Провадження № 1-кс/638/1649/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2025 року м. Харків

Шевченківський районний суд м. Харкова в складі:

слідчої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ» ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальну провадженні №0003268, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 жовтня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365-2 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 звернувся до Шевченківського районного суду м. Харкова в інтересах ТОВ «АНСУ» з клопотанням про скасування арешту майна у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0003268 від 07 жовтня 2020 року за ч. 1 ст. 365-2 КК України, в якому просив скасувати арешт, накладений на нежитлові приміщення 1-го поверху № 17-1-:-17-14 в літ. «А-5», загальною площею 159,8 кв.м., які знаходяться за адресою: Харківська область, місто Харків, вулиця Донця-Захаржевського, буд. 1/3 на підставі ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.12.2021 року по справі № 638/13935/20.

Клопотання обґрунтоване тим, що ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.12.2021 року по справі № 638/13935/20 вжито заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді накладення арешту на іпотечне майно, а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху 17-1-:-17-14 в літ. «А-5», загальною площею 159,8 кв.м., які знаходяться за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Донця-Захаржевського, буд. 1/3.

Представник заявника вважає не доведеними органом досудового розслідування на теперішній час наявність ризиків, вказаних в заяві та постановленій ухвалі суду, акцентує увагу, що слідчі дії по справі не проводяться протягом тривалого часу, сформована судова практика повністю спростовує як доводи заявника по кримінальному провадженню, так і позицію суду. Адвокат ОСОБА_3 зазначає, що неодноразово ТОВ « АНСУ» зверталось до суду з клопотанням про скасування арешту, крім того зазначає, що судом не досліджено всі правовідносини між сторонами конфлікту. Адвокат посилається на наявність оскарження реєстраційних дій в адміністративному порядку. Також заявник вказує, що по даному кримінальному провадженні жодній особі не пред явлено обвинувачення, справа до суду не передана, тому арешт майна не виправданий по даному кримінальному провадженню. За таких обставин, на думку заявника, вказана ухвала та накладений арешт підлягають скасуванню, в обґрунтуванні ухвали слідчим суддею зазначено обставини, які не підтверджуються ні заявником, ні матеріалами справи. Адвокат вказує на підстави фактичного обґрунтування ухвали про накладення арешту та необхідності його продовження, які зводиться на порушенні нотаріусом при проведенні реєстраційних дій Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно» та Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно.

Сторони у судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлялись належним чином. Судом вживалися необхідін дії для повідомлення сторін про розгляд справи.

16 липня 2025 року адвокат ОСОБА_3 надав до суду заяву, де зазначав про неможливість прибути у засідання та прохав або відкласти розгляд справи або розглянути справу за наявними матеріалами за його відсутсності.

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін за наявності вказаної заяви.

Суд, дослідивши матеріали клопотання, врахувавши позиції сторін, дійшов наступних висновків.

У провадженні Харківського РУП № 3 ГУНП в Харківській області перебуває на стадії досудового слідства кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за № 0003268 від 07 жовтня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365-2 КК України.

Ухвалою слідчого судді Дзержинського районного суду м. Харкова від 17.12.2021 року по справі № 638/13935/20 вжито заходи забезпечення кримінального провадження у вказаному вище кримінальному провадженні у виді накладення арешту на іпотечне майно, а саме: нежитлові приміщення 1-го поверху 17-1-:-17-14 в літ. «А-5», загальною площею 159,8 кв.м., які знаходяться за адресою: Харківська обл., м. Харків, вул. Донця-Захаржевського, буд. 1/3.

Також з клопотання слідчого про арешт майна вбачається, що арештоване майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України і може мати доказове значення у кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 98 КПК України матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюється під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом є речовими доказами по справі. Якщо документи містять зазначені вище ознаки, вони теж є речовими доказами.

Згідно до ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Так, ч. 2 ст. 170 КПК України передбачає, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно до ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Задовольнивши клопотання слідчий суддя прийшов до висновку, що слідчий довів достатність підстав вважати, що майно є доказом злочину, має доказове значення для забезпечення кримінального провадження та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Як вбачається з ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

В ч. 5 ст. 170 КПК України зазначено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до вимог ст. ст. 214, 223 КПК України після внесення повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань, слідчий або прокурор розпочинають досудове розслідування, виконують слідчі (розшукові) дії спрямовані на отримання (збирання) доказів.

З матеріалів вбачається, що є достатні підстави вважати, що майно вказане в клопотанні відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Окрім того, арешт майна є заходом забезпечення кримінального провадження.

Згідно зі ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, окрім іншого, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні у разі арешту майна з підстав, передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Задовольнивши клопотання слідчого з посиланням на зміст ст. 170 КПК України слідчий суддя при накладенні арешту, врахував, що у ньому йдеться не про арешт майна підозрюваного, а про арешт майна, передбачений ч. 2 ст. 170 КПК України, що здійснюється для забезпечення доказової бази в кримінальному провадженні.

Відповідно до порядку, передбаченого ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Європейський суд з прав людини, неодноразово підкреслював, що в разі, коли держави вважають за потрібне вдаватися до таких заходів, як обшуки з метою отримання доказів вчинення протиправних діянь, вилучення майна або арешт майна, Суд оцінюватиме, чи були підстави, наведені для виправдання таких заходів, відповідними та достатніми, і чи було дотримано принцип пропорційності, а також, зокрема, чи були у справі також інші докази на той час вчинення протиправних діянь та на рішення ЄСПЛ у справі «Новоселецький проти України» (Заява №47148/99, рішення від 22.02.2005, остаточне рішення від 22.05.2005) Європейський суд з прав людини вказує, що у кожній справі, в якій йде мова про порушення вищезгаданого права (володіння своїм майном), суд повинен перевірити дії чи бездіяльність держави з огляду на дотримання балансу між потребами загальної суспільної потреби та потребами збереження фундаментальних прав особи, особливо враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та непомірний тягар .

Відповідно до пунктів 69, 73 рішення Європейського суду з прав людини від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden) будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар.

Всі інші питання - фактичні обставини кримінального провадження, питання винності чи не винності в скоєнні кримінальних правопорушень, вірності кваліфікації, а також питання належності, допустимості, достовірності доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу - судовому провадженні під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Суд звертає увагу, що представники ТОВ « АНСУ» неодноразово зверталися з подібними клопотаннями, які ухвалами суду були вирішені. За деякими змінами, клопотання мають одні й ті ж самі аргументи, суттєвих змін по кримінальному провадженню, які б могли вплинути на результати розгляду клопотань, представники ТОВ « АНСУ» не наводять.

Зважаючи на викладене, враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини того, що досудове розслідування триває, потреба у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна не зникла, а заявником не доведено, що арешт накладено необґрунтовано, слідча суддя доходить висновку, що клопотання представника ТОВ «АНСУ» задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 22, 26, 92, 98, 170-175, 309, 392, 532 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання представника Товариства з обмеженою відповідальністю «АНСУ»-адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальну провадженні №0003268, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 07 жовтня 2020 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 365-2 КК України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає

Повний текст ухвали виготовлено 03 листопада 2025 року.

Суддя ОСОБА_4