печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , за участю прокурора: ОСОБА_3 , слідчого: ОСОБА_4 , захисника: ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ Національної поліції України підполковника поліції ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 438 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

29.09.2025 у провадженні слідчого судді Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_8 , надійшло клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ Національної поліції України підполковника поліції ОСОБА_6 , за погодженням із прокурором третього відділу першого управління процесуального керівництва та підтримання публічного обвинувачення Департаменту протидії злочинам, вчиненим в умовах збройного конфлікту Офісу Генерального прокурора ОСОБА_3 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 438 КК України.

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001476 від 23.07.2024, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 438 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що з лютого 2014 року до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією Російської Федерації проти України та окупацією частини території України. У ході вказаного міжнародного збройного конфлікту 24 лютого 2022 року президент РФ оголосив початок так званої спеціальної військової операції, що полягала у здійсненні повномасштабного вторгнення ЗС РФ, інших збройних формувань РФ та підконтрольних їм угруповань іррегулярних збройних формувань на територію України.

Факт повномасштабного збройного вторгнення на територію України не приховувався владою РФ, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п. п. 1, 3 Висновку 300(2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України», п. п. 17, 18 наказу Міжнародного Суду ООН від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього (Україна проти РФ та ін.)».

Відповідно до ст. 2, спільної для Женевських конвенцій про захист жертв війни 1949 року, ці конвенції, як і інші акти законів і звичаїв війни (міжнародного гуманітарного права), застосовуються до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни, у тому числі до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Згідно до положень статті 3 (1) (а) Женевської Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949 (далі - Конвенції), з особами, які не беруть активної участі в бойових діях, у тому числі з особами зі складу збройних сил, що склали зброю, а також із тими, хто hors de combat унаслідок хвороби, поранення, затримання чи з будь-якої іншої причини, поводяться гуманно, без будь-якої ворожої дискримінації, причиною якої слугують раса, колір шкіри, релігія чи вірування, стать, походження чи майновий стан чи будь-які інші подібні критерії.

Із цією метою є забороненими й залишатимуться забороненими будь-коли та будь-де такі діяння стосовно зазначених вище осіб, зокрема: насилля над життям й особистістю, зокрема всі види вбивств, завдання каліцтва, жорстоке поводження й тортури.

Відповідно до статті 27 Конвенції, особи, що перебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин, на особисту повагу, повагу до своєї честі, права на сім`ю, їхніх релігійних переконань та обрядів, звичок та звичаїв. До них завжди слід ставитися гуманно й захищати їх, зокрема, від будь-якого акту насильства чи залякування, від образ та цікавості натовпу.

Згідно положень статті 32 Конвенції, високі Договірні Сторони спеціально дають згоду на те, що їм забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.

Відповідно до положень статті 147 Конвенції, вбивство осіб, які перебувають під захистом, визнається грубим порушенням Конвенції, що є воєнним злочином.

Згідно до статті 48 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 08.06.1977 (далі - Додаткового протоколу І), для забезпечення поваги й захисту цивільного населення та цивільних об`єктів сторони, що перебувають у конфлікті, повинні завжди розрізняти цивільне населення й комбатантів, а також цивільні й воєнні об`єкти та відповідно спрямовувати свої дії тільки проти воєнних об`єктів.

Відповідно положень статті 50 (1) Додаткового протоколу І, цивільною особою є будь-яка особа, що не належить до жодної з категорій осіб, зазначених у статті 4 А, 1, 2, 3 (Особового складу збройних сил сторони конфлікту, а також членів ополчення або добровольчих загонів, які є частиною цих збройних сил. Членів інших ополчень та добровольчих загонів, зокрема членів організованих рухів опору, які належать до однієї зі сторін конфлікту й діють на своїй території або за її межами, навіть якщо цю територію окуповано, за умови, що ці ополчення або добровольчі загони, зокрема організовані рухи опору, відповідають таким умовам: ними командує особа, яка відповідає за своїх підлеглих; вони мають постійний відмітний знак, добре розпізнаваний на відстані; вони носять зброю відкрито; вони здійснюють свої операції згідно із законами та звичаями війни. Членів особового складу регулярних збройних сил, які заявляють про свою відданість урядові або владі, що не визнані державою, яка їх затримує.) та статті 6 Третьої конвенції (військовополонені) та у статті 43 цього Протоколу (комбатанти і військовополонені). У разі сумніву щодо того, чи є яка-небудь особа цивільною особою, вона вважається цивільною особою.

Згідно статті 50 (2) та (3) Додаткового протоколу I, цивільне населення складається з усіх осіб, які є цивільними особами. Присутність серед цивільного населення окремих осіб, які не підпадають під визначення цивільних осіб, не позбавляє це населення його цивільного характеру.

Відповідно до статті 51 (1) Додаткового протоколу I, цивільне населення й окремі цивільні особи користуються загальним захистом від небезпек, що виникають у зв`язку з воєнними операціями. З метою здійснення цього захисту, на доповнення до інших застосовуваних норм міжнародного права, за всіх обставин слід додержувати таких норм.

Згідно статті 51 (2) Додаткового протоколу I, цивільне населення як таке, а також окремі цивільні особи не повинні бути об`єктом нападів. Заборонено акти насильства чи загрози насильства, що мають головною метою тероризувати цивільне населення.

Відповідно до статті 52 (2) Додаткового протоколу I цивільні об`єкти не повинні бути об`єктом нападу або репресалій. Цивільними об`єктами є всі ті об`єкти, які не є воєнними об`єктами, як вони визначені в пункті 2. Напади повинні суворо обмежуватися об`єктами. Що стосується об`єктів, то воєнні об`єкти обмежуються тими об`єктами, які через свій характер, розміщення, призначення або використання вносять ефективний вклад у воєнні дії і повне або часткове руйнування, захоплення чи нейтралізація яких за існуючих у даний момент обставин дає явну воєнну перевагу.

Згідно до статті 57 (1) та (2) Додаткового протоколу I, при проведенні воєнних операцій повинна постійно виявлятися турбота про те, щоб оберігати цивільне населення, цивільних осіб і цивільні об`єкти. У зв`язку з чим мають дотримуватись, у тому числі, такі запобіжні заходи.

Ті, хто планує напад або приймає рішення про його здійснення: роблять все практично можливе, щоб пересвідчитися в тому, що об`єкти нападу не є ні цивільними особами, ні цивільними об`єктами й не підлягають особливому захисту, а є воєнними об`єктами і що згідно з положенням цього Протоколу напад на них не заборонено; вживають усіх практично можливих запобіжних заходів при виборі засобів і методів нападу з тим, щоб уникнути випадкових втрат життя серед цивільного населення, поранення цивільних осіб і випадкової шкоди цивільним об`єктам і, в усякому випадку, звести їх до мінімуму; утримуються від прийняття рішень про здійснення будь-якого нападу, який, як можна очікувати, викличе випадкові втрати життя серед цивільного населення, поранення цивільних осіб і завдасть випадкової шкоди цивільним об`єктам або те й інше разом, що було б надмірним щодо конкретної і прямої воєнної переваги, яку передбачається одержати; напад відміняється або зупиняється, якщо стає очевидним, що об`єкт не є воєнним, що він підлягає особливому захисту, або що напад, як можна очікувати, викличе випадкові втрати життя серед цивільного населення, поранення цивільних осіб і завдасть випадкової шкоди цивільним об`єктам або те й інше разом, що було б надмірним щодо конкретної і прямої воєнної переваги, яку передбачається отримати.

Згідно статті 85 (3) (а) Додаткового протоколу I, перетворення цивільного населення або окремих цивільних осіб на об`єкт нападу є серйозним порушенням цього Протоколу, коли вони вчиняються навмисне на порушення відповідних положень цього Протоколу і є причиною смерті або серйозного тілесного пошкодження чи шкоди здоров`ю.

Відповідно до норм 1, 88 та 89 Звичаєвого міжнародного гуманітарного права, сторони збройного конфлікту завжди повинні розрізняти цивільних осіб та комбатантів. Напади не повинні спрямовуватися проти цивільних осіб. З цивільними особами слід поводитися гуманно. Убивство заборонено.

Окрім того, стаття 8 Римського статуту Міжнародного кримінального суду визначає воєнні злочини, зокрема: умисне вбивство цивільних осіб, які перебувають під захистом (пункт 2(а)(i)) та умисне спрямування нападів на цивільне населення як таке або на окремих цивільних осіб, що не беруть безпосередньої участі у воєнних діях (пункт 2(b)(i)).

У період з 5 години 24.02.2022 по теперішній час підрозділи ЗС та інших військових формувань РФ здійснюють спроби окупації українських міст, які супроводжуються бойовим застосуванням авіації, артилерійськими та ракетними ударами, а також застосуванням броньованої техніки та іншого озброєння. При цьому вогневі удари здійснюються по об`єктам, які захищені нормами міжнародного гуманітарного права. Зазначені дії призвели до тяжких наслідків у вигляді загибелі людей, у тому числі дітей, отримання ними тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості та заподіяння матеріальних збитків у вигляді знищення будівель, майна та іншої цивільної інфраструктури.

У свою чергу, з метою реалізації вказаних злочинних намірів військово-політичного керівництва РФ і командування ЗС РФ, виконуючи злочинні накази і розпорядження останніх, військовослужбовці підрозділів ЗС РФ у складі російського угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », 24.02.2022 з території Гомельської області Республіки Білорусь з північно-західного напрямку з боку Чорнобильської зони відчуження здійснили широкомасштабне збройне вторгнення на територію Київської області з послідуючим бойовим маршем по території Київської області у напрямку столиці України - міста Києва, з метою його захоплення і окупації, як особливо важливого стратегічного населеного пункту. Підрозділи ЗС РФ і інших військових формувань РФ у складі російського угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » із застосуванням озброєння і військової техніки, авіаційних, ракетних і артилерійських ударів, просуваючись в напрямку міста Києва, одночасно захопили і окупували окремі населені пункти Київської області, зокрема: Катюжанку, Димер, Здвижівку, Бородянку, Микуличі, Макарів, Немішаєве, Гостомель, Бучу, Ірпінь, ділянку автодороги міжнародного значення М06 Київ-Чоп між населеними пунктами Мила та Березівка Бучанського району Київської області.

Після здійснення військовослужбовцями підрозділів ЗС РФ у складі російського угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » широкомасштабного збройного вторгнення на територію Київської області і окупації окремих її територій, останні у період з 24.02.2022 та щонайменше по 31.03.2022 вели систематичні масовані бойові дії проти підрозділів Збройних Сил України, із застосуванням військової авіації, артилерійських та ракетних ударів, броньованої техніки та іншого озброєння.

Серед інших, до складу указаного російського угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_2 » військово-політичне керівництво РФ і командування ЗС РФ залучило 2-й танковий батальйон ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі - 2-й танковий батальйон НОМЕР_1 окремої танкової бригади), військова частина № НОМЕР_2 з місцем постійної дислокації у АДРЕСА_1 .

При цьому, з метою реалізації вказаних злочинних намірів, військове командування російського угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », шляхом відання наказів і координації дій, доручили 2-му батальйону НОМЕР_1 окремої танкової бригади, що перебували у складі 1-ї батальйонної тактичної групи, забезпечувати у період з 03.03.2022 та щонайменше до 30.03.2022 окупацію ділянки автодороги міжнародного значення М06 Київ-Чоп між насаленими пунктами Мила та Березівка Бучанського району Київської області, де указаний підрозділ ЗС РФ облаштувавши свої бойові позиції, розмістили бойову техніку: танки Т-72, БМП-2 та інше важке озброєння для подальшого ведення бойових дій проти позицій Збройних Сил України.

З метою поповнення понесених бойових втрат підрозділами ЗС РФ, у тому числі НОМЕР_3 батальйону НОМЕР_1 окремої танкової бригади, не пізніше 15.03.2022 з території Гомельської області Республіки Білорусь на окуповану територію Київської області прибули військовослужбовці НОМЕР_4 окружного навчального центру танкових військ ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина № НОМЕР_5 Б з дислокацією у АДРЕСА_2 ), (далі - 212 Центру), серед яких прибув механік-водій 2-го екіпажу танкової роти указаного центру старший сержант ОСОБА_7 .

Про прибуттю на окуповану територію Київської області командуванням російського угрупування « ІНФОРМАЦІЯ_2 », старшого сержанта ОСОБА_7 було включено до складу 2-го батальйону НОМЕР_1 окремої танкової бригади та покладено на нього та інших військовослужбовців указаного підрозділу продовжувати забезпечувати на раніше облаштованих бойових позиціях окупацію ділянки автодороги міжнародного значення М06 Київ-Чоп між насаленими пунктами Мила та Березівка Бучанського району Київської області.

Перебуваючи у період з 15.03.2022 та щонайменше до 30.03.2022 на облаштованих бойових позиціях на 27 км+ автодороги міжнародного значення М-06 Київ-Чоп неподалік с. Мила Бучанського району Київської області в місці розташування автозаправних станцій «UPG», «Avantage 7» та «БРСМ», у старшого сержанта ЗС РФ ОСОБА_7 та інших невстановлених на цей час слідством військовослужбовців НОМЕР_3 батальйону НОМЕР_1 окремої танкової бригади, в невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 25.03.2022 виник умисел на вчинення злочинів пов`язаних з жорстоким поводженням з цивільним населенням та вчинення інших порушень законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, поєднаний з умисним вбивством.

Так, 25.03.2022, в період з 08.00 до 10.00 годин військовослужбовець 212-го Центру механік-водій 2-го екіпажу танкової роти старший сержант ОСОБА_7 , будучи включеним до складу 2-го батальйону НОМЕР_1 окремої танкової бригади, перебуваючи разом з іншими невстановленими на цей час досудовим розслідуванням особами з числа військовослужбовців НОМЕР_3 батальйону НОМЕР_1 окремої танкової бригади на своїх облаштованих бойових позиціях на 27 км+ автодороги міжнародного значення М-06 Київ-Чоп неподалік с. Мила Бучанського району Київської області в місці розташування автозаправних станцій «UPG», «Avantage 7» та «БРСМ», діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб з вказаними співучасниками, грубо порушуючи вимоги статей 3 (1) (а), 27, 32, 147 Конвенції та статей 48, 50 (1), 50 (2), 50 (3), 51 (1), 51 (2), 57 (1), 57 (2), 85 (3) (а) Додаткового протоколу I, достовірно знаючи, що зазначена автомобільна дорога є єдиним шляхом евакуації цивільного населення з зони бойових дій та що по ній здійснюється постійний рух цивільних транспортних засобів, в яких перебувають цивільні особи, а також рух самих цивільних осіб, які не беруть безпосередньої участі у бойових діях, не становлять законну ціль нападу в умовах збройного конфлікту, будучи забезпеченими всіма необхідними засобами для ідентифікації цивільних осіб, транспортних засобів від військових та маючи можливість їх відрізнити візуально, переконавшись в тому, що транспортний засіб марки «Toyota Land Cruiser Prado», реєстраційний номер НОМЕР_6 , є цивільним і в ньому перебуває цивільна особа, яка не бере безпосередньої участі у бойових діях, не становить законну ціль нападу в умовах збройного конфлікту і не несе їм будь-якої загрози, маючи можливість зупинити та перевірити транспортний засіб та осіб, які в ньому перебувають, з метою реалізації спільного свого умислу спрямованого на вбивства цивільного населення, усвідомлюючи наслідки своїх дій та бажаючи їх настання, з відстані 150-200 метрів вчинили напад - розстріл із стрілецької автоматичної зброї калібру 5,45 мм та 7,62 мм (не менше 63 пострілів) указаного цивільного транспортного засобу, що рухався по указаній автодорозі в напряму з міста Києва до міста Житомир, під керуванням цивільної особи ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

При цьому ОСОБА_7 спільно з іншими співучасниками злочину поза розумним сумнівом, чітко усвідомлював, що водій автомобіля «Toyota Land Cruiser Prado», реєстраційний номер НОМЕР_6 ОСОБА_9 є цивільною особою у розумінні статті 50 Додаткового протоколу I, тобто особою, яка перебуває під захистом міжнародного гуманітарного права та не повинна бути об`єктом нападу.

Після розстрілу указаного цивільного транспортного засобу, який від численних механічних пошкоджень зупинився, ОСОБА_7 , підійшовши до указаного автомобіля побачив на водійському сидінні важко пораненого ОСОБА_9 .

При цьому, ОСОБА_7 бажаючи довести до кінця свій злочинний умисел направлений на умисне вбивство цивільної особи ОСОБА_9 , грубо порушуючи вищевказані норми міжнародного гуманітарного права, здійснив зі стрілецької автоматичної зброї невстановлену слідством кількість пострілів у голову ОСОБА_9 , в результаті чого останній отримав тілесне ушкодження у вигляді вогнепального поранення голови, яке відносяться до тяжких тілесних ушкоджень за критерієм небезпеки для життя та від яких помер на місці скоєння злочину.

Внаслідок даного розстрілу, зазначений транспортний засіб зазнав пошкодження у вигляді: 8-ми отворів невизначеної форми та різного діаметру передніх правих пасажирських дверей, 5-ти отворів невизначеної форми та різного діаметру задніх правих пасажирських дверей, 3-х отворів невизначеної форми та різного діаметру лівого заднього крила, 9-ти отворів невизначеної форми та різного діаметру задніх дверей, 8-и отворів невизначеної форми та різного діаметру лівого заднього крила, 3-х отворів невизначеної форми та різного діаметру лівих задніх пасажирських дверей, 4-х отворів невизначеної форми та різного діаметру водійських дверей, 3-х отворів невизначеної форми та різного діаметру даху, 1-го отвору невизначеної форми та діаметру переднього лівого крила.

Внаслідок знищення автомобіля марки «Toyota Land Cruiser Prado», реєстраційний номер НОМЕР_6 , потерпілій ОСОБА_10 заподіяно матеріальну шкоду на суму 427 710 гривень.

Після деокупації Київської області на вказаній ділянці автодороги було виявлено спаленим транспортний засіб «Toyota Land Cruiser Prado», реєстраційний номер НОМЕР_6 , у якому знаходився труп ОСОБА_9 зі слідами дії високої температури на тіло.

Таким чином, ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 438 КК України, а саме у жорстокому поводженні з цивільним населенням та вчиненні інших порушень законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, поєднані з умисним вбивством, вчинені за попередньою змовою групою осіб (в редакції Закону від 05.04.2001 № 2341-ІІІ).

04.06.2025 слідчим у кримінальному провадженні № 0001476 - старшим слідчим в ОВС 2-го відділу (документування тяжких та особливо тяжких злочинів, пов`язаних зі збройним конфліктом) управління документування злочинів, учинених в умовах збройного конфлікту Головного слідчого управління Національної поліції України за погодженням з прокурором Офісу Генерального прокурора повідомлено про підозру ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 438 КК України, та вручено у спосіб, передбачений для вручення повідомлень.

Підозрюваним у кримінальному провадженні є: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець селища Піщанка Республіки Бурятія Російської Федерації, громадянин Російської Федерації, проживаючий за адресою: АДРЕСА_3 , військовослужбовець ІНФОРМАЦІЯ_2 (військова частина № НОМЕР_7 з дислокацією у АДРЕСА_2 ), механік-водій 2-го екіпажу танкової роти, старший сержант, повідомлено про підозру у жорстокому поводженні з цивільним населенням та вчиненні інших порушень законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, поєднані з умисним вбивством, вчинені за попередньою змовою групою осіб, тобто у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 438 КК України.

Ідентифіковані (підтверджені) контакти електронної пошти, факсимільного зв?язку, номеру телефону і телеграмного зв?язку ОСОБА_7 відсутні.

Здійснити повідомлення про підозру шляхом безпосереднього вручення, надіслання поштою, електронною поштою чи факсимільним зв?язком, здійснення повідомлення по телефону або телеграмою неможливо. Враховуючи викладене, повідомлення про підозру ОСОБА_7 та повістки про його виклик опубліковані на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора та в газеті «Урядовий кур?єр», випуск № 112 (8037) від 04 червня 2025 року.

Стороною обвинувачення дотримано вимогу розумної підозри, оскільки наявні на даний час докази у кримінальному провадженні свідчать про об`єктивний зв`язок підозрюваного ОСОБА_7 із вчиненням кримінального правопорушення, тобто виправдовують необхідність подальшого розслідування у цьому провадженні з метою дотримання імперативних завдань кримінального провадження, визначених статтею 2 КПК України.

Обставини, що дають підстави обґрунтовано підозрювати ОСОБА_7 у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, підтверджуються зібраними у ході досудового розслідування доказами, в тому числі:

- протоколом допиту потерпілої ОСОБА_10 від 29.05.2025, в ході якого остання вказала, що проживає в м. Київ. У неї був чоловік ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На початку повномасштабного вторгнення рф на територію України, чоловік пішов добровольцем в ТРО, однак його офіційно не оформили та він допомагав на добровільних засадах. 25.03.2022 ОСОБА_11 зранку кудись поїхав, куди саме він не повідомив, однак ОСОБА_10 побачила, що немає ключів від будинку в м. Ірпінь Київської області та вона зрозуміла, що він поїхав туди, оскільки хотів передати два своїх власних автомобіля на потреби ТРО. Дані автомобілі знаходились в м. Ірпінь. Того дня чоловік не повернувся і його телефон був вимкнений. 02.04.2022 ОСОБА_10 побачила відео сюжет на одному з телеканалів, де побачила автомобіль схожий на автомобіль чоловіка, це Toyota Land Cruiser Prado. 05.04.2022 вона приїхала в місто Боярка, де опізнала тіло чоловіка;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_12 , від 22.08.2024, який вказав, що він є військовослужбовець ВЧ НОМЕР_8 , окружний учбовий центр, с-ще Піщанка, м. Чіта, Забайкальський край, рф, командир учбового танкового взводу, капітан. В середині березня 2022 року, він перебував в учбовому центрі ВЧ НОМЕР_8 , де їх вишикував командир, повідомив, що необхідно 10 танкових екіпажів для відрядження до України та запропонував вийти добровольцям. Оскільки вказаний учбовий центр не бере участі в бойових діях, то ОСОБА_13 вирішив, що вони будуть нести комендантську службу на території, де проводились бойові дії або навчання особового складу володінню танком. Через це ОСОБА_12 погодився. Він був призначений командиром створеної танкової роти з 10-ти танкових екіпажів в загальній кількості 32 військовослужбовці. В числі даних військовослужбовців був сержант ОСОБА_14 . Приблизно 15.03.2022 ОСОБА_13 разом з іншими військовослужбовцями новоствореної танкової роти вилетіли військовим літаком з м. Чіта до м. Мозир, де 8 танкових екіпажів приєднали до 5-ї танкової бригади. Далі, того ж дня, їх повезли через Чорнобильську зону до місця розташування облаштованих раніше позицій біля Житомирської траси. Позиції були розташовані біля трьох автозаправних станцій в лісополосі, де розташовувалась 5-та танкова рота. Після прибуття на позиції, їх зустрів командир батальйону ОСОБА_15 , який потім повів ОСОБА_12 показав розташування танків, а також наказав передати один танковий екіпаж в розпорядження 4-ї роти. В склад екіпажу входив ОСОБА_21 - командир танку , ОСОБА_17 - навідник-оператор і механік-водій ОСОБА_14 . Вони керували танком Т-72. Після цього, на одній з нарад, командир 4-ї танкової роти, доповів про те, що вони відкрили вогонь із зенітного кулемету на танку по цивільному автомобілю, яка нібито, з їх слів, не підкорилась їх вимогам. Багато запитань це не викликало, просто запитали чи все нормально і все. Це був автомобіль типу кросовера, чи пікапу. Крім того, сам ОСОБА_14 особисто казав, що він розстріляв автомобіль із зенітного кулемету на танку. Ніякої відповідальності за це ОСОБА_14 не поніс.

- протоколом проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_12 із застосування технічних засобів від 02.10.2024 в ході якого свідок ОСОБА_12 показав місце розташування його та інших військовослужбовців зс рф в складі НОМЕР_1 окремої танкової бригади на на 27 км+ автодороги міжнародного значення М-06 Київ-Чоп неподалік с. Мила Бучанського району Київської області в місці розташування автозаправних станцій «UPG», «Avantage 7» та «БРСМ», та місце, де був розміщений танк в якому знаходився ОСОБА_14 , та який здійснив розстріл цивільного автомобіля в березні 2022 року, а також місце знаходження вказаного цивільного автомобіля. Крім того показав місця знаходження облаштованих позицій інших танкових рот НОМЕР_1 окремої танкової бригади та бліндажі командного складу підзрозділу.

- протоколом огляду аудіозапису від 07.05.2025 на якому записано розмову в телефонному режимі між двома військовослужбовцями зс рф де один з військовослужбовців зізнається іншому про розстріл цивільного автомобіля на автодорозі та вбивство його водія.

- протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками зі свідком ОСОБА_12 із застосування технічних засобів від 13.05.2025, в ході якого останній впізнав на фотознімку ОСОБА_7 , як військовослужбовця ЗС рф, який був в підпорядкуванні ОСОБА_12 , але прибувши на обладнані бойові позиції біля Житомирської траси, переданий в підпрядкування командиру 4-ї танкової роти та який розстріляв цивільний автомобіль із зенітного кулемету на танку.

- протоколом пред?явлення особи для впізнання за голосом зі свідком ОСОБА_12 із застосування технічних засобів від 13.05.2025, в ході якого, свідок ОСОБА_12 вказав на голос ОСОБА_18 , який в телефонному режимі спілкувався з іншим військовослужбовцем зс рф.

- іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Підозрюваний ОСОБА_7 до Головного слідчого управління Національної поліції України відповідно до опублікованих повісток безпідставно не з`явився, про причини неявки не повідомив.

12.06.2025, підозрюваного ОСОБА_7 оголошено в розшук.

Відповідно інформаційно-аналітичної системи Державної прикордонної служби України, ОСОБА_7 , у встановленому порядку у відповідності до чинного законодавства України не фіксувався, як особа, що законно перетнула державний кордон.

Орган досудового слідства вважає, що з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного та виконання процесуальних рішень у справі, необхідно застосувати відносно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи не зможуть забезпечити виконання підозрюваним покладені на нього процесуальні обов`язки.

У судовому засіданні прокурор та слідчий клопотання підтримали з викладених у ньому підстав, просили обрати відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Захисник в судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечував щодо задоволення клопотання.

Заслухавши обґрунтування клопотання сторони обвинувачення, захисника, дослідивши клопотання, копії матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовують доводи клопотання, надані докази захисниками, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку,встановлених законом.

Згідно ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд може розглянути клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний, обвинувачений оголошений у міжнародний розшук.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Відповідно до абз. 7 ч. 4 ст. 183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, який перебуває на тимчасово окупованій території України, розмір застави не визначається.

Наряду з вказаним, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), а відтак слідчий суддя приймає до уваги, що згідно з рішенням ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» не можна ставити питання про те, що арешт є виправданим тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, оскільки останнє є завданням попереднього розслідування.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя не погоджується з доводами сторони захисту та вважає, що дані які вказують на обґрунтовану підозру, які навіть в сторонньої людини не можуть викликати розумних сумнівів, містяться у долучених до матеріалів клопотання.

Приймаючи таке рішення, слідчий суддя виходить з того, що зазначені у клопотанні обставини підозри мають місце та підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних, які приведені у клопотанні слідчого та доданих матеріалах та з того, що слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні слідчого дані у слідчого судді є всі підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_19 кримінальних правопорушень, інкримінованих йому стороною обвинувачення.

Прокурором та слідчим в судовому засіданні доведено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зокрема ОСОБА_7 буде продовжувати переховуватися від органу досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; незаконно впливати на свідків, інших підозрюваних у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Вирішуючи клопотання про обрання запобіжного заходу тримання під вартою, слідчий суддя також враховує тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_20 те, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, та надходить до висновку, що докази та обставини, на які посилається слідчий та прокурор у клопотанні, дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний буде продовжувати переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні вважає недостатньою застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Обов`язковою умовою для здійснення міжнародного розшуку з метою екстрадиції є чинне процесуальне рішення про обрання підозрюваному запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що передбачено нормою національного законодавства, а саме статтею 575 КПК України передбачено, що видача особи в Україну може бути запитана лише на підставі ухвали слідчого судді або суду про тримання особи під вартою, якщо така видача запитується для притягнення до кримінальної відповідальності.

Разом з цим, зазначена вимога міститься і у ч. 2 ст. 58 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах 1993 року, згідно з якою до запиту про видачу особи для здійснення кримінального переслідування в обов`язковому порядку повинна долучатись завірена постанова про взяття під варту. Аналогічні вимоги передбачені Європейською конвенцією про видачу правопорушників 1957 року.

Так, згідно Інструкції про порядок використання правоохоронними органами можливостей Національного центрального бюро Інтерполу в Україні у попередженні, розкритті та розслідуванні злочинів, затвердженої наказом МВС України, Генеральної прокуратури України, Служби безпеки України, Держкомкордону, Державної митної служби України від 09.01.1997 року №3/1/2/5/2/2, підставою для міжнародного розшуку громадян України є запит правоохоронного органу надісланий до НЦБ. НЦБ вивчає одержані матеріали, при потребі запитує в ініціатора додаткові відомості і, за прийнятими Інтерполом правилами, надсилає запит до Генерального секретаріату Інтерполу або в Національне центральне бюро Інтерполу відповідної країни. Про здійснений запит НЦБ письмово інформує ініціатора, який після цього зобов`язаний негайно повідомляти нові відомі факти щодо розшукуваних для коригування розшукових заходів за кордоном.

Частина 6 статті 193 КПК України містить імперативну норму, з якої слідує, що слідчий суддя обирає запобіжний захід за відсутності підозрюваного, лише у разі, якщо прокурором, крім наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, буде доведено, що підозрюваний оголошений у розшук.

Згідно з положеннями статті 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод нікого не може бути позбавлено свободи, крім установлених цією статей Конвенції випадків до процедури, встановленої законом.

З огляду на вищевикладене слідчий суддя вбачає наявність достатніх підстав для задоволення клопотання слідчого, так як матеріали клопотання обґрунтовано та прокурором в судовому засіданні передбаченого ч. 1 ст. 438 КК України та наявність ризиків, а саме, те що підозрюваний має можливість переховуватися від органу досудового розслідування та/або суду та фактично вже переховується від слідства; може знищити, сховати або спотворити документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; має можливість незаконно впливати на свідків у даному кримінальному провадженні; схильний вчинити інше кримінальне правопорушення, а для запобігання ризиків, які зазначені у клопотанні та наведено у судовому засіданні вважає недостатньою обрання більш м`якого запобіжного заходу та наряду з вказаним доведено, що підозрюваний перебуває у розшуку

Відповідно до абз. 7 ч. 4 ст. 183 КПК України при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, який перебуває на тимчасово окупованій території України, розмір застави не визначається.

Питання щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину та правильності кваліфікації його дії слідчим суддею при розгляді клопотання не вирішувались, оскільки підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду справи по суті.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 2, 40, 131, 132, 176-178, 183, 184, ч. 6 ст. 193, 194, 575 КПК України, слідчий суддя,-

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого в ОВС ГСУ Національної поліції України підполковника поліції ОСОБА_6 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 2 ст. 438 КК України - задовольнити.

Обрати стосовно підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця селища Піщанка, Республіки Бурятія, російської федерації, громадянина російської федерації, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Роз`яснити, що у такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_1