Справа № 939/788/25
УХВАЛА

Іменем України

16 грудня 2025 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 , у режимі відеоконференції з приміщення ДУ «Київський слідчий ізолятор»,

захисника адвоката ОСОБА_5 , дистанційно в режимі відеоконференцзв`язку,

потерпілої ОСОБА_6 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Бородянського районного суду в селищі Бородянка Бучанського району Київської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000004 від 02 січня 2025 року, про обвинувачення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, який зареєстрований і проживає у АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до обвинувального акта, ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

19 грудня 2024 року, приблизно о 17-й годині, ОСОБА_4 перебував разом із ОСОБА_6 у будинку по АДРЕСА_2 , де вживали алкогольні напої.

Під час вживання алкогольних напоїв між ОСОБА_4 і ОСОБА_6 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин стався конфлікт, під час якого у ОСОБА_4 виник кримінально протиправний умисел, спрямований на заподіяння ОСОБА_6 тілесних ушкоджень, реалізуючи який, ОСОБА_4 , перебуваючи в тому ж місці, в той же час, у стані алкогольного сп`яніння, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків у вигляді спричинення тілесного ушкодження ОСОБА_6 , вхопив її за волосся рукою і штовхнув, внаслідок чого остання впала на підлогу та, одразу після цього ОСОБА_4 підійшов до неї і наніс правою ногою невстановлену кількість ударів по голові та тулубу, в тому числі в область черевної порожнини, чим заподіяв ОСОБА_6 тілесні ушкодження у вигляді саден обличчя, параорбітальної гематоми справа, закритої черепно-мозкової травми та струсу головного мозку, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, а також тілесні ушкодження у вигляді закритої травми живота, розриву тонкого кишковика, дифузного серозно-фібрінозного перитоніту, які відносяться до категорії тяжких тілесних ушкоджень за ознакою, як небезпечна для життя.

За ухвалою слідчого судді Бородянського районного суду Київської області від 14 лютого 2025 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 13 квітня 2025 року (включно).

За ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 04 квітня 2025 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 03 червня 2025 року.

За ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 26 травня 2025 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 25 липня 2025 року.

За ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 22 липня 2025 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 21 вересня 2025 року.

За ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 10 вересня 2025 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 09 листопада 2025 року.

За ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 30 жовтня 2025 року відносно обвинуваченого ОСОБА_4 була продовжена дія запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 28 грудня 2025 року.

До суду надійшло клопотання прокурора Бородянського відділу Бучанської окружної прокуратури Київської області про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою терміном на два місяці, яке обґрунтоване тим, що ризики, які були наявні при продовженні дії запобіжного заходу під час судового розгляду, на даний час не зменшилися. ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, а тому знаючи про тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його судом винуватим, обвинувачений, який не має тісних соціальних зв`язків, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Крім того, обвинувачений може незаконно впливати на потерпілу та свідків, шляхом прохань, залякування, примусу, погроз або застосування насильства з метою надання ними неправдивих показань щодо обставин вчинення кримінального правопорушення. З огляду на те, що розгляд кримінального провадження по суті ще не розпочато та жоден із доказів судом не досліджений, то обвинувачений у разі не продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, може перешкоджати кримінальному провадженню, шляхом невиконання своїх процесуальних обов`язків. Також, ОСОБА_4 , який не має офіційного місця роботи, будучи раніше неодноразово судимим, у тому числі за кримінальні правопорушення проти здоров`я особи та кримінальні правопорушення із застосуванням чи погрозою застосування насильства, може вчинити інші кримінальні правопорушення. Тому, враховуючи вказані обставини, на думку прокурора, застосування менш суворого запобіжного заходу, не зможе запобігти вказаним ризикам і забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків, у зв`язку з чим є достатні підстави для продовження дії обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 клопотання підтримав і просив його задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_4 і його захисник адвокат ОСОБА_5 заперечували проти клопотання прокурора.

Потерпіла ОСОБА_6 і її представник адвокат ОСОБА_7 підтримали клопотання прокурора та просили його задовольнити.

Вислухавши думки сторін, оглянувши матеріали кримінального провадження, суд приходить до такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

1)переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2)знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3)незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4)перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5)вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі:

1) вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується;

3) вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого;

4) міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців;

5) наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання;

6) репутацію підозрюваного, обвинуваченого;

7) майновий стан підозрюваного, обвинуваченого;

8) наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого;

9) дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше;

10) наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення ;

11) розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини;

12) ризик продовження чи повторення протиправної поведінки, зокрема ризик летальності, що його створює підозрюваний, обвинувачений, у тому числі у зв`язку з його доступом до зброї.

Відповідно до вимог пунктів 1, 3, 4 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливо лише в передбачених законом випадках за встановленою законом процедурою. При цьому ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватись виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

У справі "Ілійков проти Болгарії" від 26 липня 2001 року Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Тримання під вартою завжди є законним, якщо є достатні підстави вважати, що існує необхідність у запобіганні вчиненню особою правопорушення чи ухиленню від правосуддя після вчинення злочину з тією метою, щоб особа, яка обґрунтовано обвинувачується у вчиненні злочину, постала перед компетентними органами.

Оцінюючи викладене, суд вважає, що тяжкість та обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_4 , тяжкість покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який не має тісних соціальних зв`язків, раніше неодноразово судимий за кримінальні правопорушення проти власності, в тому числі поєднані з насильством або з погрозою його застосування, а також кримінальні правопорушення проти життя та здоров`я особи, ніде не працює, свідчать про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений, перебуваючи на волі, з метою уникнути кримінальної відповідальності, може переховуватися від суду та незаконно впливати на потерпілу та свідків і застосування більш м`яких запобіжних заходів є недостатнім, а тому суд вважає за необхідне задовольнити клопотання прокурора та продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у межах двох місяців.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визнавати розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Задовольняючи клопотання про продовження відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд вважає за необхідне, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, не визначати обвинуваченому ОСОБА_4 розмір застави, оскільки він обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, вчиненого із застосуванням насильства.

Керуючись ст. 176, 177, 178, 183, 197, 199, 331 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Продовжити дію обраного відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в Державній установі "Київський слідчий ізолятор" до 13 лютого 2026 року.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Копії ухвали негайно після її проголошення вручити сторонам.

СуддяОСОБА_8