Провадження № 1-кп/686/1872/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2025 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

з участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №0001422 про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, неодруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, військовослужбовця, учасника бойових дій, раніше не судимого, за ч.4 ст.186, ч.2 ст.190, ч.5 ст.407 КК України,

встановив:

Під час судового розгляду вказаного кримінального провадження захисник ОСОБА_5 заявив клопотання про призначення по кримінальному провадженню відносно ОСОБА_4 стаціонарної судово-психіатричної експертизи, зважаючи на те, що в ході досудового розслідування 17.10.2025 р. була проведена, не в умовах стаціонару, судово-психіатрична експертиза, за результатами якої складено висновок експерта №760, який містить об`єктивні підстави ставити під сумнів психічний стан ОСОБА_4 , оскільки в період з 12.09.2023 р. на дату проведення експертизи останній виявляв та виявляє зазначені у висновку експерта та процитовані у клопотанні захисника психічні розлади особистості, окрім того з 20.12.2024 р. у нього було діагностовано такий психотичний розлад, що має симптоми важкого психічного захворювання, про який детально вказав захисник у своєму клопотанні, окрім того, після проведення зазначеної експертизи стан здоров`я ОСОБА_4 , у якого можлива родинна спадковість психічного захворювання, значно погіршився, під час конфіденційного спілкування з захисником, обвинувачений не може сформувати позицію по справі, оскільки не усвідомлює, вчинення яких діянь йому інкримінується, що перешкоджає його можливості права на захист, також поведінка ОСОБА_4 не відповідає місцю та обстановці й під час судових засідань по даній справі, що ставить під сумнів його можливість за психологічним станом взагалі розуміти свої дії та керувати ними, і дає підстави для об`єктивних сумнівів щодо його осудності та для ймовірного застосування до нього примусових заходів медичного характеру, а тому саме експертиза в умовах стаціонару спроможна дати відповіді під час комплексного та деталізованого спостереження щодо реального психічного стану та наявності відповідних психічних розладів у ОСОБА_4 .

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання свого захисника, підтвердивши вказані обставини та повідомив суду про те, що неодноразово у 2023 році отримував травми голови, мала місце така травма й на початку 2025 року, про необхідність проходження стаціонарного лікування йому повідомляли лікарі-психіатри, які оглядали ОСОБА_4 у м.Запоріжжі, м.Вінниці, с.Скаржинці Хмельницького району Хмельницької області, однак таке лікування він не проходив, натомість неофіційно звертався по допомогу до лікаря-психіатра у м.Кам`янець-Подільському Хмельницької області, який виписував ОСОБА_4 рецепти для придбання ліків, однак через те, що останній був діючим військовослужбовцем, на облік до лікаря-психіатра ОСОБА_4 офіційно поставити вказаний лікар не міг. На даний час, за твердженням ОСОБА_4 , він ніяких ліків не приймає, стан його здоров`я значно погіршився, інколи він не розуміє, що відбувається навколо, хто до нього звертається, які питання йому задають та за що його судять, будучи у слідчому ізоляторі, він чує чоловічі та жіночі голоси, які намагається не чути, а тому бажає бути госпіталізованим до лікувального закладу для проведення стаціонарної психіатричної експертизи.

Прокурор ОСОБА_3 у вирішенні питання щодо призначення у кримінальному провадженні вказаної експертизи поклався на розсуд суду та надав суду оригінал висновку судово-психіатричного експерта №760 від 17.10.2025 р. та документи, які характеризують особу обвинуваченого.

Окрім того, прокурор заявив клопотання, проти задоволення якого (через необхідність проведення вказаної експертизи в умовах стаціонару) обвинувачений та його захисник не заперечили, про продовження на 60 днів відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, посилаючись, з-поміж іншого, й на те, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжких злочинів, а передбачені ст.177 КПК України ризики: переховування від суду; вчинення іншого кримінального правопорушення, на теперішній час продовжують існувати.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що подані прокурором та захисником клопотання підлягають задоволенню з огляду на таке.

Визначення психічного стану обвинуваченого, відповідно до п.4 ч.1 ст. 91 КПК України, є обставиною, що підлягає доказуванню у кримінальному провадженні.

Згідно з ч.1 ст.332 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторін кримінального провадження або потерпілого за наявності підстав, передбачених статтею 242 цього Кодексу, має право своєю ухвалою доручити проведення експертизи експертній установі, експерту або експертам.

Зі змісту ч.1 ст.242 КПК України вбачається, що експертиза проводиться експертом за зверненням сторони кримінального провадження або за дорученням суду, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.242 КПК України проведення експертизи для визначення психічного стану підозрюваного за наявності відомостей, які викликають сумнів щодо його осудності, обмеженої осудності, є обов`язковим.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Частина 6 цієї ж статті передбачає, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Крім того, у ч.1 ст.509 КПК України зазначено про обов`язок залучення експерта (експертів) для проведення психіатричної експертизи у разі, якщо під час кримінального провадження будуть встановлені обставини, які дають підстави вважати, що особа під час вчинення суспільно небезпечного діяння була в неосудному або обмежено осудному стані або вчинила кримінальне правопорушення в осудному стані, але після його вчинення захворіла на психічну хворобу, яка позбавляє її можливості усвідомлювати свої дії або керувати ними. Такими обставинами, зокрема, є: 1) наявність згідно з медичним документом у особи розладу психічної діяльності або психічного захворювання; 2) поведінка особи під час вчинення суспільно небезпечного діяння або після нього була або є неадекватною (затьмарення свідомості, порушення сприйняття, мислення, волі, емоцій, інтелекту чи пам`яті тощо). Згідно з ч.2 ст.509 КПК України, у разі необхідності здійснення тривалого спостереження та дослідження особи може бути проведена стаціонарна психіатрична експертиза, для чого така особа направляється до відповідного медичного закладу на строк не більше двох місяців. Питання про направлення особи до медичного закладу для проведення психіатричної експертизи вирішується під час досудового розслідування - ухвалою слідчого судді за клопотанням сторони кримінального провадження в порядку, передбаченому для подання та розгляду клопотань щодо обрання запобіжного заходу, а під час судового провадження - ухвалою суду.

При цьому суд бере до уваги правові позиції ЄСПЛ, відповідно до яких тримання особи у психіатричному закладі без достатніх на те підстав є позбавленням свободи у значенні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції (п.67 рішення від 05 червня 2014 року у справі «Акопян проти України», п. 105 рішення від 17 квітня 2014 року по справі «Руденко проти України». Поняття позбавлення свободи поєднує у собі як об`єктивний елемент, а саме тримання особи в обмеженому просторі протягом значного періоду часу, так і суб`єктивний елемент, тобто відсутність достовірної згоди особи на таке тримання (пп. 71 і 74 рішення від 16 червня 2005 року у справі «Шторк проти Німеччини»).

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав заявлене його захисником клопотання про призначення вказаної експертизи, чим надав свою згоду на таке тримання.

Оскільки визначення психічного стану обвинуваченого відповідно до п.4 ч.1 ст.91 КПК України є обставиною, що підлягає доказуванню у кримінальному провадженні, іншими способами психічний стан обвинуваченого встановити неможливо, суд дійшов висновку, що потреби судового розгляду кримінального провадження виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи та дають підстави для призначення комплексної судової психолого-психіатричної експертизи для визначення психічного стану обвинуваченого ОСОБА_4 .

Враховуючи поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 у судовому засіданні, яка не завжди є адекватною, позицію обвинуваченого та його захисника щодо необхідності призначення експертизи, позаяк останні вважають, що ОСОБА_4 є не осудним, а також те, що для визначення психічного стану обвинуваченого необхідні спеціальні знання у галузі психології та психіатрії, з`ясування вказаних питань необхідно для встановлення того, чи є ОСОБА_4 суб`єктом інкримінованих йому злочинів та прийняття законного рішення, суд дійшов висновку про наявність підстав для призначення комплексної судової психолого-психіатричної експертизи, проведення якої слід доручити експертам Львівської філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України».

При вирішенні клопотання прокурора щодо продовження дії застосованого до ОСОБА_4 запобіжного заходу, судом взято до уваги положення ч.3 ст.331 КПК України, згідно з якими, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Частиною 2 ст.177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно з ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є запобіжні заходи.

Частиною 1 ст.183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років (п.4 ч.2 ст.183 КПК України).

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1)наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2)наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3)недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

На думку суду, наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження строку дії застосованого відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу, у виді тримання під вартою, є обґрунтованими. Підстав для зміни обвинуваченому міри запобіжного заходу на інший, більш м`який запобіжний захід, на цей час суд не вбачає.

Так, згідно з обвинувальним актом ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні: 12.09.2023 р. кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України (відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану); 16.10.2023 р. кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.190 КК України (заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, вчиненого повторно); в період часу з 21.12.2024 р. до 23.01.2025 р. кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України (нез`явлення військовослужбовцем вчасно на службу без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану); в період часу з 25.01.2025 р. до 06.02.2025 р. кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України (самовільне залишення військової частини без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану).

Санкція ч.2 ст.190 КК України передбачає покарання у вигляді штрафу від трьох тисяч до чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправні роботи на строк від одного до двох років, або обмеження волі на строк до п`яти років, або позбавлення волі на строк до трьох років, тобто, згідно зі ст.12 КК України, вказане кримінальне правопорушення є нетяжким злочином. Санкція ч.4 ст.186 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, а санкція ч.5 ст.407 КК України передбачає покарання у вигляді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, тобто, згідно зі ст.12 КК України, дані злочини класифікуються як тяжкі.

Відносно обвинуваченого ОСОБА_4 , під час досудового розслідування, ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03.09.2025 р., було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою, та визначено заставу 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60560 грн., у разі внесення якої, з покладенням на ОСОБА_4 обов`язків, передбачених ч.5 ст.194 КПК України. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 28.10.2025 р. дію застосованого під час досудового розслідування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою було продовжено судом до 26.12.2025 р. включно. До спливу цього строку судове провадження завершити не представляється можливим, у тому числі з урахуванням обсягу пред`явленого ОСОБА_4 обвинувачення, проведених у кримінальному провадженні процесуальних (слідчих) дій (згідно з реєстром матеріалів досудового розслідування), а також у зв`язку з заявленим захисником, підтриманим обвинуваченим, клопотанням про призначення вищеозначеної експертизи, яке, у тому числі з-поміж викладених обставин підлягає задоволенню й для забезпечення права на захист ОСОБА_4 .

Суд ураховує, що ризики, наявність яких була доведена прокурором у суді при застосуванні відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а також при продовженні строку тримання його під вартою, істотно не зменшились. Останній обвинувачується у вчиненні умисних злочинів, передбачених ч.4 ст.186, ч.2 ст.190, ч.5 ст.407 КК України, які, за своїм характером, становлять особливу суспільну небезпеку та за один з яких (ч.4 ст.186 КК України) передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, у справі не з`ясовані обставини, встановлені під час кримінального провадження, не перевірено їх доказами, а відтак ОСОБА_4 , усвідомлюючи суворість покарання, яке йому може загрожувати у разі засудження, може переховуватись від суду, окрім того, з огляду на відомості про особу обвинуваченого, характер та обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких ОСОБА_4 обвинувачується, існує ризик того, що він може вчинити й інше кримінальне правопорушення. Наведене свідчить про неможливість запобігання ризикам, передбаченим ст.177 КПК України, шляхом застосування інших, більш м`яких, запобіжних заходів та що такі заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого та виконання ОСОБА_4 процесуальних рішень по справі.

Відомості про особу ОСОБА_4 , який вважається раніше не судимою особою, військовослужбовцем, учасником бойових дій, має постійне місце проживання, родину, зокрема, матір інваліда 3 групи, піклувальником якої він є, на утриманні малолітню дитину, не є визначальними і такими, що б давали можливість скасувати або змінити запобіжний захід на інший, більш м`який запобіжний захід, зокрема й у вигляді застави, у меншому розмірі, ніж той, що було визначено судом, домашнього арешту, особистої поруки чи особистого зобов`язання, які не здатні запобігти настанню вищевказаних ризиків, оскільки ОСОБА_4 не перебуватиме під цілодобовим наглядом правоохоронних органів і зможе переховуватись від суду або ж вчинити інше кримінальне правопорушення.

Відсутні й відомості щодо інших обставин, які б переважили вищеозначені, заявлені прокурором, ризики, передбачені ч.1 ст.177 КПК України. Більш того, стороною захисту не доведено, як змінилися обставини, які були взяті до уваги при застосуванні ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, та які нові обставини виникли після прийняття цього процесуального рішення, не наведено доказів й того, що зменшились вказані ризики.

Даних, які б перешкоджали триманню ОСОБА_4 під вартою, на даний час, не встановлено.

Враховуючи, що положеннями абз.8 ч.4 ст.183 КПК України визначено право суду, а не обов`язок, не визначити розмір застави при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого ст.407 КК України, а тому при вирішенні заявленого прокурором клопотання про продовження вже застосованого відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу (а не про зміну цього запобіжного заходу), законних підстав та обставин, передбачених ст.ст.177, 178 КПК України, для того, щоб у кримінальному провадженні не визначати розмір застави, який фактично вже був визначений при застосуванні до відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу, і тим самим погіршувати становище обвинуваченого, суд не вбачає.

Підстав для зменшення розміру застави, як альтернативи застосованому запобіжному заходу у вигляді тримання під вартою, судом не встановлено. При цьому, судом враховуються обставини, передбаченні ст.178 КПК України, зокрема, й майновий та сімейний стан ОСОБА_4 , його репутація, тяжкість покарання, що загрожує у разі визнання обвинуваченого винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, вік та стан його здоров`я, розмір майнової шкоди, у завданні якої обвинувачується ОСОБА_4 . До того ж, вказані обставини були враховані під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , якому вказана застава була визначена у мінімальному розмірі, з передбаченого ч.5 ст.182 КПК України, і така застава у сумі 60560 грн., на думку суду, не є завідомо непомірною для ОСОБА_4 . Окрім того, стороною захисту не надано будь-яких доказів того, що матеріальна спроможність родини ОСОБА_4 чи його друзів, не дозволяє внести вказану заставу, а тому, виходячи з практики Європейського суду з прав людини про те, що розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні, на даний час, належні правові підстави для зменшення розміру застави, визначеної як альтернативи застосованому відносно ОСОБА_4 запобіжному заходу у виді тримання під вартою, у суду відсутні.

У разі внесення застави, визначеної ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 вересня 2025 року, в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60560 грн., ОСОБА_4 буде зобов`язаний прибувати до суду першим викликом та виконувати протягом двох місяців з дня внесення вказаної застави обов`язки: не відлучатись з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду; утримуватися від спілкування зі свідками ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну, у разі їх наявності. У разі невиконання вищевказаних обов`язків, застава звертається в дохід держави.

Враховуючи викладене, з метою досягнення дієвості цього кримінального провадження, забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, у тому числі й щодо участі у судовому розгляді та перебування у психіатричному закладі для проведення експертизи, суд вважає, що слід продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 на 60 днів, тобто до 05 лютого 2026 року включно.

Продовжуючи строк тримання ОСОБА_4 під вартою, суд також враховує, що своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

При вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою враховуються і вимоги дотримання розумного строку як застосування такого запобіжного заходу, так і продовження його дії. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п. 79 рішення ЄСПЛ у справі «Харченко проти України»).

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів». У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Керуючись ст.ст.9, 22, 177, 178, 183, 194, 196, 197, 242, 331, 332, 350, 372, 392, 395, 509, 532 КПК України, суд

постановив:

Призначити у кримінальному провадженні про обвинувачення ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.186, ч.2 ст.190, ч.5 ст.407 КК України, комплексну судову психолого-психіатричну експертизу, проведення якої доручити експертам Львівської філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» (79021, м.Львів, вул.Кульпарківська, 95).

На вирішення експертизи поставити наступні запитання:

1.Чи страждав обвинувачений ОСОБА_4 на час вчинення інкримінованих йому діянь будь-якими психічними захворюваннями? Якщо так, то якими саме та чи міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними?

2. Чи страждає обвинувачений ОСОБА_4 на теперішній час будь-якими психічними захворюваннями? Якщо так, то якими саме та чи може усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними?

3. Чи потребує на даний час обвинувачений ОСОБА_4 застосування примусових заходів медичного характеру, якщо так, то яких саме?

У розпорядження експертів надати матеріали кримінального провадження (справа №686/30648/25, провадження №1-кп/686/1872/25) за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.186, ч.2 ст.190, ч.5 ст.407 КК України.

Попередити експертів про кримінальну відповідальність: за надання завідомо неправдивого висновку експерта, - передбачену ст. 384 КК України; за відмову експерта без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків, передбачену ст.385 КК України та привести їх до присяги.

Змінити місце перебування під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , помістивши його до Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)» на час проведення комплексної судової психолого-психіатричної експертизи.

Виконання ухвали в частині етапування обвинуваченого ОСОБА_4 до Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)» доручити начальнику ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор».

Виконання ухвали в частині етапування обвинуваченого ОСОБА_4 до Львівської філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» доручити начальнику Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)».

Клопотання прокурора задовольнити.

Строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжити до 05 лютого 2026 року включно.

У разі внесення застави, визначеної ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 03 вересня 2025 року, в розмірі 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 60560 грн., термін дії покладених на ОСОБА_4 обов`язків визначити строком на два місяці з дня внесення застави. У разі внесення застави та з моменту звільнення обвинуваченого з-під варти внаслідок внесення вказаної застави, обвинувачений зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави. З моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави обвинувачений вважатиметься таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави. У разі невиконання вищевказаних обов`язків, застава звертається в дохід держави.

Судовий розгляд відкласти на час проведення експертизи.

Ухвала в частині продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою підлягає негайному виконанню та може бути оскаржена до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення, а обвинуваченим - в той же строк з моменту вручення йому копії ухвали.

Суддя