Провадження № 1-кс/752/8661/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2025 року слідчий суддя Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участі представника власника майна - адвоката ОСОБА_3 , власника майна ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах власника майна ОСОБА_4 про скасування арешту майна, подане в межах кримінального провадження №0001889 від 27.05.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

В провадження слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва надійшло зазначене клопотання представника власника майна ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_3 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0001889 від 27.05.2025.

Клопотання обґрунтоване тим, що слідчими слідчого відділу Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001889 від 27.05.2025, у якому з поміж інших ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 185 КК України.

Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 23.07.2025 накладено арешт на майно третьої особи, а саме: автомобіль «Lexus» моделі «LX570», д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля «Lexus» моделі «LX570», д.н.з. НОМЕР_2 , та ключі від транспортного засобу автомобіля «Lexus» моделі «LX570», д.н.з. НОМЕР_1 , що належать ОСОБА_4 .

Метою арешту майна є збереження речових доказів та конфіскація майна підозрюваного ОСОБА_6 .

Представник власника майна вказує, що арешт на майно третьої особи було накладено не обґрунтовано. В матеріалах кримінального провадження відсутні докази на підтвердження того, що автомобіль «Lexus» був знаряддям вчинення кримінального правопорушення або зберіг на собі його сліди, зазначене майно не відповідає ознакам речового доказу.

Також представник власника зазначив, що автомобіль «Lexus» не підлягає конфіскації оскільки не є власністю підозрюваного ОСОБА_6 .

На підставі зазначеного, посилаючись на те, що арешт накладено не обґрунтовано, представник власника майна у клопотанні просить: скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 23.07.2025, на майно, яке належить ОСОБА_4 , а саме: автомобіль «Lexus» моделі «LX570», д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля «Lexus» моделі «LX570», д.н.з. НОМЕР_2 та ключі від транспортного засобу автомобіля «Lexus» моделі «LX570», д.н.з. НОМЕР_1 .

В судовому засіданні власник майна та її представник клопотання підтримали з підстав, зазначених у ньому, просили задовольнити.

Прокурор заперечив проти задоволення клопотання, просив відмовити у його задоволенні пославшись на те, що арешт накладено обґрунтовано, підстави для його скасування відсутні.

Заслухавши пояснення учасників кримінального провадження, вивчивши та дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя приходить до висновку про його задоволення з огляду на таке.

Встановлено, що слідчим відділом Голосіївського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001889 від 27.05.2025.

В рамках кримінального провадження №0001889 від 27.05.2025, ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва від 23.07.2025 у справі № 752/13256/25, провадження № 1-кс/752/5893/25, накладено арешт на майно, що належать ОСОБА_4 , а саме: автомобіль «Lexus» моделі «LX570», д.н.з. НОМЕР_1 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобіля «Lexus» моделі «LX570», д.н.з. НОМЕР_2 , та ключі від транспортного засобу автомобіля «Lexus» моделі «LX570», д.н.з. НОМЕР_1 , що належать ОСОБА_4 .

Арешт на майно накладено з метою збереження речових доказів та конфіскації майна.

Згідно наявних в матеріалах справи відомостей, право власності на автомобіль «Lexus» моделі «LX570», д.н.з. НОМЕР_2 , зареєстровано за ОСОБА_4 .

Порядок скасування арешту майна визначений ст. 174 КПК України, якою передбачено, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти відповідно до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя згідно з ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на даній стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість в тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Згідно з п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

При розгляді клопотання, поданого в порядку ст. 174 КПК України, слідчий суддя не надає оцінку дотриманню вимог закону при постановленні ухвали про арешт майна та її законності, що є виключною прерогативою суду апеляційної інстанції, а лише оцінює обґрунтованість підстав для скасування арешту.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Разом з тим, під час розгляду даного клопотання про скасування арешту майна, стороною обвинувачення не надано слідчому судді доказів на підтвердження того, що арештоване майно третьої особи є об`єктом кримінально-протиправних дій та набуде в результаті вчинення злочину, тобто відповідає критеріям, визначеним ч. 1 ст. 98 КПК України.

Зокрема, у слідчого судді відсутні відомості, що майно ОСОБА_4 , на яке ухвалою слідчого судді від 23.07.2025 накладено арешт, може бути використано як докази під час судового розгляду для встановлення факту або обставин у кримінальному провадженні, а також відомості про пов`язаність ОСОБА_4 із обставинами кримінального провадження №0001889.

Також стороною обвинувачення не було доведено існування ризиків, передбачених кримінальним процесуальним законом щодо майна, на яке було накладено арешт.

Крім того, сторона обвинувачення не надала відомостей про те, що ОСОБА_4 має статус підозрюваної у цьому кримінальному провадженні, що в свою чергу могло би свідчити про можливість в майбутньому застосування до належного їй майна конфіскації як виду покарання.

Слідчий суддя не приймає до уваги доводи сторони обвинувачення про те, що підозрюваний ОСОБА_6 є фактичним власником транспортного засобу «Lexus» моделі «LX570», д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки положення чинного законодавства не передбачають можливості арешту майна третьої особи з метою конфіскації майна як виду покарання.

Положеннями статей 7, 16 КПК України визначено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому дим Кодексом.

Згідно з ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до Постанови Європейського Суду від 09.06.2005 по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24.03.2005 по справі «Фрізен проти Російської Федерації», судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності і не було свавільним.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції», заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-И). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22.09.1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49 - 62, від 10.05.2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст. 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23.09.1982 у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series А N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (наприклад, рішення від 21.02.1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», п. 50, Series А N 98).

При розгляді клопотання про скасування арешту слідчому судді не надано доказів та не доведено існування правових підстав для подальшого збереження арешту майна, також не доведено існування ризиків, які слугували підставою для накладення арешту на майно.

Відповідно до п. 19 ч. 1 ст. 7, ч. 1 ст. 26 КПК України однією із загальних засад кримінального провадження є диспозитивність, яка полягає у вільному використанні суб`єктами кримінального провадження своїх процесуальних прав в межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

З урахуванням викладеного, виходячи із принципу диспозитивності кримінального провадження, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання про скасування арешту майна підлягає задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись статтями 26, 170, 174, 309, 369-372, 392 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

Скасувати арешт накладений ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м.Києва від 23.07.2025 року на майно, яке належить ОСОБА_4 , а саме:

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу автомобілю «Lexus» моделі «LX570», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_2 , VIN: НОМЕР_3 ;

- ключі від транспортного засобу автомобіля «Lexus» моделі «LX570», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 ;

- автомобіль «Lexus» моделі «LX570», чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , VIN: НОМЕР_3 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1