У Х В А Л А

Іменем України

18 листопада 2025 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 317, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 317, ч. 3 ст. 311, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Дане кримінальне провадження підсудне Житомирському районному суду Житомирської області. Обвинувальний акт складено відповідно до вимог КПК України. Підстав для закриття провадження, повернення даного акту прокурору та направлення його до відповідного суду для визначення підсудності немає.

Клопотань щодо складання досудової доповіді від учасників розгляду не надійшло.

Разом з тим, судом не встановлено підстав, передбачених ч. 5 ст. 314 КПК України, для складання досудової доповіді. Зокрема, у суду відсутні будь-які відомості, що дане кримінальне провадження може вплинути на інтереси національної безпеки, економічний добробут та права людини.

Водночас захисниця ОСОБА_8 звернулась із клопотаннями про зміну обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Свої клопотання мотивує тим, що обвинувачені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебувають під вартою більше року, досудове розслідування по вказаному кримінальному провадженню закінчене, а тому ризики, які були підставою для обрання їм запобіжного заходу у виді тримання під вартою перестали існувати. Також захисниця у своїх клопотаннях посилалась на те, що обвинувачені мають зареєстроване місце проживання у м. Житомирі, до кримінальної відповідальності раніше не притягувались, у розшуку по даній справі не перебували. Окрім того, обвинувачений ОСОБА_4 здійснює догляд своєї бабусі ОСОБА_9 , яка є особою з інвалідністю другої групи та потребує сторонньої допомоги, до затримання був офіційно працевлаштований, а обвинувачений ОСОБА_5 одружений, має на утриманні двоє малолітніх дітей та дружину, яка перебуває у декретній відпустці по догляду за ними, до затримання проходив військову службу та є учасником бойових дій.

Обвинувачені ОСОБА_4 , ОСОБА_5 підтримали клопотання своєї захисниці та просили змінити їм запобіжний захід з тримання під вартою на інший, не пов`язаний з позбавленням волі.

Прокурор заперечував щодо зміни обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу, вважає, що на даний час ризики які стали підставою для обрання цього запобіжного заходу та його продовження, не змінились і продовжують існувати. Зокрема, прокурор посилався на ризик незаконного впливу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на свідків, можливого їх спілкування з іншими обвинуваченими, а також прокурор вважає, що останні можуть продовжувати вчиняти інші кримінальні правопорушення та переховуватись від суду.

Заслухавши думку учасників судового процесу, суд вважає, що клопотання захисниці ОСОБА_8 про зміну ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу з тримання під вартою на інший більш м`який запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту підлягає задоволенню з огляду на таке.

Згідно з ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні.

За приписами ст. 181 КПК України домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Так, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 інкримінується вчинення ряду тяжких та особливо тяжких кримінальних правопорушень за які передбачене покарання у виді тривалого позбавлення волі.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Ілійков проти Болгарії», розглядаючи питання про доцільність тримання особи під вартою, суди повинні брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи, зокрема. характер (обставини) і тяжкість інкримінованого злочину, покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження, характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки із суспільством.

За приписами пунктів 1, 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою, а ризик переховування від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення.

При вирішенні питання щодо зміни обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжного заходу, суд бере до уваги доводи захисниці ОСОБА_8 про те, що обвинувачені мають постійне місце проживання та реєстрації у м. Житомирі, раніше не притягувались до кримінальної відповідальності, у розшуку по даній справі не перебували. ОСОБА_5 до затримання перебував на військовій службі у ЗСУ, є учасником бойових дій, має на утриманні двоє малолітніх дітей віком один й два роки, та дружину, яка не працює, бо доглядає за ними, що свідчить про наявність у нього міцних соціальних зв`язків та відсутність ризиків ухилення від правосуддя. Також суд враховує те, що до затримання ОСОБА_4 офіційно був працевлаштований та проживає разом із бабусею ОСОБА_9 , 1951 р.н., яка є особою з інвалідність другої групи у зв`язку з чим перебуває на його утриманні.

Викладені доводи захисниці підтверджуються відповідними свідоцтвами про народження дітей, довідками з місця роботи та про реєстрацію місця проживання і склад сім`ї, а також посвідченнями про інвалідність і учасника бойових дій.

Європейський суд з прав людини у справі «W v.Switzerland», Заява №14379/88 від 26.01.1993 вказує, що небезпеку переховування від правосуддя не можна виміряти тільки залежно від суворості можливого покарання, її треба визначати з врахуванням низки інших релевативних факторів, які можуть або підтвердити наявність небезпеки переховування від правосуддя, або зробити її настільки незначною, що вона не може слугувати виправданням для тримання під вартою.

У п. 58 справи «Бекчиєв проти Молдови» Європейський суд з прав людини резюмує, що ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню.

Твердження прокурора про те, що обвинувачені можуть переховуватись від суду, вчиняти інші кримінальні правопорушення, є лише його припущенням та враховуючи, що на даний час на території України діє воєнний стан, суд не вбачає наявності загрози втечі обвинувачених від правосуддя.

Також, доводи прокурора проте, що у разі зміни обвинуваченим запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт, останні можуть впливати на свідків, спілкуватися з іншими обвинуваченими та будь-яким іншим чином перешкоджати правосуддю є неспроможними, бо суд визначить перебування обвинувачених під цілодобовим домашнім арештом у різних місцях, а саме за їх постійним місцем проживання.

До того ж факт першого притягнення обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності спростовує доводи прокурора про те, що останні можуть продовжувати вчиняти інші кримінально карні діяння.

Відповідно до п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України», зі спливом певного часу лише наявність обґрунтованої підозри та тяжкість вчинених злочинів, перестає бути підставою для позбавлення свободи і судові органи мають навести інші аргументи для тримання особи під вартою.

Окрім того, суд бере до уваги, що особам, яким інкримінується вчинення аналогічних злочинів у інших кримінальних провадженнях, судами було змінено запобіжні заходи з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт.

З огляду на викладене вище, особу обвинувачених, суд вважає, що необхіднім і достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_4 буде обрання їм запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту з носінням засобів електронного контрою.

Також суд зобов`язує ОСОБА_5 та ОСОБА_4 уникати спілкування та зустрічі зі свідками по даному кримінальному провадженню та з іншими обвинуваченими, що виключить можливість обвинувачених впливати на розгляд цього кримінального провадження.

Керуючись ст.ст. 177, 314-315, 372 КПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Призначити кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 317, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 311, ч. 3 ст. 27 ч. 3 ст. 307, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 28 ч. 2 ст. 317, ч. 3 ст. 311, ч. 1 ст. 263, ч. 3 ст. 307 КК України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 307 КК України до судового розгляду у відкритому судовому засіданні на 11 годину 10 хвилин 25 листопада 2025 року в приміщенні Житомирського районного суду Житомирської області.

У судове засідання викликати сторони кримінального провадження.

Клопотання захисниці ОСОБА_8 задовольнити.

Змінити обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 запобіжний захід з тримання під вартою на запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Заборонити ОСОБА_4 цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_1 , строком на 2 місяці, тобто до 18 січня 2026 року.

Заборонити ОСОБА_5 цілодобово залишати житло за адресою: АДРЕСА_2 , строком на 2 місяці, тобто до 18 січня 2026 року.

Зобов`язати обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 носити цілодобово засіб електронного контролю, з`являтись за викликом до Житомирського районного суду, уникати спілкування та зустрічі зі свідками та іншими обвинуваченими на строк 2 місяці, тобто до 18 січня 2026 року.

Ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді домашнього арешту передати для виконання відповідним органам Національної поліції.

Зобов`язати вказані органи негайно поставити на облік ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та повідомити про це Житомирський районний суд Житомирської області, а також закріпити обвинуваченим електронні засоби контролю.

Роз`яснити обвинуваченим, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися у житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Звільнити негайно ОСОБА_4 , ОСОБА_5 з-під варти у залі суду.

Копію даної ухвали направити до ДУ «Київський слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя: