Провадження № 1-кс/175/1516/25
31 жовтня 2025 року селище Слобожанське Дніпровського
району Дніпропетровської області
Слідчий суддя Дніпровського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , розглянувши скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність слідчих, яка подана в порядку ст. 303 КПК України,-
Вивчивши зміст скарги, з`ясувавши обґрунтування скарги заявником, перевіривши надані заявником копії відповідних документів на підтвердження доводів, викладених у скарзі, дослідивши матеріали скарги, проаналізувавши та зіставивши вказане між собою та в сукупності, приходжу до наступного висновку.
Позаяк, відомостей про те, що ОСОБА_2 у цьому кримінальному провадженні набув процесуального статусу потерпілого у розумінні ст. 55 КПК України слідчому судді не надано та матеріалами кримінального провадження та матеріалами доданими до скарги не встановлено.
Викладене вказує на те, що процесуальний статус, який має ОСОБА_2 у цьому кримінальному провадженні в розумінні положень ст. 60 КПК України заявник, тобто фізична або юридична особа, яка звернулася із заявою або повідомленням про кримінальне правопорушення до органу державної влади, уповноваженого розпочати досудове розслідування, і не є потерпілим.
Поняття потерпілого у кримінальному провадженні визначено частиною першою статті 55 КПК України, відповідно до якої потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди, а також адміністратор за випуском облігацій, який відповідно до положень Закону України "Про ринки капіталу та організовані товарні ринки" діє в інтересах власників облігацій, яким кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.
Необхідно зазначити, що права і обов`язки потерпілого в особи не виникають автоматично, а виникають з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого (частина 2 статті 55 КПК України). Окрім того, потерпілим є також особа, яка не є заявником, але якій кримінальним правопорушенням завдана шкода і у зв`язку з цим вона після початку кримінального провадження подала заяву про залучення її до провадження як потерпілого (частина 3 статті 55 КПК України).
Вирішуючи питання про наявність чи відсутність правових підстав для задоволення скарги, слідчий суддя враховує наступне.
Право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності прокурора, керівника слідчого органу, слідчого є однією із найважливіших гарантій захисту громадянами своїх прав та свобод від їх порушення як з боку органів, що здійснюють розслідування та судовий контроль у кримінальному провадженні, так і з боку інших осіб, що беруть участь у ньому. Стаття 24 КПК також гарантує кожному право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому КПК, що прямо узгоджується з приписами статті 55 Конституції України.
Положеннями ст. 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки.
Законодавцем, відповідно до вимог ст. 220 КПК України, передбачено порядок, строки та осіб, які мають процесуальне право звернутись з клопотанням в порядку ст. 220 КПК України під час досудового розслідування та спосіб реагування на подане в такий спосіб клопотання.
Зокрема, положення ст. 220 КПК України передбачають, що звернутись з клопотанням в порядку ст. 220 КПК України про виконання будь-яких процесуальних дій, можуть сторона захисту, потерпілий і його представник чи законний представник, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження.
Отже, оскільки ОСОБА_2 не набув статусу потерпілого у цьому кримінальному провадженні, відповідно він не входить до кола осіб які мають право ініціювати в порядку ст. 220 КПК України перед слідчим, дізнавачем, прокурором виконання тих чи інших перевірочних дій в межах досудового розслідування кримінального провадження.
У розумінні статті 303 КПК України нездійснення процесуальних дій, які дізнавач, слідчий, прокурор зобов`язані вчинити у визначений КПК України строк, може вважатися протиправною бездіяльністю й оскаржуватися до суду лише у випадках, коли законний обов`язок службової особи щодо їх вчинення є безальтернативним і не передбачає дискреції як можливості вибору одного з кількох варіантів правомірної поведінки.
Відповідно наведене вказує, що бездіяльність як предмет судового оскарження має місце тоді, коли в установлений статтею 220 КПК України термін слідчий, прокурор не виконує дій, визначених цією статтею як обов`язкові, - не повідомляє особу, яка заявила клопотання, про результати його розгляду та/або не приймає жодного з альтернативно можливих рішень - не задовольняє клопотання і не виносить мотивованої письмової постанови про відмову у його задоволенні (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 04 квітня 2019 року в провадженні №11-945сап18).
Однак, й не встановлено що скаржнику надано відповідь за результатами розгляду такого клопотання у встановлений ст. 220 КПК процесуальний строк.
Водночас, за частиною 2 ст.220 КПК України, про результати розгляду клопотання повідомляється особа, яка заявила клопотання. Про повну або часткову відмову в задоволенні клопотання складається вмотивована постанова, копія якої вручається особі, яка заявила клопотання, а у разі неможливості вручення з об`єктивних причин надсилається їй.
Оскільки в цій частині, слідчими не було дотримано вимоги процесуального закону та відповідь за результатами розгляду поданої ним 30.09.2025 заяви - заявником не отримана, слідчий суддя приходить до висновку про задоволення скарги в цій частині.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 55, 60, 303-304, 306-307 КПК України, -
П О С Т А Н О В И В :
Скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність слідчих, яка подана в порядку ст. 303 КПК України задовольнити частково.
В задоволенні скарги в іншій частині відмовити.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1