Справа № 296/920/26
УХВАЛА

Іменем України

28 січня 2026 року м.Житомир

Слідчий суддя Корольовського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі клопотання старшого слідчого в ОВС відділу розслідування особливо тяжких злочинів СУ ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 , погоджене прокурором Житомирської обласної прокуратури ОСОБА_4 , поданого в межах кримінального провадження №0000727 від 04.10.2024 про арешт майна

В С Т А Н О В И В :

Слідчий за погодженням прокурора звернувся до суду із вказаним клопотанням в обґрунтування якого зазначив, що у провадженні слідчого управління Головного управління Національної поліції в Житомирській області перебувають матеріали кримінального провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР за №0000727 від 04.10.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 191, ст. 336 КК України, за фактами заволодіння службовими особами ряду закладів професійно-технічної освіти коштами відповідних закладів шляхом зарахування на навчання, а також працевлаштування на педагогічні посади осіб, які фактично не проходять навчання та не виконують свої функціональні обов`язки, нарахування та виплати таким особам заробітної плати, а також ухилення від мобілізації на особливий період та на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період.

Досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи ряду закладів професійно-технічної освіти Житомирської області заволоділи коштами відповідних закладів шляхом зарахування осіб на навчання, а також працевлаштування на педагогічні посади, нарахування та виплати їм стипендій та заробітної плати. Водночас, такі особи фактично не проходять навчання та не виконують свої посадові обов`язки. Поряд з цим, в подальшому такі громадяни після оформлення на навчання або працевлаштування, отримують від керівництва навчальних закладів документи, необхідні для передачі в територіальні центри комплектації та соціальної підтримки з метою отримання відстрочки від мобілізації.

20.01.2026 у період часу з 07 год 35 хв по 09 год 16 хв проведено санкціонований обшук за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , за результатами якого виявлено та вилучено:

- мобільний телефон «Google Pixel 9 Pro», IMEI-1: НОМЕР_1 , IMEI-2: НОМЕР_2 ;

- довідка №73 від 07.02.2025 на 1 арк.;

- копія довідки № 68 від 04.02.2025 на 1 арк.

Володільцем вказаного майна являється ОСОБА_5 ( НОМЕР_3 )

Постановою слідчого від 20.01.2026 вилучені речі визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні.

В органу досудового розслідування існує необхідність у накладенні арешту на вказане майно з метою забезпечення його збереження як речових доказів та недопущення втрати, оскільки їх повернення не забезпечить виконання завдань кримінального провадження, створить умови для їх приховування, перетворення або відчуження та унеможливить проведення з ними необхідних слідчих дій, зокрема огляду, аналізу та можливого експертного дослідження.

Слідчий клопотання підтримав та просив задовольнити з підстав викладених в ньому.

Власник майна в судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду клопотання був повідомлоений належним чином.

Дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя враховує наступне.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його пошкодження, знищення, відчуження.

Відповідно до ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 5 ст. 170 КПК України зазначено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до частини 10 ст. 170 КПК України: арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Виходячи з змісту вимог ч. 3 ст. 132 КПК України, доведення необхідності застосування заходів забезпечення кримінального провадження покладено на слідчого, прокурора.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

Сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України (ч.1 ст. 26 КПК України).

Беручи до уваги викладене, обставини кримінального провадження, мету, підстави застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, враховуючи, а також з метою встановлення істини у кримінальному провадженні, слідчий суддя вважає за необхідне задовольнити клопотання.

Керуючись статтями 98, 170-172, 369-372 Кримінального процесуального кодексу України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт на майно, яке було вилучене 20.01.2026 в ході проведення обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , а саме на:

- мобільний телефон «Google Pixel 9 Pro», IMEI-1: НОМЕР_1 , IMEI-2: НОМЕР_2 ;

- довідка №73 від 07.02.2025 на 1 арк.;

- копія довідки № 68 від 04.02.2025 на 1 арк., із забороною на відчуження, розпорядження та користування таким майном.

Ухвала про арешт майна підлягає негайному виконанню, проте може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з моменту оголошення та набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання, про скасування арешту повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядатиметься слідчим суддею, а під час судового провадження судом.

Слідчий суддя ОСОБА_1