ЄУН справи: 336/3178/25
Номер провадження: 1-кп/336/578/2026
ВИРОК

іменем України

21 січня 2026 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000180 від 01.02.2025 за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, який має середню освіту, неодруженого, який не має утриманні неповнолітніх та малолітніх дітей, офіційно не працевлаштованого, раніше не судимого,

у вчиненні злочину, передбаченого ст. 336 КК України,

ВСТАНОВИВ:

24.10.2024 ОСОБА_4 , будучи військовозобов`язаним, прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 для проходження військово-лікарської комісії в період оголошеного Указом Президента України від 24.02.2022 №65/2022 «Про загальну мобілізацію» в редакції Указу Президента України від від 23 липня 2024 року № 470/2024 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації».

Цього ж дня, 24.10.2024, ОСОБА_4 пройшов військово-лікарську комісію (далі ВЛК) за результатами якої, згідно обліку даних та висновку ВЛК від 24.10.2024, ОСОБА_4 визнаний придатним для проходження військової служби під час мобілізації.

26.10.2024 після проходження ВЛК, ОСОБА_4 у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_3 , АДРЕСА_2 , відмовився отримувати від працівника ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 повістку на відправку на 27.10.2024 на 08:00 год. з необхідністю прибути на вказану дату та час до ІНФОРМАЦІЯ_3 з метою відправлення останнього до Навчального центру з подальшим проходженням служби у Збройних силах України за мобілізацією.

Однак, ОСОБА_4 , усупереч вимог ст. 65 Конституції України, ст. ст. 1, 39 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ, ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21 жовтня 1993 року № 3543-ХІІ, та Указу Президента України від 24.02.2022 №65/2022 «Про загальну мобілізацію» в редакції Указу Президента України від від 23 липня 2024 року № 470/2024 «Про продовження строку проведення загальної мобілізації» з метою ухилитися від призову за мобілізацією, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, будучи належним чином повідомленим про прибуття на конкретну дату та час, придатним за станом здоров`я для проходження військової служби та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, будучи попередженим про кримінальну відповідальність за ст. 336 КК України, умисно, без поважних на те причин, відмовився від отримання повістки по мобілізації до ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: АДРЕСА_2 на 27.10.2024 на 08-00 для подальшого проходження служби з надуманих підстав, з приводу чого співробітниками ІНФОРМАЦІЯ_3 складено Акт № 09 від 26.10.2024 про те, що військовозобов`язаний ОСОБА_4 відмовився від отримання повістки по мобілізації до ІНФОРМАЦІЯ_3 , в якому ОСОБА_4 поставив свій особистий підпис, яким засвідчив відмову від отримання повістки для проходження служби за мобілізацією. ОСОБА_4 був попереджений про кримінальну відповідальність за ст. 336 КК України у разі ухилення від призову за мобілізацією.

27 жовтня 2024 08-00 год. ОСОБА_4 до ІНФОРМАЦІЯ_3 без поважних причин не з`явився, до служби у Збройних Силах України не приступив, тим самим ухилився від призову на військову службу під час мобілізації.

Між прокурором Шевченківської окружної прокуратури м. Запоріжжя ОСОБА_9 та обвинуваченим за участі захисника ОСОБА_5 була укладена угода про визнання винуватості відповідно до ст.ст. 468, 472 Кримінального процесуального кодексу України.

В угоді про визнання винуватості сторони виклали формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію за ст. 336 Кримінального кодексу України, які ніким не оспорюються, зазначили істотні для даного кримінального провадження обставини. Згідно з угодою ОСОБА_4 повністю визнав свою винуватість у зазначеному кримінальному правопорушенні.

В угоді сторони також узгодили призначення обвинуваченому покарання у виді 3 років позбавлення волі із звільненням від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України, із покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Крім того, в угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому та його захиснику.

Розглядаючи, в порядку встановленому п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з такого

Так, відповідно до вимог ст.ст. 468, 469 КПК України у кримінальному провадженні у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена угода про визнання винуватості.

Прокурор та захисник в підготовчому судовому засіданні, вважаючи, що при укладенні даної угоди про визнання винуватості дотримані вимоги і правила Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, не заперечували проти затвердження даної угоди і призначення обвинуваченому узгодженого покарання та інші, передбачені угодою заходи.

Обвинувачений в судовому засіданні також просив суд вказану угоду затвердити, пояснив, що під час укладення угоди діяв добровільно, розуміє свої права та наслідки укладення угоди про визнання винуватості, просив суд затвердити угоду про визнання винуватості судом, дав згоду на застосування узгодженого виду покарання.

Крім того, при вирішенні питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості суд враховує, що кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 свою вину визнав, відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином.

В ході судового розгляду встановлено, що укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений повністю усвідомлює зміст укладеної угоди про визнання вини, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені ч. 5 ст. 474 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені п. 1 ч. 1 ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

Крім того, суд бере до уваги той факт, що узгоджені сторонами вид і міра покарання є відповідними ступеню тяжкості кримінального правопорушення та даним щодо особи обвинуваченого.

За частиною 5 статті 65 КК України у випадку затвердження вироком угоди про примирення або про визнання винуватості суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 475 КПК України, якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду та призначає узгоджену сторонами міру покарання.

Судом встановлено, що умови даної угоди відповідають вимогам Кримінального процесуального кодексу України та Кримінального кодексу України, не суперечать інтересам суспільства і не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб, фактичні підстави для визнання винуватості наявні, узгоджена міра покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, визначених положеннями ст. 65 КК України, а тому вважає за можливе затвердити угоду.

Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про можливість затвердження угоди від 08.04.2025 про визнання винуватості та призначення обвинуваченому узгодженого сторонами покарання.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся, речові докази та процесуальні витрати відсутні.

Керуючись вимогами ст.ст. 314, 373, 374, 475 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 08 квітня 2025 року, укладену між прокурором та обвинуваченим

Визнати ОСОБА_4 винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України, та призначити покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання строком на 2 роки, із покладенням таких визначених ст. 76 КК України обов`язків:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вирок може бути оскаржено з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України, до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1