсутність медичних документів в підтвердження неможливості його утримання в слідчому ізоляторі, доведеності існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України, апеляційний суд приходить до висновку, що інші, більш м`які запобіжні заходи аніж тримання під вартою, будуть недостатніми для запобігання ризикам, встановленим п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які були доведені стороною обвинувачення.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 місцевий суд перевірив усі обставини кримінального провадження, з якими закон пов`язує такий винятковий запобіжний захід та наявність достатніх і обґрунтованих підстав для його продовження.

При цьому, апеляційні доводи сторони захисту про недоведеність існування ризиків зазначених у клопотанні прокурора є безпідставними, оскільки такі знайшли своє підтвердження в ході розгляду клопотання. Місцевим судом фактично були перевірені й оцінені усі доводи в розрізі з усіма матеріалам кримінального провадження в їх сукупності.

Також цілком безпідставними є доводи сторони захисту про те, що стороною обвинувачення не доведено того, що більш м`який запобіжний захід аніж тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ч.1 ст.177 КПК України, оскільки на думку колегії суддів в цій частині клопотання прокурора і судове рішення є обґрунтованими.

Крім того, подане прокурором клопотання є обґрунтованим в розумінні ч.3 ст.199 КПК України, а тому в цій частині доводи сторони захисту є неспроможними.

Таким чином, доводи, які викладені в апеляційній скарзі захисника та були наведені стороною захисту в ході розгляду провадження, не зменшують доведених стороною обвинувачення ризиків і не є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, як про це просить сторона захисту.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, оскільки дане судове рішення є законним, вмотивованим та обґрунтованим в розумінні ст.370 КПК України.

Керуючись ст.376, 404, 405, 407 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу Маневицького районного суду Волинської області від 11 грудня 2025 року про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді