Номер провадження: 1-кп/336/1699/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2025 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі судді ОСОБА_1 , розглянувши в спрощеному провадженні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеного 27.10.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000289, щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, у відношенні:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, уродженця міста Запоріжжя, не одруженого, не маючого на утриманні малолітніх або неповнолітніх дітей, працевлаштованого в ФОП ОСОБА_3 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

УСТАНОВИВ:

26 жовтня 2025 року, приблизно о 17 годині 00 хвилин, ОСОБА_2 , знаходячись біля будинку N? 220 по вулиці Волоколамській в місті Запоріжжі, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс останньому три удари кулаком правої руки в область голови зліва та один удар кулаком правої руки в область плеча, після чого повалив на коліна та наніс не менше п?яти ударів ногами по голові справа та тулубу, спричинивши коліна та наніс не менше п?яти ударів ногами по голові справа та тулубу, спричинивши потерпілому ОСОБА_4 , згідно з висновком експерта N?2193п від 27.10.2025 синці на тім?яній ділянці ліворуч, у лобовій ділянці праворуч, лівої вушної раковини, на правій ділянці очної ямки з розповсюдженням на праву щічну ділянку та спинку носа, садна на лобовій ділянці ліворуч, на задній поверхні правого плечового суглоба, на задній поверхні грудної клітки ліворуч, на передній поверхні живота ліворуч, які самі за собою кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження (п.2.3.2.6 «Правила судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень)

Отже, ОСОБА_2 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст. 125 КК України, яке кваліфікується як умисне легке тілесне ушкодження.

Винуватість ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України встановлена судом поза розумним сумнівом з наступних підстав.

В грудні 2025 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшов обвинувальний акт у відношенні ОСОБА_2 за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України у якому міститься клопотання прокурора ОСОБА_5 про розгляд обвинувального акта у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні, без виклику всіх учасників провадження.

До обвинувального акту додані: письмова заява підозрюваного ОСОБА_2 , складена в присутності захисника ОСОБА_6 щодо беззаперечного визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права апеляційного оскарження згідно з частиною другою ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акту в спрощеному провадженні; реєстр матеріалів досудового розслідування; розписка захисника ОСОБА_6 про отримання копій обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування; розписка підозрюваного ОСОБА_2 про отримання копій обвинувального акту та реєстру матеріалів досудового розслідування; заява про згоду із встановленими досудовим розслідуванням обставинами ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження оскарження та згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні потерпілого ОСОБА_4 .

Як видно з наданих матеріалів, відносно ОСОБА_2 запобіжний захід не обирався.

Враховуючи зазначене, суд вважав можливим розглянути обвинувальний акт щодо ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, що узгоджується з приписами частини 2 статті 381 КПК України.

Відповідно до ч. 1, 2, ст. 17 КПК України особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Згідно з ч. 3 ст. 381 КПК України спрощене провадження щодо кримінальних проступків здійснюється згідно із загальними правилами судового провадження, передбаченими цим Кодексом, з урахуванням положень цього параграфа.

Відповідно до ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК України у мотивувальній частині вироку зазначаються, у разі визнання особи винуватою, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

Діючи відповідно до вимог ч. 2 ст. 17, ст. 369-371, 374, ч. 3 ст. 381, ч. 2 ст. 382 КПК України суд перевірив обставини, які встановлені органом досудового розслідування, та які не не оспорюються учасниками судового провадження.

Зокрема, з обвинувального акта вбачається, що досудовим розслідуванням було встановлено, що 26 жовтня 2025 року, приблизно о 17 годині 00 хвилин, ОСОБА_2 , знаходячись біля будинку N? 220 по вулиці Волоколамській в місті Запоріжжі, маючи умисел на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, наніс останньому три удари кулаком правої руки в область голови зліва та один удар кулаком правої руки в область плеча, після чого повалив на коліна та наніс не менше п?яти ударів ногами по голові справа та тулубу, спричинивши коліна та наніс не менше п?яти ударів ногами по голові справа та тулубу, спричинивши потерпілому ОСОБА_4 , згідно з висновком експерта N?2193п від 27.10.2025 синці на тім?яній ділянці ліворуч, у лобовій ділянці праворуч, лівої вушної раковини, на правій ділянці очної ямки з розповсюдженням на праву щічну ділянку та спинку носа, садна на лобовій ділянці ліворуч, на задній поверхні правого плечового суглоба, на задній поверхні грудної клітки ліворуч, на передній поверхні живота ліворуч, які самі за собою кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження .

Встановлені органом досудового розслідування обставини і викладені судом, не оспорюються учасниками судового провадження, так як під час досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_2 беззаперечно визнав свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акту за його відсутності.

Окрім того, обвинувачений ознайомлений з обмеженням права на апеляційне оскарження з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Отже саме з підстав викладеного суд дійшов висновку про доведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_2 у вчиненні інкримінованого кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження.

Вивченням обставин справи, оцінкою особистості ОСОБА_2 встановлено, що обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання останнього є щире каяття, обставина, що обтяжує покарання відповідно до вимог ст. 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення стосовно особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_2 покарання суд враховує, що покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації. Застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч. 1 ст. 368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила. Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства.

Згідно з приписами ст. 8 КПК кримінальне провадження здійснюється з дотриманням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За змістом статей 50, 65 КК, особі, яка скоїла кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам законності, обґрунтованості, справедливості, співмірності та індивідуалізації, що є системою найбільш істотних правил і критеріїв, які визначають порядок та межі діяльності суду під час обрання покарання. Суд повинен ураховувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його скоєння, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення особи до своїх дій, інші особливості справи, які мають значення для забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості кримінального правопорушення.

Покарання завжди призначається як відповідний захід примусу держави за вчинене кримінальне правопорушення, виконує виправну функцію і водночас запобігає вчиненню нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами.

Зокрема, індивідуалізація покарання ґрунтується на прогностичній діяльності суду. Оптимальним орієнтиром такої діяльності є визначення покарання в тому обсязі, який був би достатнім для досягнення найближчої мети покарання - виправлення засудженого.

Ст.91-1КК України регламентовано обмежувальні заходи, що застосовуються до осіб, які вчинили домашнє насильство: ч.1 - "в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені такі обов`язки: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання з особою, яка постраждала від домашнього насильства; 2) обмеження спілкування з дитиною в разі, якщо домашнє насильство вчинено стосовно дитини або у її присутності; 3) заборона наближатися на визначену відстань до місця, де особа, яка постраждала від домашнього насильства, може постійно чи тимчасово проживати, тимчасово чи систематично перебувати у зв`язку з роботою, навчанням, лікуванням чи з інших причин; 4) заборона листування, телефонних переговорів з особою, яка постраждала від домашнього насильства, інших контактів через засоби зв`язку чи електронних комунікацій особисто або через третіх осіб; 5) направлення для проходження програми для кривдників"; а ч.2 - "заходи, передбачені ч.1 цієї статті, можуть застосовуватися на строк від 1 до 3-х місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців".

Частинами 2, 3 ст.3 Закону України від 07.12.2017р.«Про запобігання та протидію домашньому насильству» окреслюють коло осіб, на яких поширюється законодавство про запобігання та протидію домашньому насильству. Це означає, що зв`язка «спеціальний суб`єкт - спеціальний потерпілий» для злочинів, пов`язаних з домашнім насильством, стає конститутивним акцентом та визначається за допомогою ст. 3 згаданого закону. Відтак, український законодавець створив варіативну (плюральну) модель реагування на домашнє насильство:

1) сконструював у Кримінальному кодексі України ст. 126-1 «Домашнє насильство»;

2) в деяких складах злочинів передбачив кваліфікуючу ознаку «вчинення злочину щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах»;

3) передбачив у ст.67 КК України обтяжуючу обставину «вчинення злочину щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах» (п. 6-1 ч. 1 ст. 67 КК) та розширив зміст п. 6 ч. 1 ст.67КК за рахунок «вчинення злочину… у присутності дитини»;

4) створив інститут обмежувальних заходів для осіб, які вчинили домашнє насильство (ст. 91-1 КК України);

5) передбачив у ст.76 КК України «Обов`язки, які покладає суд на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням» можливість застосування до таких осіб, що засуджені за злочини, пов`язані з домашнім насильством, обмежень та заборон, передбачених у ст. 91-1 КК України;

6) сконструював ст.390-1КК України «Невиконання обмежувальних заходів, або обмежувальних приписів, або непроходження програми для кривдників». З цього випливає, що зміст поняття «злочин, пов`язаний з домашнім насильством» значно ширший, ніж суто «Домашнє» насильство» як склад злочину, передбачений ст. 126-1 КК.

Злочин, пов`язаний з домашнім насильством - це злочин, передбачений ст.126-1 КК України, або такий, що містить кваліфікуючу ознаку «вчинення злочину щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах», а також - злочин, поєднаний з обтяжуючою обставиною, передбаченою у п. 6-1 ч.1 ст.67КК «вчинення злочину щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах» та п.6ч.1ст.67 КК в частині «вчинення злочину у присутності дитини».

Таким чином, враховуючи вищевикладене, ретельно перевіривши докази у цьому кримінальному провадженні, вважаючи поведінку обвинуваченого ОСОБА_2 поведінкою кривдника по відношенню до потерпілого, суд дійшов висновку, що правопорушення, інкриміноване обвинуваченому ОСОБА_2 - є таким, що пов`язане з домашнім насиллям, адже воно вчинене ним стосовно його батька.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , згідно з вимогами ст. 65-67 КК України, суд з додержанням принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини кримінального правопорушення, його наслідки, данні про особу винуватого, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обвинувачений ОСОБА_2 раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, на обліку у лікарів психіатра, нарколога не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_2 , суд враховує щире каяття.

Обставиною, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_2 є вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.

З урахуванням даних про особу обвинуваченого, обставин вчинення кримінального правопорушення, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_2 покарання у виді штрафу в мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 1 ст. 125 КК України, оскільки вважає, що саме таке покарання буде справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Крім того, оскільки кримінальне правопорушення, вчинене обвинуваченим - є таким, що пов`язане з домашнім насильством, суд дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_2 за наслідками вчиненого ним правопорушення - є кривдником, а потерпілий ОСОБА_4 постраждалою особою від домашнього насильства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 1ЗУ "Про запобігання та протидію домашньому насильству", згідно з яким "Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі", а "Особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі".

За приписами ст.28 ЗУ "Про запобігання та протидію домашньому насильству", суб`єкт, відповідальний за виконання програм для кривдників, організовує та забезпечує проходження кривдниками таких програм. Виконання програм для кривдників забезпечують фахівці, які пройшли відповідне навчання. Кривдника може бути направлено судом на проходження програми для кривдників на строк від одного місяця до одного року у випадках, передбачених законодавством. Кривдник повинен мати можливість відвідувати програму для кривдників за власною ініціативою на добровільній основі. У разі неявки кривдника для проходження програми для кривдників або ухилення від проходження програми без поважних причин суб`єкти, відповідальні за виконання програм для кривдників, надають протягом трьох робочих днів письмове повідомлення про це уповноваженому підрозділу органів Національної поліції України для вжиття заходів. Притягнення кривдника до відповідальності за непроходження програми для кривдників не звільняє його від обов`язку пройти таку програму.

На підставі ст. 91-1КК України, суд вважає необхідним в інтересах потерпілого від кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, застосувати до обвинуваченого обмежувальний захід, відповідно до якого покласти на нього обов`язок з направлення для проходження програми для кривдників строком на 1 місяць.

Таке покарання, на переконання суду, відповідає положенням ст. 65-68 КК України та буде необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України мети покарання.

Враховуючи те, що стосовно обвинуваченого запобіжний захід не застосовувався, а сторони провадження не заявили клопотання про застосування відносно обвинуваченого запобіжного заходу, суд не вбачає підстав для застосування запобіжного заходу до набрання вироком законної сили стосовно обвинуваченого.

Цивільний позов не заявлений. Процесуальні витрати та речові докази у провадженні відсутні.

Керуючись ст. 7, 17, 100, 124, 301, 302, 368-371, 374, 381, 382 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850,00 грн.

На підставі ст. 91-1 КК України застосувати до ОСОБА_2 обмежувальний захід, передбачений п. 5 ч. 1ст.91-1 КК України, у виді направлення його для проходження програми для кривдників строком на 1 (один) місяць.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_2 до набрання вироком законної сили - не обирати.

Вирок може бути оскаржений шляхом подання апеляційної скарги до Запорізького апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з дня отримання копії вироку.

Відповідно до положень ч.1 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя: ОСОБА_1