Справа № 404/7050/24
Номер провадження 1-кп/404/319/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2025 року Фортечний районний суд м. Кропивницького у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому кримінальне провадження, що зареєстроване в ЄРДР за № 0001404 від 15.05.2025, про обвинувачення:

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 ,уродженця смт. Завалля, Гайровонського району, Кіровоградської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, приватного підприємця ФОП « ОСОБА_3 » одруженого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше судимого - 17 жовтня 2024 року вироком Кіровського районного суду м. Кіровограда за ч.1 ст.388 КК України у вигляді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 грн., вирок набрав законної сили 19.11.2024 р.,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених ст.119 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілих: ОСОБА_5 , ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9

Обвинуваченого: ОСОБА_3

ВСТАНОВИВ :

Органом досудового розслідування ОСОБА_3 пред`явлено обвинувачення у тому, що 15.05.2024 року близько 19 години 30 хвилин, ОСОБА_3 знаходився за адресою АДРЕСА_2 , де контролював процес будівництва будинку. В цей час на території сусіднього будинку за адресою: АДРЕСА_2 знаходився ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 який будучи не вдоволеним процесом будівництва по сусідству, взяв дерев`яну частину дошки та кинув її в бік свого паркану, від чого відбувся звук удару.

Почувши вказане ОСОБА_3 обурився та покликав ОСОБА_10 на вулицю для розмови, який погодився та вийшов. В подальшому між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 виник словесний конфлікт в який втрутилась ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , котра стала між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 , з метою не допущення розвитку конфлікту.

В подальшому ОСОБА_10 відійшов в напрямку свого будинку, однак ОСОБА_3 , бажаючи продовження сварки, викрикнув образливі фрази в адресу ОСОБА_10 , що обурило останнього та підійшов до ОСОБА_3 , з метою продовження розмови.

В цю мить у ОСОБА_3 на ґрунті раніше виниклих неприязних відносин виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_10 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, направлений на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 діючи умисно та цілеспрямовано, ОСОБА_3 знаходячись на вулиці, в момент коли ОСОБА_10 наблизився на відстань витягнутої руки, кулаком правої руки наніс один удар в ділянку шиї ОСОБА_10 , від якого останній впав на землю спиною до низу.

В результаті неправомірних дій ОСОБА_3 , потерпілому ОСОБА_10 було завдано ушкодження відповідно до висновку експерта №558 від 30.05.2024 року у вигляді а) тупої травми шиї зліва з крововиливом в м`які тканини шиї в середній третині, крововиливу під павутинну оболонку головного мозку по нижній поверхні великих півкуль головного мозку, стовбур головного мозку з крововиливами в шлуночки головного мозку; б) саден в ділянці правої щочної- носогубної складки, на правій вушній раковині по задній поверхні.

Крововилив в м`які тканини шиї в середній третині зліва, під павутину болонку головного мозку по нижній поверхні великих півкуль головного мозку, стовбур головного мозку - мають ознаки тяжкого ступеню тяжкості, як небезпечні для життя в момент заподіяння. Садна в ділянці правої щочно-носогубної складки, на правій вушній раковині як в своїй сукупності так і окремо, мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Смерть ОСОБА_10 настала від крововиливу під павутину оболонку головного мозку, стовбур головного мозку з крововиливом в шлуночки головного мозку, що розвинулась в результаті тупої травми судинно-нервового пучка в ділянці шиї зліва, на фоні перебування в стані сильного сп`яніння, - теросклеротичного ураження судин головного мозку.

Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, кваліфікуючими знаками якого є спричинення умисного тяжкого тілесного ушкодження, тобто умисного тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого.

Обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у інкримінованому правопорушенні визнав частково та пояснив, що 15.05.2024 року близько 19 години 30 хвилин, він знаходився за адресою АДРЕСА_2 , де контролював процес будівництва будинку. В цей час на територію його домоволодіння зайшов, незадоволений і обурений з підстав процесу будівництва, ОСОБА_10 який відразу почав погрожувати розправою та висловлювався на його адресу нецензурною лайкою. Влагодивши словесний конфлікт ОСОБА_10 направився до свого помешкання. Відразу після виходу ОСОБА_10 він почув гучний звук удару зі сторони свого металевого паркану.

Почувши вказане він покликав ОСОБА_10 , який зайшов на його подвір`я та почав знову погрожувати на вулицю для розмови, який погодився та вийшов. В подальшому між ним та ОСОБА_10 виник словесний конфлікт в який втрутилась ОСОБА_5 , котра стала між ним та ОСОБА_10 , з метою не допущення розвитку конфлікту. ОСОБА_10 наблизився впритул до нього розмахуючи руками намагаючись спровокувати бійку та вдарити. Після чого промовив, «зараз я тебе натовчу» знав куртку та кинув в бік паркану і агресивно направився в його сторону при цьому розмахував руками в різні сторони. Прямуючи в його напрямку, між ними стала ОСОБА_5 , яка намагалась стримати ОСОБА_10 , почалась штурханина ОСОБА_10 намагався вдарити його. ОСОБА_3 , як пояснив, лише один раз рефлекторно з метою захисту відштовхнув ОСОБА_10 рукою в область шиї , можливо плеча. ОСОБА_10 неочікувано для його впав на землю і можливо вдарився головою об землю. Зрозумів, що ОСОБА_10 втратив свідомість відразу почав надавати першу невідкладну медичну допомогу і попросив ОСОБА_5 викликати швидку медичну допомогу. Крім того додав, що жодного разу не сварився з ОСОБА_10 , якщо і виникали певні непорозуміння зі сторони ОСОБА_10 , намагався їх завжди уникнути. Так було і 15.05.2024. Саме ОСОБА_10 перебуваючи у стані сильного алкогольного сп`янінні спровокував конфлікт, спочатку кинувши палицю в паркан, а потім через словесний конфлікт викликав його на вулицю для з`ясування стосунків. На що він погодився, при цьому з обережністю завжди ставився до спілкування з ОСОБА_10 , так як останній постійно знаходився в стані алкогольного сп`яніння та агресивно себе поводив, крім того, ОСОБА_10 неодноразово вихвалився своїм кримінальним минулим. В момент сварки ОСОБА_10 перебував в стані алкогольного сп`яніння, відчував від нього запах алкоголю, нестійка хода, млява мова. Будь яких образливих фраз на адресу ОСОБА_10 не висловлював, щоб не обурити останнього, так як ОСОБА_10 перебував в стані сп`яніні . Будь яких неприязних відносин з ОСОБА_10 та його родиною не мав. Умислу на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 не мав. Наголосив, що у нього не було наміру нанести ОСОБА_10 тілесні ушкодження, це трапилось випадково, він лише рефлекторно виставив руку з метою не отримати удар кулаком від ОСОБА_10 .. Просив суд його суворо не карати.

Потерпіла ОСОБА_5 надала наступні показання, що загиблий ОСОБА_10 був її чоловіком. За адресою АДРЕСА_2 ОСОБА_3 проводить будівництво житлового будинку. Коли розпочалась стадія ремонтних робіт на їх подвір`я почало сипатись будівельне сміття і з цього приводу між її чоловіком ОСОБА_10 і ОСОБА_3 почали виникати конфліктні ситуації.

15.05.2024 року близько 19 години 30 хвилин, вона разом з ОСОБА_10 знаходились за адресою АДРЕСА_2 в гостях у ОСОБА_11 , в цей день вшанування пам`яті близьких. ОСОБА_10 вирішив залишити гостей та направився до дому, в зв`язку з тим, що ключі від помешкання були лише у неї вирішила провести чоловіка до дому. Вона зайшла в будинок а чоловік залишався на вулиці. На подвір`ї ОСОБА_3 проводили буріння свердловини, піднявся пил, чоловік в знак незадоволення взяв в руки дерев`яну палицю і кинув її в металевий паркан відбувся звук удару. В цей час на вулицю вибіг з дерев`яною палицею в руках ОСОБА_12 , який запитав що трапилось. ОСОБА_3 і ОСОБА_10 зблизились один до одного з метою уладнаня конфлікту вона стала між чоловіками, забрала з рук ОСОБА_3 палицю та почала кликати на допомогу сусідів. В цей час ОСОБА_13 тримала за куртку ОСОБА_10 та почала відводити в сторону нашого будинку. Несподівано чоловік крикнув ОСОБА_3 «Що ти сказав», вирвався від ОСОБА_13 в руках якої залишилась лише куртка, та зблизився знову з ОСОБА_3 який несподівано здійснив різкий рух рукою та вдарив чоловіка в область шиї, від удару чоловік спиною впав на землю. Відразу ОСОБА_3 почав надавати допомогу ОСОБА_10 , попросив принести воду та викликати швидку медичну допомогу.

Зазначає, що між ОСОБА_10 та ОСОБА_3 неодноразово виникали конфліктні ситуації з приводу будівництва, однак все вирішувалось мирним шляхом, шляхом перемовин, до дійок ніколи не доходило та і таких ситуацій ніколи не було.

Заявлений цивільний позов підтримала в повному обсязі просить його задовольнити.

Потерпіла ОСОБА_6 надала наступні показання, що загиблий ОСОБА_10 був її батьком. За адресою АДРЕСА_2 ОСОБА_3 проводить будівництво житлового будинку. Коли розпочалась стадія ремонтних робіт на їх подвір`я почало сипатись будівельне сміття і з цього приводу між ОСОБА_10 і ОСОБА_3 почали виникати конфліктні ситуації. 15.05.2024 року вона бачила як в подвір`ї ОСОБА_3 бурили свердловину, було дуже багато пилу, але на це вони ніяким чином не реагували так як розуміли про необхідність проведення таких робіт. Цього ж дня приблизно о 20 годині зателефонувала ОСОБА_5 та попрохала приїхати до неї так як батькові стало зле. О 20 год. 20хв. вона прибула до матері та біля будинку побачила карету швидкої допомоги, ОСОБА_10 лежав на землі, медики надавали йому допомогу. При спілкуванні з ОСОБА_3 їй стало відомо, що між ним і ОСОБА_10 відбувся конфлікт в ході якого ОСОБА_3 вдарив батька і той впав. Крім того сказав, що за свої дії буде відповідати в суді.

Повідомила, що між ОСОБА_10 та ОСОБА_3 неодноразово виникали конфліктні ситуації з приводу будівництва, однак все вирішувалось шляхом перемовин, до дійок ніколи не доходило.

Заявлений цивільний позов підтримала в повному обсязі просить його задовольнити.

Допитана у судовому засіданні лікар СМЕ ОСОБА_14 пояснив суду, що ним проведено судово-медичну експертизу трупа ОСОБА_10 . Серед питань, що підлягали вирішенню, стояло питання характер, локалізація та механізм заподіяння тілесних ушкоджень. В описовій частині висновку зазначені характер, локалізація та механізм заподіяння тілесних ушкоджень і якщо не говорити мовою медицини, а доступною мовою яка буде зрозуміла для пересічного та незалежного спостерігача - крововиливи в м`яких тканинах шиї, в середній третині зліва, утворились від дії тупого предмету, можливо і від удару як кулаком так і долонею. Навіть не значний по силі удар в зазначену частину тіла, в якій знаходяться великі кровоносні артерії, спричиняє підвищення артеріального тиску який курсує в головний мозок, та крім того перебування потерпілого в стані сильного спяніння що в свою чергу спричинило ОСОБА_10 .

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_15 , суду надала наступні показання, що мешкає за адресою АДРЕСА_2 , по сусідству з нею проживає сім» я ОСОБА_10 та ОСОБА_5 . По адресі АДРЕСА_2 - ОСОБА_3 проводить будівництво житлового будинку. 15.05.2024 року після 18 год. В неї дома зібрались сусіди з приводу поминального дня померлих, серед присутніх була сім`я Блінт. Приблизно о 19.20 ОСОБА_10 пішов додому. Через 15-20 хвилин з вулиці почула крик на допомогу ОСОБА_16 . Вибігши на проїзну частину вулиці побачила, що між ОСОБА_10 та ОСОБА_3 стояла ОСОБА_5 не даючи своєю присутністю зблизитись останніх. Між ОСОБА_10 та ОСОБА_3 проходив словесний конфлікт, із за чого сказати не може. В руках ОСОБА_3 була дерев`яна палиця, яке забрала ОСОБА_5 .. Їй вдалось відвести ОСОБА_10 , приблизно на 10 кроків, від ОСОБА_3 , але в цей момент ОСОБА_10 крикнув ОСОБА_3 «Що ти сказав?» і вирвався з її рук, при цьому в її руках залишилась лише куртка ОСОБА_10 . Коли ОСОБА_10 та ОСОБА_3 наблизились один до одного побачила лише один удар ОСОБА_3 кулаком руки в груди ОСОБА_10 від якого той упав спиною на землю. Відразу ОСОБА_3 почав надавати допомогу ОСОБА_10 , попросив принести воду та викликати швидку медичну допомогу.

Зазначає, що між ОСОБА_10 та ОСОБА_3 неодноразово виникали конфліктні ситуації з приводу будівництва, однак все вирішувалось мирним шляхом, до дійок ніколи не доходило.

Аналогічні покази показам ОСОБА_15 надали свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ..

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_20 суду надав наступні показання, разом з сином ОСОБА_21 працює на свердловинній установці. 15.05.2024 року приблизно о 19 год.00 хв. вини перебували за адресою АДРЕСА_2 , в цей час прихав ОСОБА_3 , який є замовником виконання робіт. В цей час пролунав дуже сильний удар він був схожий на постріл з рушниці. ОСОБА_3 вирішив поцікавись та через огорожу запитав «Що ти твориш?» у відповідь почув нецензурну лайку. Коли ОСОБА_3 вийшов на вулицю вони з сином спостерігали за ОСОБА_3 та ОСОБА_10 , які стояли обличчям один до одного на відстані 2-х метрів та сварились між собою, до них приєдналась ОСОБА_5 , уже в двох почали звинувачували ОСОБА_3 в проведенні будівельних робіт. Коли ОСОБА_3 та ОСОБА_10 розійшлись і пішли до своїх домівок, в цю мить ОСОБА_10 розвернувся та почав бігти в напрямку ОСОБА_3 при цьому у нього на шляху була його дружина та ще одна сусідка, яких він відштовхнув в сторону, і які намагались його зупинити, продовжив бігти до ОСОБА_3 в момент коли він підбіг до ОСОБА_3 замахнувся та намагався вдарити кулаком правої руки в обличчя ОСОБА_3 , однак останій ухилився від удару і к відповіль лівою рукою наніс ляпас по правій щоці ОСОБА_10 . Після чого ОСОБА_10 зупинився, присів на ноги та повільно з положення напівсидячи впав на землю та лежав на лівому боці. ОСОБА_10 намагався підвиситись, однак не вдалось і він впав обличчям на землю. ОСОБА_3 намагався відшукати пульс у ОСОБА_10 та просив викликати швидку допомогу та поліцію.

Свідок ОСОБА_21 надав аналогічні покази показам ОСОБА_20 .

Крім того, були досліджені наступні докази, які є в матеріалах кримінального провадження.

Так,згідно витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 15.05.2024 о 2328:03 органом досудового розслідування було внесено відомості до ЄРДР № 0001404 за ч. 2 ст. 121 КК України ( Т.1 а.с. 1).

Відповідно до рапорту інспектора-чергового Кропивницького РУП ГУ НП в Кіровоградській області надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що 15.05.2024 о 20:06 за адресою: м.Кропивницький провулок Травневий,12 між сусідами ОСОБА_3 та ОСОБА_10 виникла сварка яка переросла в бійку в ході якої ОСОБА_10 впав вдарився головою та втратив свідомість. Бригада швидкої медичної допомоги констатувала смерть ОСОБА_10 ( Т.1 а.с. 8).

Протоколом огляду місця події та додатку до нього у вигляді фото таблиці від 15.05.2024 року проведеного в м.Кропивницькому на відрізку автомобільної дороги на в проти будинку 16 по провулку Травневому, в ході якого виявлено труп ОСОБА_10 зазначено його місце знаходження, розташування та виявленні тілесні ушкодження. ( Т.1 а.с.9-20).

Висновок експерта № 558 від 30.05.2024 року згідно якої при дослідженні трупа ОСОБА_10 виявлені тілесні ушкодження у вигляді:

а) тупої травми шиї зліва з крововиливом в м`які тканини шиї в середній третині, крововиливу під павутинну оболонку головного мозку по нижній поверхні великих півкуль головного мозку, стовбур головного мозку з крововиливами в шлуночки головного мозку; б) саден в ділянці правої щочно-носогубної складки, на правій вушній раковині по задній поверхні.

2. Крововиливи в м`які тканини шиї в середній третині зліва, під павутинну оболонку головного мозку по нижній поверхні великих півкуль головного мозку, стовбур головного мозку утворилися від дії тупого предмету з обмеженою контактною поверхнею, в якому відображені загальні властивості тупих предметів, індивідуальні властивості не відображені.

Садна в ділянці правої щочно-носогубної складки, на правій вушній раковині по задній поверхні утворилися від дії тупих предметів з обмеженою контактною поверхнею. Враховуючи характер, механізм утворення, взаємне розташування, форму, розміри,можна говорити, що вони утворилися від нігтьових пластинок пальців рук.

3. Крововиливи в м`які тканини шиї в середній третині зліва, під павутинну оболонку головного мозку по нижній поверхні великих півкуль головного мозку, стовбур головного мазку мають ознаки ТЯЖКОГО, ступеню, тяжкості, як небезпечні для життя в момент заподіяння згідно н. 2.1.3.Г «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджено наказом МОЗ У країни, від 17.01.1995 р.№6.

Садна в ділянці правої щочно-носогубної складки, па правій вушній раковині, як в своїй сукупності, так і окремо, мають ознаки легких тілесних ушкоджень, згідно н. 2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» затверджено наказом МОЗ України, від 17.01.1995 р. № 6. Зарита тупа травма грудної клітки з переломами 2,3,4,5,6 ребер по біля грудинній лінії справа і 1,2,3,4,5,6 ребер по біля грудинній лінії зліва, утворилися при стисненні грудної клітки в нереднє-задньому направленні в момент надання медичної допомоги, в зв`язку з відсутністю крововиливів в м`які тканини в місцях переломів ребер, можна говорити, що вони мають посмертний характер і тому при визначенню ступеню тяжкості тілесних ушкоджень не оцінювалися.

4. Враховуючи ступінь вираження трупних явищ (трупні плями при натисканні на них тричі пальцем блідніють і відновлюють свій колір через 10 хвилин, трупне заклякання добре виражене не у всіх обстежених групах м`язів, руйнується з силою), згідно літературних даних «Визначення давності настання смерті у судово-медичній експертизі така ступінь вираження трупних явищ, може відповідати 14-16 годин.

Смерть гр. ОСОБА_10 настала від крововиливу під павутинну оболонку головного мозку, стовбур головного мозку з крововиливами в шлуночки головного мозку, що розвинувся в результаті тупої травми судинно-нервового пучка в ділянці шиї зліва,на фоні перебування в стані сильного сп`яніння, атеросклеротичного ураження судин головного мозку, про що свідчать дані судово-медичної, судово-гістологічної експертизи трупа та даних судово- токсикологічної експертизи крові від трупа .

5. Враховуючи при судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа гр. ОСОБА_10 в крові виявлений етиловий спирт в кількості - 2,60 г/дм3, що може відповідати сильному алкогольному сп`янінню відношенні ДО ЖИВИХ осіб. (т.1 а.п.23-25).

Висновок експерта № 506 від 30.05.2024 року згідно якої при дослідженні трупа ОСОБА_10 встановлено, що дрібні свіжі крововиливи в правій скроневій ділянці, ділянці гіпокампа і судинного сплетіння справа, стовбурі головного мозку, масивний субарахноїдальний крововилив, крововилив в м`які тканини шиї зліва та справа. Ушкодження прижиттєві, крововиливи, без клітинної реакції. ( Т. 1 а.п. 26-27).

Висновок експерта № 1863 від 21.05.2024 року згідно якої при дослідженні крові трупа ОСОБА_10 виявлено етиловий спитр в кількості 2.60 г/дм2, та не виявлено інших спиртів. . ( Т. 1 а.п. 28).

Висновок експерта № 400 від 17.05.2024 року згідно якої при дослідженні крові трупа ОСОБА_10 встановлено групова належність крові відноситься до групи 0&B. (Т. 1 а.п. 30-31).

Протоколом огляду трупа ОСОБА_10 та додатка до нього від 16.05.2024 року в ході якого виявлено та описані тілесні ушкодження які маються на тілі ОСОБА_10 (Т. 1 а.п. 54-64).

Лікарське свідоцтво про смерть №556 від 16.05.2024 року відповідно до якого причиною смерті ОСОБА_10 є субарахноїдальний крововилив. (Т.1 а.п. 65).

Заява ОСОБА_5 про притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_3 (Т.1 а.п. 68).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 16.05.2024 року проведеного з свідком ОСОБА_15 в ході якого розказала та показала за яких обставин були спричиненні тілесні ушкодження ОСОБА_10 ( Т.1 а.п. 82-86).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 16.05.2024 року проведеного з потерпілою ОСОБА_5 в ході якого розказала та показала за яких обставин були спричиненні тілесні ушкодження ОСОБА_10 ( Т.1 а.п. 87-91).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 11.06.2024 року проведеного з підозрюваним ОСОБА_3 в ході якого розказав та показав за яких обставин виникла конфліктна ситуація, які були дії учасників події та як ним спричинено тілесне ушкодження ОСОБА_10 ( Т.1 а.п. 184-193).

Протоколом проведення слідчих експериментів від 11.06.2024 року проведених з свідками ОСОБА_21 та ОСОБА_20 в ході якого розказали та показали за яких обставин виникла конфліктна ситуація, які були дії кожного з учасників події ( Т.1 а.п. 194-201; 202-209).

Протоколом проведення слідчого експерименту від 11.06.2024 року проведеного з свідком ОСОБА_22 в ході якого розказала та показала за яких обставин були спричиненні тілесні ушкодження ОСОБА_10 ( Т.1 а.п. 210-217).

Протоколом перегляду відеозапису на компакт диску від 28.06.2024 року отриманого від Національної поліції України Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції в Кіровоградській області з нагрудного портативного відеоре/стратора щодо події яка мала місце 15.05.2024 року а м.Кропивницький пров. Травнений,12 та зареєстрованого в журналі ЄО № 20661, під час перегляду встановленно, що безпосередньо відразу після події на місце конфлікту прибули працівники поліції, в ході розмови з ОСОБА_3 останій повідомив працівника поліції, що дійсно між ним та ОСОБА_10 виник словесний конфлікт в ході ґякого ОСОБА_3 відштовхнув від себе ОСОБА_10 , який відразу впав на землю. Аналогічні пояснення ОСОБА_23 надає при спілкуванні з донькою ОСОБА_10 ОСОБА_24 ( Т.1 а.п. 222-232)

Висновок експерта № 558 від 05.07.2024 р. проведеного на підставі даних СМЕ трупа ОСОБА_10 з урахуванням обставин справи до протоколів слідчих експериментів за участю свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_21 , ОСОБА_20 , ОСОБА_22 , потерпілої ОСОБА_5 та підозрюваного ОСОБА_3 механізм утворення тілесних ушкоджень не відповідає механізму по розташуванню локалізації ділянки на яку була вказана травматична дія. ( Т.2 а.п. 15-19).

Аналізуючи зібрані та дослідженні в кримінальному провадженні докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що сторона обвинувачення при кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_3 дійшла неправильного висновку про доведеність його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого саме ч. 2 ст. 121 КК України, як заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_10 ..

Такий висновок суду ґрунтується, як на фактичних обставинах, встановлених при розгляді справи, так і на приписах п. 26 Постанови Пленуму Верховного суду України №2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи», від 07лютого 2003 року де зазначено, що у випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжке або середньої тяжкості тілесне ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесною ушкодження і кваліфікувати відповідно за ст. 119 КК України або 128 КК України.

Так, стороною обвинувачення доказів про наявність будь-якого умислу у обвинуваченого на заподіяння смерті потерпілого ОСОБА_10 суду не надано. Більше того, з показань самого обвинуваченого ОСОБА_3 вбачається, що умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, які в подальшому потягли б смерть потерпілого у нього не було. Крім того, у ОСОБА_3 відсутній будь-який умисел, в тому числі і злочинний направлений на нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 ; сторона обвинувачення: не конкретизує та не наводить жодного доказу на виникнення у ОСОБА_3 15.05.2024 під час словесної перепалки з ОСОБА_10 злочинного умисну на нанесення останньому тілесних ушкоджень,: не наводить мети, з якою нібито ОСОБА_3 спричинив ОСОБА_10 тяжких тілесних ушкоджень,: як встановлено у судовому засіданні під час допиту свідків по справі ОСОБА_10 не просто наближався до ОСОБА_3 , а біг у його сторони, при цьому усував перешкоди, які траплялися на його шляху, а саме свою жінку, сусідку, які стояни на його шляху, при цьому ОСОБА_10 вони намагалися зупинити, це їм не вдалося, ОСОБА_10 , вчиняв також інші активні дії для наближення до ОСОБА_3 , виривався від сусідів, які намагалися його зупинити, в результаті чого куртка ОСОБА_10 залишилася в руках ОСОБА_15 .. Дані пояснення свідків достеменно встановлюють ті фактичні обставини справи та характеризують поведінку ОСОБА_10 направлену на завдання шкоди ОСОБА_3 .. Свідок, ОСОБА_20 підтверджує, що під час наближення ОСОБА_25 , ОСОБА_10 рукою намагався завдати йому удару, в результаті чого, пам`ятаючи «кримінальне минуле» ОСОБА_10 . ОСОБА_3 виставив руку для захисту. При цьому, як встановленно с удовому засіданні у ОСОБА_3 не було ні мети ні умислу на завдання ОСОБА_10 шкоди.

За нормативним визначенням, умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між зазначеним діянням та наслідками, а з суб`єктивної сторони умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжку шкоду здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК України).

Розмежування складів злочинів за ч. 2 ст. 121 КК України та ст. 119 КК України здебільшого здійснюється за їх суб`єктивною стороною. Зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до цих наслідків.

Специфіка вбивства з необережності полягає в його суб`єктивній стороні: воно має місце лише при необережній формі вини, яка може виступати у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_3 наголошував на тому, що він не мав умислу на заподіяння потерпілому тяжких тілесних ушкоджень. ОСОБА_3 наголосив, що потерпілий, який стояв перед ним , намагався його вдарити, він свою чергу не мав будь якого наміру спричиняти удари в відповідь, проте зауважив, що відхилившись в момент удару та лише рефлекторно відштовхнув ОСОБА_10 від себе.

Досліджені докази свідчать також, що такі тяжкі наслідки не охоплювались умислом обвинуваченого, який не врахував та не передбачав, що його діями він спричинить потерпілому один удар в шию, від якого в подальшому настане його смерть, хоча повинен був та міг її передбачити.

На підтвердження такого висновку суду свідчить також і те, що обвинувачений наніс потерпілому лише один удар правовою рукою, не намагаючись при цьому продовжити заподіяння тілесних ушкоджень. Обставин, які б перешкоджали обвинуваченому нанести ще тілесні ушкодження (продовжити свої дії), не встановлено. Суд, звертає також увагу на ту обставину, що в обвинувальному акті вказано, що потерпілому було нанесено лише один удар в ділянку шиї ОСОБА_10 , що узгоджується з іншими доказами у справі, зокрема як показаннями обвинуваченого, свідків, потерпілої як під час слідчого експерименту, так і безпосередньо в судовому засіданні.

Суд, досліджуючи у сукупності обставини події вважає, що в діях обвинуваченого ОСОБА_3 є саме злочинна недбалість, яка виразилася у тому, що останній не передбачав можливості настання смерті іншої особи від вчиненого ним діяння, хоча повинен був й міг її передбачити, діючи з більшою обачністю.

За своїм психологічним станом ОСОБА_3 розумів, що його протиправна дія могла мати наслідки, проте не передбачав, хоча міг і повинен був це зробити, що подальший розвиток подій призведе до загибелі потерпілого ОСОБА_10 ..

У своєму рішенні у справі «Коробов проти України» від 21 жовтня 2011 року (п. 65) ЄСПЛ повторює, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом»,така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків або презумпцій щодо фактів.

Згідно з положеннями ст. 62 Конституції України всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь..

Крім того, у правовій позиції Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду висловленій у Постанові від 15.08.2019 у кримінальному провадженні № 750/3256/17 вказано, що умисне тяжке тілесне ушкодження (ст. 121 КК України) з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на здоров`я іншої людини, наслідками у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень та причинним зв`язком між указаним діянням та наслідками, а із суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямим умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти тяжкої шкоди здоров`ю потерпілого, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання (ст. 24 КК України). Кримінальна відповідальність за ч. 2 ст. 121 КК України настає за умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого. Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується прямим або непрямим умислом.

Умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, має місце тоді, коли в результаті описаного у ч. 1 ст. 121 КК України діяння настає смерть потерпілого. Особливістю цього кваліфікованого виду умисного тяжкого тілесного ушкодження є те, що у ньому присутні два суспільно небезпечні наслідки (первинний - тяжкі тілесні ушкодження і похідний - смерть), психічне ставлення до яких з боку винного є різним. До заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження він ставиться умисно, а до настання смерті потерпілого від такого ушкодження - необережно. При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного. Якщо ж таке усвідомлення відсутнє, вчинене слід кваліфікувати як вбивство через необережність. Крім цього, завдані тяжкі тілесні ушкодження при кваліфікації за ч. 2 ст. 121 КК України мають обов`язково перебувати у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті потерпілого.

Відповідно до п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 № 2 «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» у випадках, коли особа, яка позбавила потерпілого життя чи заподіяла йому тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своїх дій чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення (злочинна самовпевненість), або ж не передбачала можливості настання таких наслідків, хоча повинна була й могла їх передбачити (злочинна недбалість), її дії слід розглядати як убивство через необережність чи заподіяння необережного тяжкого або середньої тяжкості тілесного ушкодження і кваліфікувати відповідно за ст. 119 чи ст. 128 КК України. Тобто специфіка вбивства з необережності полягає в його суб`єктивній стороні: воно має місце лише при необережній формі вини, яка може виступати у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості.

А тому, розмежування понять умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК України) і вбивства через необережність (ч. 1 ст. 119 КК України) здебільшого здійснюється за їх суб`єктивною стороною. Зміст і характер інтелектуального та вольового критеріїв вини у зазначених злочинах обумовлюються усвідомленням особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбаченням його негативних наслідків та ставленням до них, у зв`язку з чим у даному випадку слід ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. При цьому питання про умисел необхідно вирішувати з огляду на сукупність усіх обставин вчиненого діяння, зокрема враховуючи спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в Постанові від 28.05.2015 у кримінальному провадженні № 5-25кс15. Зокрема, в разі якщо особа, цілеспрямовано завдаючи удару, не конкретизує у своїй свідомості, яку саме шкоду здоров`ю (тяжкість тілесних ушкоджень) буде фактично спричинено ним потерпілому, то в цьому випадку така особа діє з невизначеним (неконкретизованим) умислом, за якого вона хоча й бажає заподіяти або свідомо припускає можливість заподіяння шкоди здоров`ю потерпілого, але при цьому не конкретизує точними межами у своїй свідомості ступеня тяжкості цієї шкоди - у таких випадках винувата особа має відповідати за фактично отриманий результат (заподіяну шкоду). Що стосується смерті потерпілого, то тут присутня лише необережна форма вини, оскільки хоча особа і не бажала цієї смерті і навіть свідомо не припускала такої можливості, але повинна була і могла передбачити, що внаслідок її злочинних дій може бути і такий наслідок, як смерть потерпілого.

Для застосування ч. 2 ст. 121 КК України обов`язковим є встановлення необхідного причинно-наслідкового зв`язку між тяжким тілесним ушкодженням і смертю, що настала. В разі, коли зв`язок між заподіяним потерпілому тяжким тілесним ушкодженням і смертю є випадковим, відповідальність за ч. 2 ст. 121 КК України за цією ознакою наставати не може.

Тобто, згідно диспозиції ст. 121 КК України необхідно, щоб винний, діючи умисно, передбачав можливість спричинення тяжких тілесних ушкоджень та бажав або свідомо допускав настання такого результату. По справі ж цього не встановлено.

Підсумовуючи досліджені та проаналізовані у сукупності докази, надані стороною обвинувачення, щодо вини обвинуваченого в скоєнні кримінального правопорушення за ч.2 ст. 121 КК України, суд дійшов висновку, що надані суду докази обвинувачення не можуть вважатися такими, що доводять вину обвинуваченого у інкримінованому йому злочині поза розумним сумнівом.

Згідно ч. 3 ст. 337 КПК України з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Тому, враховуючи викладене, оцінивши кожний із зазначених доказів з точки зору належності, допустимості та достовірності, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, перевіривши усі доводи учасників судового провадження,суд дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_3 , завдаючи один удар в ділянку шиї потерпілому ОСОБА_10 , не передбачав наслідків у виді настання смерті, хоча повинен був і міг їх передбачити, тобто діяв не умисно, а з необережності, а тому вважає невірною кваліфікацію за ч. 2 ст. 121 КК України, та дії обвинуваченого відповідно до вимог ч.3 ст.337КПК України необхідно перекваліфікувати з ч.2 ст.121 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України, як вбивство, вчинене через необережність.

Змінюючи кваліфікацію дій обвинуваченого, суд виходить з обсягу пред`явленого обвинувачення та обставин досліджених судом, а також з того, що санкція ч. 1 ст. 119 КК України передбачає більш м`яке покарання, ніж санкція ч. 2 ст. 121 КК України, внаслідок чого при перекваліфікації дій обвинуваченого обсяг обвинувачення не збільшується та право на захист обвинуваченого не порушується.

Таким чином, суд кваліфікує, дії ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 119 КК України, як вбивство вчинене через необережність.

В ході розгляду кримінального провадження потерпілою ОСОБА_5 заявлено цивільний позов до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином в розмірі 50 135 грн. 60 коп., моральної шкоди в розмірі 1 000 000 грн. та 60 000 грн. в рахунок відшкодування витрат на надання професійної правничої допомоги. Потерпіла ОСОБА_6 заявила цивільний позов до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 000 000 грн., обґрунтувавши свої вимоги посилаючись на обставини викладенні в позовних заявах.

Обвинувачений ОСОБА_3 заявлені вимоги ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином в розмірі 50 135 грн. 60 коп. та 60 000 грн. в рахунок відшкодування витрат на надання професійної правничої допомоги визнав повністю, відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 000 000 грн. визнав частково в розмірі 150 000 грн. Позовні вимоги потерпілої ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди в розмірі 1 000 000 грн.визнав частково в розмірі 150 000 грн.

Вирішуючи дані цивільні позови, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відшкодування моральної шкоди проводиться відповідно до правил ст. 1167 ЦК України, а саме моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, яка не може бути виправленою шляхом лише констатації судом факту порушення.

Достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є визнаний судом факт порушення права (справедлива сатисфакція потерпілій стороні, справи «Савула проти України», №12868/05, рішення від 10.12.2009; «Войтенко проти України», № 18966/02, рішення від 29.06.2004). Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує положення частини 3 ст. 23 ЦК України та роз`яснення, які містяться у пункті 9 постанови Пленуму ВСУ №4 від 31.03.95 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», характер неправомірних дій ОСОБА_3 та те, що потерпілі, крім фізичного болю, зазнали також і психологічного стресу, змушена змінювати звичайний спосіб життя, докладати додаткових зусиль для відновлення психологічного стану здоров`я, взаємовідносин у побуті, колективі та захисту своїх прав, звертатися за консультативною допомогою до фахівців.

Разом з тим, розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи, не повинен призводити до її збагачення та не може бути засобом покарання винної особи, у зв`язку з чим визначений у позові розмір моральної шкоди в сумі 1 000 000 грн. таким, що підлягає частковому задоволенню.

З огляду на викладене, враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, в тому числі і матеріальне становище обвинуваченого, суд приходить до висновку, що моральна шкода, заподіяна потерпілому, підлягає відшкодуванню у сумі по 150 000 грн. як потерпілій ОСОБА_6 та і потерпілій ОСОБА_5 .Саме така сума, на думку суду, є співмірною моральними стражданнями та відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Що стосується заявленої вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином в розмірі 50 135 грн. 60 коп. та 60 000 грн. в рахунок відшкодування витрат на надання професійної правничої допомоги ОСОБА_3 визнані в повністю обсязі і ним взагалі не оспорюються, то заявлені вимоги підлягають повному задоволенні та як ґрунтуються на законних вимогах.

При призначенні ОСОБА_3 покарання суд згідно з вимогами ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами які пом`якшують покарання обвинуваченого є: щире каяття та часткове визнання вини у вчиненні кримінального правопорушення.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого судом під час судового розгляду не встановлено.

Враховуючи вищевикладене, відповідно до вимог статей 50 і 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

На несправедливість покарання має вказувати істотна (очевидна) диспропорція (порушення рівноваги) між визначеним судом видом та розміром покарання і видом та розміром покарання, яке б мало бути призначено, з урахуванням усіх істотних обставин.

Тобто кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, а саме таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, так і конкретним обставинам його вчинення, а також особливостям особистості засудженого.

Виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, ураховуючи відсутність каяття у вчиненому, те, що наявність даних, на які посилається сторона захисту, що позитивно характеризують особу винуватого, не усувають суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення, призначення покарання у виді позбавлення у межах санкції інкримінованих злочинів, відповідатиме тяжкості вчиненого злочину і попередженню скоєння нових кримінальних правопорушень.

При визначені виду та міри покарання обвинуваченому, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, його вік та соціальне положення, характер, мотиви та обставини вчиненого злочину, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання ОСОБА_3 , та встановлюючи ступінь його вини у вказаному злочині, суд дає оцінку не окремому вчинку обвинуваченого, а і його особистості, наскільки він проявився у злочинних діях, наскільки він має нахили до скоєння правопорушень.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 вчинив нетяжкий злочин, характеризується позитивно, на момент вчинення злочину не судимий, одружений, осудний, на обліках у лікаря-психіатра та лікаря - нарколога не перебуває, раніше не судимий. Відомості про притягнення обвинуваченого до адміністративної відповідальності прокурором суду не надано.

Із врахуванням всіх обставин справи, враховуючи тяжкість вчиненого злочину та особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який на момент вчинення злочину не судимий, приватний підприємець, суд вважає за необхідне призначити йому покарання у межах санкції ч. 1 ст. 119 КК України у виді позбавлення волі однак, враховуючи те, що ОСОБА_3 характеризується позитивно, розкаявся у вчиненому та частково визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, суд приходить до висновку про можливість його виправлення без відбування покарання і вважає за можливе, застосувавши ст. 75 КК України, звільнити обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з покладанням на нього обов`язків згідно зі ст. 76 КК України, що відповідатиме тяжкості злочину та особі обвинуваченого, буде необхідним для виправлення останнього та попередження вчинення нових злочинів.

Вказане покарання буде відповідати меті покарання, передбаченого ст. 50 КК України та меті правосуддя, невід`ємною частиною якого є справедливість та верховенство права.

Підстав призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, відповідно до вимог ст. 69 КК, судом не встановлено.

Отже, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановленихст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Крім того, судом було встановлено, що обвинувачений був засуджений 07.05.2024 р. Кіровським районним судом м. Кіровограда за ч. 1 ст. 388 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1000 (однієї тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що складає 17000 (сімнадцять тисяч) грн.,вирок набув чинності 19.11.2024 р.,події вказаного кримінального правопорушення (відповідно до вироку листопаді 2023 року).

У відповідності до ч.4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті ( шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань), призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

За правилами ж ч. 3 ст. 72 КК основне покарання у виді штрафу при призначенні його за сукупністю злочинів і сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Запобіжний захід обраний стосовно обвинуваченого ОСОБА_3 на період апеляційного оскарження до набрання вироком законної сили не обирати.

Питання щодо скасування арешту майна, суд приймає на підставі ч. 4 ст. 174 КПК України, відповідно до якої, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна, у зв`язку з чим суд вважає необхідним скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Кіровського районного суду м.Кіровограда від 25.07.2024 року на житловий будинок садибного типу що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 ; земельну ділянку кадастровий номер :33:305:0089, :29:199:0079.

Відповідно до вимог ст. ст. 118, 124 КПК України слід стягнути з ОСОБА_26 витрати на залучення експертів у розмірі 6 058 грн. 34 коп. на користь держави.

Цивільний позов ОСОБА_27 в інтересах якої діє ОСОБА_28 до ОСОБА_26 задовольнити.

Питання про речові докази слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Кошти застави з підстав ч. 11 ст. 182 КПК України підлягають поверненню заставодавцю.

Керуючись ст. 349, 368, 370, 374, 376,615 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати виним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком 4 (чотири) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_3 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

Згідно зі ст. 76 КК України протягом іспитового строку покласти на засудженого обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Контроль за поведінкою засудженого ОСОБА_3 покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.

Відповідно до ч.3 ст.72 КК України вирок Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07.05.2024 року, яким ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 388 КК України та призначено покарання у виді штрафу у розмірі 17000 грн. виконувати самостійно.

До набрання вироком суду законної сили будь-який запобіжний захід обвинуваченому не обирати.

Цивільний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної, моральної шкоди завданої злочином та відшкодування витрат на надання професійної правничої допомоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди завданої злочином 50 135 грн. 60 коп., в рахунок відшкодування витрат на надання професійної правничої допомоги в сумі 60 000грн. 00 коп., в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 150 000 грн 00 копю.

В решті позовних ОСОБА_5 до ОСОБА_3 вимог відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди завданої злочином.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 150 000 грн. 00 коп.

В решті позовних ОСОБА_6 до ОСОБА_3 вимог відмовити.

Арешт накладений ухвалою слідчого суду Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.07.2024 року на житловий будинок садибного типу що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 ; земельну ділянку кадастровий номер :33:305:0089; :29:199:0079 - скасувати.

Заставу, внесену ОСОБА_29 , код НОМЕР_1 за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 17 травня 2024 року на рахунок отримувача №UA0002505, отримувач коштів ТУ ДСА України в Кіровоградській області, , банк отримувача ДКСУ м. Київ. Призначення платежу: застава за ОСОБА_3 , в сумі 151 400 гривень 00 коп. повернути ОСОБА_29 .

Речові докази: диск DVD з відеозаписом, флеш накопичувач, картка виїзду швидкої медичної допомоги, картка виклику швидкої медичної допомоги зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Сорочка зеленого кольору належна ОСОБА_3 передана на зберігання в камеру зберігання речових доказів при Кіровоградському РУП знищити.

На вирок може бути подана апеляція до Кропивницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення через Фортечний районний суд м. Кропивницького.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, а у разі її подання, якщо його не скасовано, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченим та прокурору, а іншим учасникам судового провадження роз`яснити, що вони мають право отримати його копію в суді.

Суддя Фортечного районного суду міста Кропивницького ОСОБА_1