КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/643/2025 Категорія: ч. 2 ст. 121 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2 жовтня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

ОСОБА_6

прокурора ОСОБА_7

ОСОБА_8

захисника ОСОБА_9

ОСОБА_10

обвинуваченого ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального № 0002082, внесеного до ЄРДР ІНФОРМАЦІЯ_6 року, за обвинуваченням

ОСОБА_11

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, з середньою освітою, працюючого кухарем, ФОП « ОСОБА_12 », не одруженого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок ІНФОРМАЦІЯ_2 від 28 березня 2023 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_11 визнаний винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та йому призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років.

Цим же вироком вирішено питання цивільного позову.

ОСОБА_11 визнаний винуватим в тому, що ІНФОРМАЦІЯ_6 року близько 8 години знаходився поруч з будинком АДРЕСА_2 , де відпочивав спільно з ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та потерпілим ОСОБА_15 .

Під час відпочинку, між ОСОБА_11 та ОСОБА_15 виник конфлікт, на ґрунті якого у ОСОБА_11 виник умисел на заподіяння фізичної шкоди ОСОБА_15 . Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_15 фізичної шкоди, ОСОБА_11 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільну небезпечність своїх дій та настання суспільно небезпечних наслідків, наніс один удар кулаком правої руки в область носа ОСОБА_15 , внаслідок чого завдав останньому тілесні ушкодження у вигляді - крововиливів у тканину головного мозку в області основи його, крововиливу в м`які покриви голови, синця та садно на носі, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, по критерію - як небезпечні для життя та перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_11 , вважаючи вирок необґрунтованим, незаконним, таким, що не відповідає фактичним обставинам справи, подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати і призначити новий розгляд справи у суді першої інстанції.

Обвинувачений зазначає, що ч. 2 ст. 121 КК України передбачає наявність навмисних тяжких тілесних ушкоджень, навмисність яких судом не доведено, а за матеріалами справи навпаки очевидна ненавмисність заподіяних ушкоджень. Обвинувачений зазначає, що він наніс лише один удар рукою, після того як ОСОБА_15 здійснив на нього напад, чим викликав відповідний емоційний стан, відчуття небезпеки та душевного хвилювання, при якому він не міг оцінювати відповідність завданої ним шкоди, а сам удар наносився з метою самозахисту, і в той час він не міг усвідомлювати, що нападник загине від одного удару. Окрім того, смерть ОСОБА_15 сталася від гострої коронарної хвороби серця, про наявність якої обвинувачений не міг знати.

Обвинувачений акцентує увагу на тому, що він неодноразово свідчив про те, що в момент удару ОСОБА_15 відхилився і саме тому удар прийшовся в ту ділянку обличчя загиблого, від потрапляння в яку у нього утворився крововилив у м`які тканини мозку. Окрім того, експерт ОСОБА_16 у судовому засіданні зазначив, що,якби загиблий не перебував у стані тяжкого алкогольного сп`яніння, то крововиливу від отриманого удару не було б, а кількість алкоголю, який було виявлено у ОСОБА_15 , складає 2,86 проміле.

Обвинувачений зазначає, що під час судового розгляду свідки так і не були допитані, хоча неодноразово викликались, а прокурором лише було зазначено про їх перебування закордоном. Покази ОСОБА_17 та ОСОБА_18 різняться між собою, а слідством не було проведено «очної ставки» з метою з`ясування істини. Також не було проведено «токсикологію», а отже не з`ясовано факт наявності токсичних та наркотичних речовин в крові ОСОБА_15 . Окрім того, у судовому засіданні були відхилені клопотання його захисника про тимчасовий доступ до медичних документів та історії хвороби загиблого, про проведення комісійної експертизи, про допит експерта, який проводив гістологічну експертизу.

Обвинувачений зазначає, що він є мирною та спокійною людиною, працює кухарем, ніколи не притягувався до кримінальної відповідальності за злочини пов`язані з фізичним насиллям, він не здатен наносити тяжкі тілесні ушкодження навмисно, одним ударом. Обвинувачений вважає, що суд віднісся до нього упереджено, оскільки такими здібностям неможливо навчитися, а смерть ОСОБА_15 окрім його ненавмисного удару обумовлена ще зловживанням алкоголем, наявністю хвороби та його агресивною поведінкою. Зазначена агресивність ОСОБА_15 підтверджується тим, що за декілька годин до своєї смерті він приймав участь у бійці, що підтверджується матеріалами справи.

4 квітня 2024 року обвинуваченим подана «оновлена» апеляційна скарга, в якій обвинувачений просить змінити вирок, перекваліфікувати його дії на ч. 1 ст. 119 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років обмеження волі зі звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, навівши аналогічне обґрунтування та додатково вказавши, що експерт ОСОБА_19 чітко вказав у своїх показаннях, що, якби загиблий на момент отримання удару не перебував у стані алкогольного сп`яніння (тяжкого), то крововиливу від цього удару могло й не бути. Окрім того, свідки так і не були допитані в ході судового розгляду, хоча їхній допит міг би суттєво змінити дану справу. Також не було проведено експертизи токсикології, отже не з`ясована наявність токсичних та наркотичних речовин в крові трупа ОСОБА_15 , які могли вплинути на наявність крововиливу. Окрім того, судом відхилені клопотання захисника про тимчасовий доступ до медичних документів загиблого, а також клопотання про проведення комісійної експертизи та допит експерта, що проводив гістологію.

Не погоджуючись з апеляційною скаргою, представник потерпілого ОСОБА_20 подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просить вирок щодо ОСОБА_11 залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Потерпілий та його представник, належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду, до суду апеляційної інстанції не з`явились. Від представника потерпілого надійшла заява, в якій представник потерпілого просить проводити апеляційній розгляд за відсутності його та потерпілого, вирок - залишити без змін.

Зважаючи на позицію учасників апеляційного розгляду, положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності потерпілого та його представника.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та його захисників на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурорів, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, дослідивши за клопотанням сторін повторно обставини кримінального правопорушення та допитавши експерта, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно з положеннями ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Частиною 2 статті 94 КПК України визначено, що жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, з дотриманням положень ст. 337 КПК України, заслухавши показання обвинуваченого, потерпілого, свідків, дослідив надані сторонами докази, повно, всебічно та неупереджено дослідив всі обставини даного кримінального провадження, об`єктивно та за своїм внутрішнім переконанням оцінив кожний поданий сторонами доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, детально навів досліджені докази у вироку,дав їм належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом.

Згідно з показаннями обвинуваченого в суді першої інстанції свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, не визнав, показавши, що 24 липня 2019 року він, затримавшись допізна на роботі, повертався приблизно о 4 год. ранку додому. По дорозі зі своїм знайомим на ім`я ОСОБА_21 пили каву та біля зупинки «Критий ринок» він ( ОСОБА_11 ) став свідком того, як на алейці відбувався конфлікт між молодими людьми, у якому брав участь і раніше незнайомий йому потерпілий ОСОБА_22 . Там також була поліція. Після цих подій приблизно о 04.30 год. він познайомився з ОСОБА_15 , товаришем останнього на ім`я ОСОБА_23 та двома дівчатами - ОСОБА_24 та ОСОБА_25 . Одна з них - ОСОБА_26 , як здалося обвинуваченому, проявляла до нього знаки уваги. Він з потерпілим приблизно о 05.15 год. зайшли в магазин, де придбали пляшку горілки ємністю 0,5л, яку усі разом вживали. Він особисто вжив 50-100 гр. горілки та після цього ще випив баночку слабоалкогольного напою «Бірмікс». Через невеликий проміжок часу ОСОБА_15 разом з ОСОБА_27 та ОСОБА_23 пішли додому, а він з ОСОБА_28 залишились далі спілкуватись на алейці. Він запропонував ОСОБА_28 відвідати сауну, на що ОСОБА_28 погодилась, але з ОСОБА_27 . Вони викликали таксі і приблизно о 07 год. ранку приїхали до будинку по АДРЕСА_2 , де проживала ОСОБА_30, щоб її також запросити до сауни. ОСОБА_51 приблизно упродовж 40 хв. телефонувала ОСОБА_29 . Коли ОСОБА_30 вийшла, то між дівчатами виник конфлікт з приводу наполегливості дзвінків та поїздки до сауни. Вони всі стояли біля лавочки. У цей момент він ( ОСОБА_11 ) збоку отримав удар рукою в щелепу від ОСОБА_31 . Якою рукою, не знає. Потім отримав ще один удар правою рукою, який ковзнув по чолу. Він відштовхнув двома руками ОСОБА_15 в груди, а потім відштовхнув ОСОБА_32 , яка стала між ними, щоб зупинити бійку. Побачивши, що ОСОБА_15 зайняв позицію як для бійки, він ( ОСОБА_11 ) першим наніс удар кулаком ОСОБА_15 в район щелепи. Потерпілий похитнувся, у нього затуманились очі, і він упав. Спочатку осідаючи, впав на спину, а потім ударився головою об асфальт. Він ( ОСОБА_11 ) узяв потерпілого під руки та перетягнув на лавку. Коли потерпілий лежав на асфальті, то в останнього сталося мимовільне сечовипускання. Вважає, що його вина у смерті ОСОБА_15 не доведена, так як відсутні докази, що між його діями і наслідками у виді смерті потерпілого є прямий причинний зв`язок, а надані суду докази не підтверджують таких обставин. Вважає, що тілесні ушкодження не могли бути отримані від його удару, який був незначної сили. Цивільний позов в частині стягнення матеріальної шкоди визнає, в частині стягнення моральної шкоди покладається на рішення суду.

Під час апеляційного розгляду обвинувачений підтримав надані в суді першої інстанції показання.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено і знайшло своє відображення у вироку суду, що на обґрунтування винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення сторона обвинувачення послалася на показання потерпілого, свідків та письмові докази у кримінальному провадженні, які досліджені судом у повному обсязі та яким надана відповідна оцінка.

Так, відповідно до показань в судовому засіданні 24 грудня 2020 року потерпілого ОСОБА_33 , батька померлого ОСОБА_15 , очевидцем події він не був. ІНФОРМАЦІЯ_6 року приблизно о 09.30 год. йому повідомили, що його син загинув. Він одразу приїхав на місце події за адресою АДРЕСА_2 , та побачив, що біля третього під`їзду перебувають працівники поліції, які виконували слідчі дії, тіла сина вже на місці не було. Після цього він поїхав в морг та в подальшому на впізнання трупа сина. Йому ( ОСОБА_34 ) стало відомо, що в цей же день між його померлим сином та ОСОБА_11 виник конфлікт, та останній наніс тілесні ушкодження сину, від яких син втратив свідомість та помер. Його син - ОСОБА_35 будь-яких вад фізичного і розумового розвитку не мав, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебував, був фізично розвинутим та хронічних захворювань, у тому числі мозку, не мав, алкогольними напоями не зловживав, проходив службу у Збройних Силах України.

Згідно з показаннями допитаними в суді 17 грудня 2020 року свідка ОСОБА_36 він знав померлого ОСОБА_37 давно, мав дружні відносини з останнім. ІНФОРМАЦІЯ_6 року близько 01.00 год., перебуваючи в АДРЕСА_2 , він разом з ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та потерпілим ОСОБА_15 відпочивали та вживали спиртні напої, під час вживання яких до них приєднався обвинувачений, який підійшов до них познайомитися. Раніше обвинуваченого він не знав. Близько 04.00 год. він ( ОСОБА_38 ) разом з ОСОБА_15 та ОСОБА_13 пішли до останньої до дому відпочивати, за адресою АДРЕСА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_6 року близько 07.30 хв., коли він перебував в квартирі ОСОБА_13 , його розбудила остання та повідомила, що ОСОБА_39 помер. Він ( ОСОБА_38 ) одразу одягнувся та вийшов на вулицю, де побачив, що на лавочці біля під`їзду лежало тіло ОСОБА_40 без ознак життя, а на сусідній лавочці сидів ОСОБА_41 . Від дівчат він дізнався, що ОСОБА_42 вдарив ОСОБА_40 , від чого останній втратив свідомість та помер.

Відповідно до показань свідка ОСОБА_43 , наданих в суді 17 грудня 2021 року, він не був очевидцем події злочину, однак, підтвердив обставини знайомства обвинуваченого з ОСОБА_15 .

Згідно з даними довідки філії КЗ КОР « ІНФОРМАЦІЯ_3 » від 25 липня 2019 року ІНФОРМАЦІЯ_6 року о 08.30 год. викликано бригаду ШМД, якою зафіксовано, що смерть ОСОБА_15 настала до приїзду медиків (ас. 156 том № 1).

Даними копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від ІНФОРМАЦІЯ_6 рокузафіксовано, що ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , помер ІНФОРМАЦІЯ_5 у віці 27 років, про що зроблено актовий запис № 1249.

За змістом протоколу огляду місця події від ІНФОРМАЦІЯ_6 року за участю понятих проведений огляд ділянки місцевості перед будинком АДРЕСА_2 , під час якого виявлено на лавці труп ОСОБА_15 , який лежить на лівій стороні спини, ліва нога стоїть на землі, права звисає з лавки, руки складені в районі паху, обличчям з лівої сторони знаходиться на лавці. На трупі виявлено наступні ушкодження: на лівому скаті носа садно невизначеної форми із дном темно-червоного кольору, в лівій тім`яній області поверхнева рана дуговидної форми, випуклою поверхнею направлена вперед, на задній поверхні лівого передпліччя, на задній поверхні ліктьового суглоба - садна (ас.137-140 том 1).

Даними висновку експертного дослідження судово-медичного дослідження гістологічних препаратів № 1066, розпочатого 30 липня 2019 року, закінченого 9 вересня 2019 року, підтверджується, що в об`єкті промаркованому як «м`які тканини лівої тім`яної області» великовогнищевий крововилив без перифокальної клітинної реакції. В області мосту, середнього мозку і переднього гіпотоламуса небагаточисельні дрібновогнищеві крововиливи з дрібними осередками деструкції тканини без перифокальної клітинної реакції. В проміжній та задній частках гіпофіза одиничні дрібновогищеві, переважно пухкі крововиливи без перифокальної клітинної реакції (ас. 57-58 т.2)

Відповідно до даних протоколу проведення за участю свідка ОСОБА_14 слідчого експерименту від 11 вересня 2019 року та доданим до нього диском з відеозаписом, свідок ОСОБА_14 розказала та відтворила події, які відбулись ІНФОРМАЦІЯ_6 року, вказавши, де вона разом з ОСОБА_44 сиділа на лавочці, дзвонила ОСОБА_29 . Десь о 7 год.-07.30 год. вийшла ОСОБА_30 . Потім виникла конфліктна ситуація якась, і ОСОБА_15 відізвав ОСОБА_11 поговорити. Хлопці відійшли. ОСОБА_35 стояв спиною до будинку, а ОСОБА_42 - обличчям до ОСОБА_37 ОСОБА_35 звертався до ОСОБА_11 , щоб побалакати, та штовхнув легенько ОСОБА_11 в плече. Після чого ОСОБА_42 вдарив в обличчя ОСОБА_37 , приблизно в ніс (продемонструвала удар, спричинений ОСОБА_15 ОСОБА_11 , в результаті якого ОСОБА_15 упав на спину. Вона була на лавочці. ОСОБА_30 хотіла підійти до хлопців, але вона сказала, що ОСОБА_35 став задихатись, і вона з ОСОБА_45 перетягнули, а ОСОБА_42 сидів на лавці, тримався руками за голову. Вона намагалась ОСОБА_46 надати первинну медичну допомогу: штучне дихання, масаж серця. Вони викликали швидку, але ОСОБА_35 вже помер. Вона шукала пульс і не знайшла (ас. 141-143 том 1).

За даними висновку експерта № 482-365 від 19 вересня 2019 рокулокалізація та характер ушкоджень у ОСОБА_15 дають змогу вважати, що вони могли виникнути при обставинах, вказаних свідком ОСОБА_14 у протоколі проведення слідчого експерименту від 11 вересня 2019 року (ас. 145-146 том 1).

Згідно з даними протоколу проведення слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_13 від 12 вересня 2019 року та доданим до нього диском з відеозаписом, вбачається, що ОСОБА_13 розказала та відтворила обставини події, яка відбулася ІНФОРМАЦІЯ_6 року, зокрема, за яких обставин між ОСОБА_11 та ОСОБА_15 виник конфлікт, відтворила механізм нанесення ОСОБА_11 удару ОСОБА_15 . При цьому розказала та показала, де вона, ОСОБА_35 , ОСОБА_28 та ОСОБА_23 , перебували. ОСОБА_47 зробив ОСОБА_48 зауваження, що вона себе неправильно поводить, що у неї вдома є чоловік та дитина, а вона, замість того, щоб йти додому, не зрозуміло з ким проводить час. ОСОБА_49 з ОСОБА_50 почали конфліктувати біля лавки. ОСОБА_49 почав заступатися за ОСОБА_51 , говорити ОСОБА_52 , що це - не його справи. ОСОБА_53 запропонував відійти, як вона зрозуміла, щоб вони не чули. Вона ( ОСОБА_13 ) залишилась на місці, а потім підійшла та стала між ОСОБА_50 та ОСОБА_54 , коли ОСОБА_49 хотів вдарити ОСОБА_40 . ОСОБА_49 вдарив спочатку її, а потім вдарив ОСОБА_40 . Вона стала між ними тому, що розуміла, що хорошим це нічим не закінчиться. ОСОБА_53 стояв за нею трохи збоку. ОСОБА_55 наніс удар ОСОБА_52 , вона не бачила. Після удару ОСОБА_56 впав, лежав на спині і почав задихатись. Вона з ОСОБА_28 почали розчіплювати йому зуби тому, що він задихався. ОСОБА_57 почала викликати швидку, а вона попросила ОСОБА_23 допомогти перенести ОСОБА_40 , на що ОСОБА_23 сказав, що ОСОБА_47 описався. Потім на її прохання ОСОБА_23 підняв ОСОБА_40 та переніс на лавку, а потім ОСОБА_23 просто стояв. ОСОБА_47 вже ознак життя не подавав, хоча ОСОБА_57 намагалась надати йому першу допомогу (ас. 147-149 том 1).

За висновками експертів № 365, № 436-365 від 12 вересня 2019 рокупри судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_6 року знайдені наступні ушкодження: крововиливи в тканину головного мозку в області основи його; крововилив в м`які покриви голови; синець та садно на носі; рана в лівій тім`яній області; два садна на лівому передпліччі; садно на правому ліктьовому суглобі; два садна на лівому колінному суглобі. Смерть ОСОБА_15 , 1991 року народження, настала від внутрішньочерепної травми із забоєм головного мозку. На це вказують: крововиливи в тканину головного мозку в області основи його; крововилив в м`які покриви голови; набряк-набубнявіння головного мозку; рідкий стан крові; синець та садно на носі. Знайдені при судово-медичному дослідженні трупа ушкодження заподіяні тупими предметами.

Ушкодження, від яких настала смерть, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, по критерію - як небезпечні для життя та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Всі інші ушкодження мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Стан достовірних ознак смерті (трупні плями та трупне задубіння) дають змогу вважати, що смерть ОСОБА_15 настала протягом 8 годин до моменту дослідження трупа.

Локалізація та характер ушкоджень, дають змогу вважати, що мало бути не менше ніж сім точок прикладання сили.

При судово-токсикологічному дослідженні в крові трупа знайдено - 2,52о/, у сечі - 2,86о/оо етилового спирту. Указана концентрація етилового спирту в крові, як правило, за життя, може відповідати сильному алкогольному сп`янінню (ас. 157-158 том 1, ас. 219-220 том № 1).

За змістом протоколу проведення слідчого експерименту за участю підозрюваного ОСОБА_11 від 14 вересня 2019 року та доданим до нього диском з відеозаписом, ОСОБА_11 розказав та відтворив обставини події, яка відбулася ІНФОРМАЦІЯ_6 року, вказавши та показавши, що він з ОСОБА_58 сидів на лавочці, навпроти них стояла ОСОБА_30, а трохи праворуч - ОСОБА_35 , який задав йому питання, навіщо він ( ОСОБА_42 ) тягне його дівчину в сауну. Він відповів, що не тягне в сауну нікого, що він хоче поїхати зі своєю дівчиною, яка і тягне ОСОБА_30. Після цього він відчув два удари з боку ОСОБА_15 : один удар потрапив в щоку, інший - було садно на лобі. Він ( ОСОБА_42 ) почав відходити, а ОСОБА_35 налетів на нього, після цього він відштовхнув ОСОБА_37 та сказав останньому, що він ( ОСОБА_42 ) його ще раз вдарить. Дівчата підскочили, почали їх розбороняти. ОСОБА_35 відійшов. Він ( ОСОБА_42 ) сказав ОСОБА_59 , що зараз буде бити. Між ним та ОСОБА_15 стала ОСОБА_30, яка стала його ( ОСОБА_11 ) тримати, щоб він не бив ОСОБА_31 . Він сказав, що ОСОБА_35 його вдарив, і він зараз вдарить ОСОБА_31 . Вони обидва були у стойці. ОСОБА_35 став відходити спиною назад, а він ( ОСОБА_42 ), так само, перебуваючи у стойці, йшов на ОСОБА_60 почала кричати: «ОСОБА_39, давай». Дівчата у цей час знаходились десь біля лавки. Він ( ОСОБА_42 ) перший наніс удар ОСОБА_61 , який теж перебував у стійці. Удар був дотичний, несильний, але ОСОБА_35 впав. Секунд через 5-10 ОСОБА_35 не вставав, дівчата почали кричати, а він ( ОСОБА_42 ) взяв ОСОБА_37 під руки та відтягнув на лавку, де посадив, намагався допомогти ОСОБА_61 , але ОСОБА_57 сказала, що ОСОБА_35 вже мертвий (ас. 150-152 том. № 1).

Згідно з висновком експерта № 481-365 від 19 вересня 2019 року локалізація і характер тілесних ушкоджень, виявлених на трупі ОСОБА_15 , не виключають можливості їх виникнення за обставин, вказаних підозрюваним ОСОБА_11 під час проведення слідчого експерименту від 14 вересня 2019 року.

Комплекс реактивних змін в ушкодженнях дають змогу вважати, що вони виникли протягом 30 хвилин до моменту настання смерті.

Характер внутрішньо мозкової травми у потерпілого вказує на те, що він не міг здійснювати активні дії, самостійно пересуватися (ас.159-160 том 1).

Відповідно до висновку експерта № 505-365 від 27 вересня 2019 року локалізація та характер ушкоджень в області носа та тканини головного мозку у ОСОБА_15 дають змогу вважати, що вони могли утворитися від удару кулаком руки в обличчя.

Ушкодження в лівій тім`яній області голови (рана та крововилив в м`які покриви голови) та садно на правому ліктьовому суглобі могли утворитися в результаті падіння ОСОБА_15 з положення стоячи з подальшим ударом головою об тверду поверхню за обставин, вказаних ОСОБА_14 в протоколі проведення слідчого експерименту від 11 вересня 2019 року, і мають ознаки легких тілесних ушкоджень та не перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_15 .

Не виключається можливість виникнення рани, крововиливу в лівій тім`яній області голови та садна на правому ліктьовому суглобі у ОСОБА_15 в результаті падіння з положення стоячи, як зазначено у протоколі проведення слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_11 від 14 вересня 2019 року, і вони мають ознаки легких тілесних ушкоджень і не перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті ОСОБА_15 (ас. 153-154 том 1).

Оцінюючи та аналізуючи зібрані у справі докази, суд першої інстанції дійшов такого висновку.

Так, перевіряючи доводи сторони захисту про недопустимість такого доказу як протокол огляду місця події, оскільки під час огляду місця події було одночасно оглянуто труп потерпілого без участі спеціаліста, судово-медичного експерта, про що свідчить відсутність його підпису у протоколі огляду місця події, та він не вказаний у протоколі, що суперечить вимогам ст. 238 КПК України, суд не встановив підстав, передбачених ст. 87 КПК України, які тягнуть визнання вказаного доказу недопустимим. При цьому суд виходив як з положень Закону, так і з конкретних обставин справи. Так судом враховано, що огляд місця події проведений без участі спеціалістів. Разом з тим, суд звернув увагу, що огляд місця події було проведено ІНФОРМАЦІЯ_6 року з 09.03 год. по 09.50 год. Відповідно до висновку експертного дослідження № 365 вже з 10 год. ІНФОРМАЦІЯ_6 року судово-медичний експерт розпочав дослідження трупа ОСОБА_15 . При цьому експертом було проведено його детальний огляд.

Даючи оцінку вказаному доказу, суд врахував правову позицію Верховного Суду у справі № 344/2995/15-к (провадження № 51-8361км18) та врахував, що, оспорюючи допустимість вищевказаного доказу, стороною захисту не обґрунтовано, чи відбулося порушення, і, якщо так, то якого права або свободи обвинуваченого, визначене відповідними правовими актами, та чи було це порушення настільки істотним, щоб виправдати виключення доказу як недопустимого.

При цьому суд підкреслив, що матеріали справи не містять даних, які б давали підставу для висновку, що відсутність під час огляду місця події спеціаліста призвела б до втрати або викривлення фактичних даних чи спотворило вихідні дані, які були покладені в основу висунутого ОСОБА_11 обвинувачення. Одночасно з цим суд звернув увагу, що характер отриманих ОСОБА_15 тілесних ушкоджень виключало можливість їх виявлення як під час огляду на місці події, так власне і самим експертом під час розтину трупа, що обумовило необхідність проведення гістологічного дослідження. Обставини огляду трупа, направлення його на дослідження експерта безпосередньо після виявлення та огляду на місці події не викликали у суду сумнів щодо недостовірності отриманих даних чи результатів дослідження.

Окрім того, в ході судового розгляду судом виключено обставину, що потерпілий міг отримати тілесне ушкодження від падіння тіла, що було підтверджено показаннями допитаного в суді першої інстанції 12 травня 2021 року з ініціативи сторони захисту експерта ОСОБА_16 , який має стаж роботи експерта більше 22 років. При цьому експерт вказав на дані, зазначені у висновку експерта № 436-365 від 12 вересня 2019 року експертизи трупа та протоколі огляду місця події від ІНФОРМАЦІЯ_6 року, відповідно до якого у місці виявлення трупа відсутні будь-які речі та предмети, крім тих, які описані у протоколі, з відповідною виступаючою поверхнею, які б могли спричинити тілесне ушкодження від удару об них.

Судово-медичний експерт також зазначив, що з метою встановлення причинного зв`язку між діями обвинуваченого та наслідками при проведенні експертизи ним було досліджено документи, які додавалися для проведення експертизи, описано одяг, описано зовнішній стан трупа. Експерт звернув увагу, що у випадку з ОСОБА_15 під час дослідження трупа було виявлене ушкодження на носі, але при цьому візуально не було виявлено ушкоджень в тканині головного мозку. Саме тому він спочатку видав лікарське свідоцтво про смерть, у якому було вказано причину смерті гостра коронарна недостатність. Експерт також зазначив, що він особисто відібрав 17 зразків з мозку для гістологічного дослідження. Після гістологічного дослідження експертом-гістологом було виявлено мікроскопічне ушкодження головного мозку. При цьому експерт уточнив, що змін в тканинах головного мозку трупа до чотирьох діб не відбувається. Також експерт уточнив, що відповідно до гістологічного дослідження ушкодження, які виявлені в головному мозку, були без перифокальної клітинної реакції (процесу загоєння), що свідчить, що вони отримані упродовж 30 хв. до настання смерті. Експерт зазначив, що наявність алкоголю в крові пришвидшує настання смерті. Будь-яких даних, що на момент смерті ОСОБА_15 мав захворювання мозку, експерт не мав. Також експерт детально розкрив механізм отримання тілесного ушкодження від удару в ніс, зазначивши, що від удару в ніс іде гідравлічна хвиля, яка попала в довгастий мозок, який є самим слабким місцем у людини, від якої розірвалися аксони - зв`язки між нейронами і виник крововилив. Потім потерпілий упав і на потилиці виникли ушкодження. Експерт також повідомив, що йому невідомо про існування будь-яких токсичних речовин, які б спричиняли описані вище наслідки. Експерт також уточнив, що усі виявлені на тілі тілесні ушкодження, крім ушкодження на носі, не пов`язані з ушкодженнями у головному мозку. Після смерті крововиливів не буде, оскільки у мертвої людини кровообігу немає.

Експерт також зазначив, що встановити силу удару від наявних у потерпілого тілесних ушкоджень на носі неможливо, для цього потрібно проводити слідчий експеримент на живій людині. Відмітив, що наявність алкоголю в крові послаблює судини та негативно випливає на уповільнення крововиливу.

Надаючи кримінально-правову оцінку діям обвинуваченого, суд виходив з оцінки показань обвинуваченого в судовому засіданні у сукупності з дослідженими доказами з точки зору їх достатності та взаємозв`язку.

Судом враховано, що обвинувачений, не визнаючи своєї вини у вчиненні інкримінованого йому злочину, водночас визнав, що на момент події між ним та ОСОБА_15 сталася бійка, яку почав останній; що він, не маючи умислу на заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, захищаючись від нападу, наніс потерпілому один удар в район щелепи, від чого той упав та міг ударитись головою; припускав, що ОСОБА_15 міг отримати тілесні ушкодження в іншому місці або спричинення ушкоджень могло бути обумовлене певним захворюванням потерпілого.

Разом з тим, дослідивши надані стороною обвинувачення докази, суд дійшов висновку, що прокурором повністю і беззаперечно доведено, що дійсно мало місце умисне заподіяння ОСОБА_15 тяжких тілесних ушкоджень, що потягло смерть останнього, що має ознаки складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Про вказане, як вказав суд в оскаржуваному вироку, свідчить насильницький характер та механізм заподіяних потерпілому тілесних ушкоджень, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень по критерію як небезпечні для життя у момент заподіяння та настання смерті саме від описаних в обвинуваченні тілесних ушкоджень, що підтверджено наведеним вище висновком експерта судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_15 .

Також суд дійшов висновку, що прокурором доведено, що ОСОБА_15 отримав тілесні ушкодження саме у такий спосіб та у місці, вказаному в обвинувальному акті. В ході судового розгляду справи з наданих сторонами провадження доказів не виникло жодних підстав вважати, що потерпілий отримав тілесні ушкодження в іншому місці, ніж встановлене слідством, або що вони спричинені третіми особами. При цьому суд врахував, що ні сам обвинувачений, ні свідки не вказували про отримання ОСОБА_15 тілесних ушкоджень раніше, в тому числі під час конфлікту, який мав місце з його участю до знайомства з обвинуваченим. Судом враховано і те, що сам обвинувачений вказував, що до бійки з ОСОБА_15 тілесних ушкоджень на ньому не було. Судом взято до уваги й той факт, що із заподіяними тілесними ушкодженнями ОСОБА_15 не міг здійснювати активні дії та самостійно пересуватися.

Вирішуючи питання наявності вини у заподіянні умисних тяжких тілесних ушкоджень суд взяв до уваги, що під час конфлікту загиблий перебував у стані алкогольного сп`яніння, на що вказують як обвинувачений, так і свідки у справі.

При цьому судом визнані правдивими показання обвинуваченого в тій частині, що виникнення конфлікту було деякою мірою обумовлене неправильною поведінкою самого потерпілого, який розпочав бійку, що викликало в обвинуваченого певний емоційний стан, який, як встановлено, перейшов в активну агресивну поведінку. Показання обвинуваченого в цій частині іншими доказами не спростовані. Очевидці події - свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_13 не допитувалися судом через відмову прокурора від їх допиту в силу їх відсутності на території України. Оскільки під час слідчого експерименту свідки ОСОБА_14 та ОСОБА_13 , давши різні показання щодо події, яка передувала нанесенню тілесних ушкоджень та конкретному місцю, де ОСОБА_11 наніс удар, однаково підтвердили факт нанесення одного удару в обличчя ОСОБА_15 , судом взято до уваги лише отримані в ході слідчого експерименту дані щодо механізму заподіяння тілесних ушкоджень.

Водночас судом критично оцінені показання обвинуваченого в тій частині, що його дії та нанесення ним удару носили неумисний характер. При цьому судом звернута увага, що сам обвинувачений, вказуючи на відсутність умислу на заподіяння тілесних ушкоджень, описує своє усвідомлення характеру своїх дій. Зокрема неодноразово зазначає, що діяв у відповідь на дії потерпілого, і при цьому «усвідомлював, що перебував у стані бійки», «хотів ударити в обличчя», «ударом хотів зупинити …», «ударив», що, на переконання суду, вказує на цілеспрямовані, активні, умисні дії, що мають своєю метою відповідати ударом на удар, образою на образу, тощо. Таким чином, на переконання суду, обвинувачений у своїх показаннях описує своє ставлення до вчинюваних ним дій як до умисних, хоча, виходячи з його поведінки відразу після скоєння злочину, зокрема, намагання надати першу допомогу загиблому, і не бажав настання наслідків у виді смерті потерпілого.

Вищевказана позиція обвинуваченого судом розцінена як спроба надати своїм діям вигляду неумисного характеру та намагання суттєво зменшити ступінь своєї вини у заподіянні умисних тілесних ушкоджень.

Суд визнав належними та допустимими докази, надані стороною обвинувачення та наведені вище висновки судово-медичних експертиз та судово-медичних досліджень, на яких вони ґрунтуються. Поставлена стороною захисту під сумнів правильність використання в ході дослідження експертом-гістологом барвників судом не взята до уваги, оскільки сторона захисту не є спеціалістом в галузі судової медицини, тоді як будь-яких інших даних, які б об`єктивно ставили під сумнів вказане дослідження та було підставою для допиту експерта в суді чи призначення відповідних судових експертиз, суду надано не було.

Окрім того, судом взятий до уваги для оцінки дій обвинуваченого саме механізм, відтворений обвинуваченим під час слідчого експерименту.

Виходячи з досліджених висновків експертиз у сукупності з даними, зафіксованими у протоколі слідчого експерименту з обвинуваченим та свідком ОСОБА_14 , суд дійшов однозначного висновку, що тілесні ушкодження були завдані виключно активними діями обвинуваченого, обумовленими прикладенням з його боку значної сили, що свідчить виключно про умисний характер заподіяння тілесного ушкодження. Окрім того, судом враховано, що сама подія злочину відбувалася у дуже короткий термін.

Вирішуючи питання, чи перебував обвинувачений у стані необхідної оборони, суд виходив положень ст. 36 КК України, а також врахував, що вчиненню злочину передував конфлікт, який виник спочатку між свідками ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , а потім між обвинуваченим та загиблим, який обурився, що його дівчину запрошують у сауну. При цьому ОСОБА_15 , вступаючи у бійку будь-яких предметів для нападу не використовував. Після нанесення удару ОСОБА_11 між ним та потерпілим втрутилася свідок ОСОБА_14 , яка намагалася припинити бійку, однак, обвинувачений не лише не скористався цим, щоб припинити бійку, заспокоїти потерпілого, з`ясувати непорозуміння, а, навпаки, відштовхнувши свідка, зайняв позицію, щоб продовжити бійку. При цьому судом враховано, що з показань самого обвинуваченого встановлено, що він, діючи на випередження, наніс удар першим. З огляду на встановлені обставини, суд дійшов висновку, що обвинувачений не перебував у стані необхідної оборони, а перебував з потерпілим у стані обопільної бійки.

Надаючи правову оцінку діям ОСОБА_11 з огляду на пред`явлене обвинувачення, а також аналізуючи докази, що мають значення для встановлення змісту та спрямованості умислу обвинуваченого при скоєнні злочину, суд виходив із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, враховуючи при цьому поведінку винного та потерпілого, що передувала події, їхні стосунки, предмет конфлікту, що став підґрунтям для подальших дій обвинуваченого, спосіб та знаряддя вчинення злочину, кількість, характер і локалізацію тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку обвинуваченого після вчинення злочину, ставлення до наслідків злочину, і дійшов переконання, що вина ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, доведена повністю в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто, умисному тілесному ушкодженні, що спричинило смерть потерпілого. При цьому судом враховано, що стосовно наслідків в діях обвинуваченого має місце необережна форма вини.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги обвинуваченого, дослідивши повторно за клопотанням сторін обставини та допитавши експерта, колегія суддів доходить такого висновку.

Сталою судовою практикою (постанови Верховного Суду, ухвалені у провадженнях № 51-6829км18, № 51-649км18, 51-2941км18, постанови Верховного Суду України, ухвалені у справах № 5-8кс13, № 5-4кс15, № 5-25кс15) визначено, що розмежування складів злочинів, передбачених ч. 2 ст. 121 та ч. 1 ст. 119 КК, здійснюється за їх суб`єктивною стороною, виходячи з фактичних підстав кваліфікації конкретного суспільно небезпечного діяння, зокрема способу, знаряддя злочину, кількості, характеру і локалізації тілесних ушкоджень.

У цьому контексті необхідно ретельно проаналізувати не лише об`єктивні, а й суб`єктивні ознаки складу злочину, оскільки саме суб`єктивна сторона складу злочину становить основний критерій розмежування вбивства через необережність (ст. 119 КК) та умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК).

Так, умисне тяжке тілесне ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, належить до категорії складних злочинів. З об`єктивної сторони цей злочин характеризується суспільно небезпечними, протиправними діяннями та суспільно небезпечними наслідками, що настали для здоров`я потерпілого у вигляді заподіяння тяжких тілесних ушкоджень, а також смерті. При цьому тяжкі тілесні ушкодження і смерть потерпілого перебувають у причинному зв`язку між собою та із вчиненим суспільно небезпечним діянням. Суб`єктивна сторона цього злочину характеризується двома формами вини - умислом (прямим/непрямим) щодо суспільно небезпечного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження і необережністю (злочинною самовпевненістю чи злочинною недбалістю) щодо настання смерті потерпілого (похідні наслідки). При цьому винний усвідомлює можливість настання похідного наслідку в результаті настання первинного.

Специфіка вбивства з необережності полягає в його суб`єктивній стороні: воно має місце лише при необережній формі вини, яка може виступати у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості. Необережність є формою вини, для якої характерне поєднання усвідомлення особою суспільно небезпечного характеру свого діяння (дії чи бездіяльності) та недбалого або самовпевненого ставлення до настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння.

Встановлюючи суб`єктивні ознаки складу злочину - заподіяння умисного тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК), необхідно виходити з того, що ознаками суб`єктивної сторони складу такого злочину, є умисел на заподіяння тяжкого тілесного ушкодження в прямій і непрямій формі.

З установлених обставин справи вбачається, що обвинувачений під час раптового конфлікту з ОСОБА_15 , з яким познайомився напередодні, умисно вдарив загиблого кулаком в обличчя, внаслідок якого і було заподіяно загиблому тяжке тілесне ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, що було безпосереднім наслідком заподіяного обвинуваченим удару в обличчя потерпілого.

При цьому колегія суддів приймає до уваги, що окрім показань обвинуваченого про нанесення ударів йому ОСОБА_15 , будь-які дані на підтвердження вказаних обставин матеріали справи не містять. Проте, і обвинувачений, і свідки під час слідчого експерименту вказали на те, що між ОСОБА_15 та обвинуваченим виник конфлікт, що ОСОБА_15 запропонував відійти обвинуваченому в бік; свідки та сам обвинувачений вказували про те, що одна із свідків намагалась припинити з`ясування відносин між ОСОБА_15 та обвинуваченим. При цьому самим обвинуваченим було підтверджено, що він не реагував на такі дії сторонньої особи, а продовжив зі словами, що зараз буде бити ОСОБА_15 , наступати на ОСОБА_15 , який відходив від обвинуваченого, рухаючись спиною назад, що спростовує доводи сторони захисту про відсутність умислу нанесення тілесних ушкоджень з боку обвинуваченого загиблому.

При цьому, як встановлено з показань обвинуваченого, він усвідомлював, що ОСОБА_15 перебував у стані алкогольного сп`яніння, проте, продовжив рух на потерпілого та наніс останньому удар рукою в область носа, і саме після нанесення вказаного удару в область носа у потерпілого виникла внутрішньочерепна травма із забоєм головного мозку, внаслідок якого і настала смерть потерпілого, що підтверджується як висновком експерта, відповідно до якого смерть ОСОБА_15 , настала від внутрішньочерепної травми із забоєм головного мозку, на що вказують: крововиливи в тканину головного мозку в області основи його; крововилив в м`які покриви голови; набряк-набубнявіння головного мозку; рідкий стан крові; синець та садно на носі, які мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, по критерію - як небезпечні для життя та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті, так і показаннями експерта в суді першої та апеляційної інстанції.

Відповідаючи на запитання учасників як судового розгляду, так і апеляційного розгляду, експерт, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України, вказав, що від удару в область носа потерпілого виникли крововиливи в головному мозку; від удару в область носа пішла хвиля гідравлічного впливу на головний мозок та від цього виникли крововиливи в головному мозку, що і призвело до смерті загиблого. Якщо немає ушкоджень кісткового та головного мозку, то це будуть легкі тілесні ушкодження, однак, має бути достатня сила нанесення удару для подальшого крововиливу мозок. У даному випадку такі тілесні ушкодження виникли при ударі в область носа, і не могли утворитись від падіння потерпілого та удару головою об землю. Настання таких наслідків залежить від комплексу: розташування голови, нахилу голови та інше, а також залежить від сили удару. Ушкодження в області носа не вважаються переломом.

Таким чином, на переконання колегії суддів, показаннями експерта спростовуються доводи обвинуваченого про те, що удар загиблому був нанесений несильний, дотичний.

З урахуванням того, що обвинувачений як під час судового розгляду, так і в апеляційній скарзі вказав, що удар наносився з метою самозахисту, і в той час він не міг усвідомлювати, що нападник загине від одного удару, судом першої інстанції була перевірена версія обвинуваченого про перебування його в стані необхідної оборони чи перевищення її меж, і суд, провівши аналіз наявних у справі та досліджених під час судового розгляду доказів в їх сукупності, взаємозв`язку, дійшов висновку про відсутність в діях обвинуваченого стану необхідної оборони, з чим погоджується і колегія суддів. При цьому колегія суддів враховує, що обвинувачений не припинив свої дії після того, як його намагалась зупинити свідок, а продовжив наступ на ОСОБА_15 , який будь-який дій відносно обвинуваченого не вчиняв у той період, а, навпаки, віддалявся від нього, рухаючись спиною назад.

Окрім того, доводи обвинуваченого про те, що смерть ОСОБА_15 настала від гострої коронарної хвороби серця, про наявність якої він не міг знати, спростовуються сукупністю даних, викладених у висновках судово-медичних експертиз, проведених у кримінальному провадженні, якими чітко встановлено, що смерть потерпілого настала внаслідок внутрішньочерепної травми із забоєм головного мозку, яка виникла внаслідок удару обвинуваченим потерпілого в область носа, а також показаннями експерта як під час судового розгляду в суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду. При цьому з аудіозапису судового засідання в суді першої інстанції встановлено, що, відповідаючи на запитання учасників, у т.ч. захисника, експертом чітко було зазначено обставини, чому першопочатково ним була зазначена інша причина смерті; при яких обставинах була виявлена реальна причина смерті; які дії ним та експертом-гістологом були проведені, порядок проведення вказаних дій, та результат проведення експертних досліджень, а саме, що смерть ОСОБА_15 настала саме внаслідок внутрішньочерепної травми із забоєм головного мозку, яка виникла внаслідок удару потерпілого в область носа.

Також колегія суддів враховує, що висновками судово-медичних експертиз спростовуються доводи сторони захисту про можливість отримання потерпілим тілесних ушкоджень під час бійки напередодні.

Таким чином, під час розгляду справи в суді першої інстанції судом належним чином з обґрунтуванням прийнятого рішення перевірялись доводи сторони захисту, в т.ч. й ті, на які посилався обвинувачений в апеляційній скарзі, проте, вони не знайшли свого підтвердження та спростовуються наявними у справі та дослідженими доказами в їхній сукупності, які оцінені з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції, ретельно дослідивши й зіставивши зібрані у кримінальному провадженні фактичні дані, оцінивши їх з точки зору належності, допустимості та достовірності, правильно вирішив, що вони в їх сукупності та взаємозв`язку є достатніми для ухвалення обвинувального вироку стосовно ОСОБА_11 . Порушень порядку збирання (формування) й оцінки доказів в аспекті ст. 94 КПК України судом першої інстанції допущено не було.

На переконання колегії суддів, всупереч доводам обвинуваченого, суд, з`ясувавши протягом розгляду справи передбачені ст. 91 КПК обставини, що належать до предмета доказування, встановив факт наявності суспільно небезпечного діяння й обґрунтовано визнав доведеною винуватість ОСОБА_11 у вчиненні злочину проти життя та здоров`я особи.

Відповідно до встановлених фактичних обставин кримінального провадження діяння ОСОБА_11 правильно кваліфіковані судом першої інстанції за ч. 2 ст. 121 ККУкраїни.

На переконання колегії суддів, призначене обвинуваченому покарання у повній мірі відповідатиме вимогам ст.ст. 50, 65 КК України, буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого, попередження нових кримінальних правопорушень і домірне скоєному.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясував всі обставини кримінального провадження, перевірив їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості та дослідженими в судовому засіданні, та постановив законний та обґрунтований вирок, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого колегія суддів не вбачає.

Покарання обвинуваченому судом першої інстанції призначено у відповідності до вимог ст. 50, 65 КК України.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_11 - залишити без задоволення.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 28 березня 2023 року щодо ОСОБА_11 за ч. 2 ст. 121 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

______________________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4