ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/45/24 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1656/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне легке тілесне ушкодження
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні та обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 23 травня 2025 року відносно ОСОБА_7 , -

УСТАНОВИЛА

Цим вироком ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, який не одружений, має вищу освіту, навчається в інтернатурі у Харківському національному університеті імені В.Н. Каразіна за фахом «Ортопедія та травматологія», раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 100 (сто) годин.

Заявлений цивільний позов потерпілої ОСОБА_8 до ОСОБА_7 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 на відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням 10 000 гр. (десять тисяч гривень).

В іншій частині в задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_8 до ОСОБА_7 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 гр. (десять тисяч гривень).

Вирішено долю речових доказів відповідно до ст.100 КПК України.

Згідно вироку, 09.2023 приблизно о 13.00 год., ОСОБА_8 , рухаючись по проїжджій частині по вул. Весніна у м. Харкові на своєму автомобілі «PEUGEOT 107» д.р.н. НОМЕР_1 , разом з малолітньою донькою ОСОБА_9 , 2022 року народження, та під`їжджаючи до перехрестя з вул. Пушкінською у м. Харкові, маючи намір перелаштуватись з лівого ряду дорожнього руху праворуч, увімкнувши при цьому сигнал світлового покажчика повороту, переконалась, що нема ніяких перешкод, почала виконувати вказаний маневр перебудови на невеликій швидкості.

В подальшому, перебуваючи у лівій смузі у заторі, поблизу буд. № 3Б по вул. Матюшенко у м. Харкові, ОСОБА_8 , побачивши перед собою автомобіль «SMART» д.р.н. НОМЕР_2 , за кермом якого перебував раніше не знайомий їй ОСОБА_7 , вийшла зі свого автомобілю, підійшла до водійських дверей вказаного автомобіля і зробила зауваження останньому за його зухвалі дії на проїжджій частині, виражені у недотриманні ним, на її думку, правил дорожнього руху, внаслідок яких вона, будучи наляканою за своє життя та життя своєї малолітньої доньки ОСОБА_9 , 2022 року народження, та щоб уникнути ДТП, мала швидко перебудуватись в лівий ряд.

ОСОБА_7 , діючи з раптово виниклим прямим умислом, спрямованим на спричинення тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки і свідомо бажаючи їх настання, дістав зі своєї сумки газовий балончик «Тризуб-4», тобто засіб, який має сльозогінну та дратівну дію та, тримаючи його у своїй руці, через відкрите водійське вікно свого автомобілю розпорошив газ в ділянку очей ОСОБА_8 .

В результаті протиправних дій ОСОБА_7 . ОСОБА_8 спричинені тілесні ушкодження, а саме: хімічний опік рогівки 1 ст. кон`юнктиви 1ст. шкіри повік 1ст. обох очей. Міопія слабкого ступеню обох очей, який міг виникнути в результаті дії хімічного агенту. Хімічний опік рогівки 1 ст. кон`юнктиви 1 ст. шкіри повік 1 ст. обох очей - викликав незначні скороминущі наслідки, тривалість не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п.п. 2.3.2. «Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 відноситься до легких тілесних ушкоджень.

Отже, ОСОБА_7 , вчинив кримінальний проступок, передбачений ч. 1 ст. 125 КК України, тобто спричинення умисних легких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі зі зміненими доводами прокурор просить вирок суду скасувати та звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності на підставі п.1 ч.1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Вказує, що строки притягнення ОСОБА_7 до кримінальної відповідальності сплинули 08.09.2025 року, а тому ОСОБА_7 підлягає звільненню від кримінальної відповідальності.

Також з вказаним вироком не погодився обвинувачений ОСОБА_7 який в своїй апеляційній скарзі просить вирок районного суду змінити, пом`якшити покарання і призначити покарання у виді штрафу.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог зазначає, що судом при винесенні вироку не було враховано те, що ініціатором конфлікту була сама потерпіла, яка переслідувала обвинуваченого на автомобілі, тричі доганяла його автомобіль, стукала і била по ньому.

Протиправна поведінка потерпілої в даному випадку може бути розцінена, як провокація злочину, що може пом`якшити покарання.

Поряд з вказаним, в подальшому обвинувачений подав клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку із закінченням строків давності відповідно до п.1 ч.1 ст.49 КК України, оскільки з дня вчинення кримінального правопорушення минуло більше двох років, протягом цього строку будь яких інших кримінальних правопорушень вчинено не було.

Від представника потерпілої ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_10 надійшли заперечення на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 в яких адвокат просить у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого відмовити, апеляційну скаргу прокурора задовольнити. Вирок районного суду скасувати в частині призначеного покарання ,внаслідок м`якості та призначити покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у виді 200 годин громадських робіт.

Також просить стягнути з обвинуваченого ОСОБА_7 витрати на професійну правничу допомогу в апеляційному суді в розмірі 10 400 гривень.

В подальшому представник потерпілої адвокат ОСОБА_10 надіслав на адресу суду заперечення на змінену апеляційну скаргу прокурора та клопотання обвинуваченого про закриття кримінального провадження.

Вказує, що обвинувачений свою вину у вчиненому не визнав, подав апеляційну скаргу, в якій просив пом`якшити призначене покарання, щодо фактичних обставин справи в апеляційній скарзі не заперечував.

Вважає, що суд апеляційної інстанції має зазначити у своїй ухвалі висновки щодо винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, яке йому було інкриміновано.

Від представника потерпілої, обвинуваченого та його захисника надійшли клопотання про проведення судового розгляду 22 жовтня 2025 року за їх відсутності.

Колегія суддів вважає за можливе проводити судовий розгляд за відсутності сторін кримінального провадження, враховуючи, що їх позиція була з`ясована під час судового засідання в суді апеляційної інстанції, яке відбулось 16 жовтня 2025 року.

Заслухавши суддю-доповідача, думку учасників кримінального провадження, які були висловлені сторонами під час судового засідання 16 жовтня 2025 року, зокрема думку обвинуваченого та його захисника, які просили звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, думку прокурора, яка підтримала свою апеляційну скаргу зі зміненими доводами в повному обсязі та просила закрити кримінальне провадження у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони обвинувачення зі зміненими доводами та клопотання обвинуваченого підлягають задоволенню, а у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого належить відмовити.

Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження обвинувачений звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, відповідно до якої просив пом`якшити призначене судом покарання.

Обвинувачений у своїй скарзі не оспорював фактичні обставини справи та правильність кваліфікації його дій судом першої інстанції.

Потерпіла та її представник апеляційну скаргу не подавали, заперечень проти встановленої кваліфікації дій обвинуваченого також не висловлювали.

Прокурор вважав за необхідне звільнити обвинуваченого від кримінальної відповідальності.

13 жовтня 2025 року, обвинувачений надіслав на адресу апеляційного суду клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності на підставі п.1 ч.1 ст. 49 КК України.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом у зв`язку із звільненням особи від кримінальної відповідальності.

У відповідності до положень ч. 3 ст. 288 КПК України, суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

На підставі ч.1 ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Згідно з п.1 ч.1 ст.49КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України є безумовним, оскільки приводом для нього є саме закінчення передбачених законом України про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення вини особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку.

Статтею 350 КПК України передбачено, що клопотання учасників судового провадження розглядаються судом після того, як буде заслухана думка щодо них інших учасників судового провадження, про що постановлюється ухвала.

Як вбачається з формулювання обвинувачення, встановленого судом, обвинувачений ОСОБА_7 вчинив кримінальний проступок, передбачений ч.1 ст.125 КК України, 08.09.2023 року, тобто з дня вчинення ОСОБА_11 цього кримінального правопорушення і до дня апеляційного розгляду пройшло більше 2 років.

Матеріали судового провадження не містять відомостей про те, що обвинувачений протягом цього строку вчинив нове кримінальне правопорушення чи ухилявся від слідства або суду.

Злочин, що передбачений ч.1 ст.125 КК України, відповідно до класифікації кримінальних правопорушень за ст.12 КК України, є кримінальним проступком.

Під час судового розгляду в суді апеляційної інстанції 16 жовтня 2025 року обвинувачений просив звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності і закрити кримінальне провадження.

При цьому, колегія суддів роз`яснила обвинуваченому ОСОБА_7 , про те, що звільнення від кримінальної відповідальності, внаслідок застосування положень ст.49 КК України, не є реабілітуючою обставиною.

Колегією суддів також роз`яснено обвинуваченому, що звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності не звільняє його від обов`язку щодо відшкодування завданої шкоди потерпілому, у разі ухвалення відповідного судового рішення.

Що стосується невизнання винуватості обвинуваченим, то колегія суддів, зазначає наступне.

Невизнання обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ним свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання.

Дане твердження узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду від 17.06.2020 року (справа №598/1781/17), згідно якого звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України (сплив строків давності) є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.

Крім того, судом апеляційної інстанції роз`яснено обвинуваченому, що на момент апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення його до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою п.1 ч.1 ст. 49 КК України, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК України, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження за п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України, а також його процесуальне право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї нереабілітуючої підстави та наслідки такого заперечення.

Отже, невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 вини у вчиненні кримінального правопорушення, але за наявності його згоди на звільнення від кримінальної відповідальності, враховуючи роз`яснення йому підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження, не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони захисту про таке звільнення.

З огляду на викладене та з урахуванням вимог ч.1 ст.417, п.1 ч.2 ст. 284, ст.288 КПК України, належить звільнити ОСОБА_7 від кримінальності відповідальності за ч.1 ст.125 КК України на підставі п.1 ч. 1 ст. 49 КК України, що обумовлює скасування оскаржуваного вироку та закриття кримінального провадження, у зв`язку з чим клопотання сторони захисту підлягає задоволенню.

При цьому апеляційну скаргу обвинуваченого належить залишити без задоволення, з огляду на прийняте процесуальне рішення щодо необхідності закриття провадження у справі.

Разом з тим, відповідно до змісту ст. 129 КПК України, суд може прийняти рішення про повне або часткове задоволення цивільного позову лише у разі ухвалення обвинувального вироку або постановлення ухвали про застосування примусових заходів виховного або медичного характеру. Суд позбавлений можливості вирішити цивільний позов про відшкодування шкоди, заподіяної вчиненням кримінальних правопорушень, у разі постановлення ухвали про звільнення особи від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закриттям провадження, оскільки в такому випадку оскаржуваний вирок підлягає скасуванню, в тому числі, в частині вирішення цивільного позову.

Колегія суддів роз`яснює, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, та закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч. 2 ст. 284 КПК України, не є реабілітуючою підставою, а тому потерпіла ОСОБА_8 не позбавлена процесуальної можливості звернутися до суду з цивільним позовом в порядку цивільного судочинства.

При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 126 КПК України суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються із витрат на правову допомогу.

Згідно з п.3 ч.1 ст. 91 КПК України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат у кримінальному провадженні підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.2 ст. 92 КПК України обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат, покладаються на сторону, що їх подає.

Відповідно до правової позиції, висловленої у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у постанові від 03.10.2019 по справі № 922/445/19, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

Витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною, чи тільки має бути сплачено (Постанова Верховного Суду від 18.08.2021 у справі №300/3178/20).

Відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах КЦС ВС від 09.06.2020 року по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені.

Крім того, у згаданих вище постановах Верховний Суд зазначає, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін).

Колегія суддів враховує, що обвинувачений ОСОБА_7 звільняється від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п.1 ч.1 ст.49 КК України, що є нереабілітуючою підставою.

Нереабілітуючі підстави закриття кримінального провадження означають, що стосовно особи зібрано достатньо доказів і сама особа це не заперечує, однак у силу певних обставин кримінальне провадження щодо цієї особи виключається саме якщо з дня вчинення нею злочину і до набрання вироком законної сили минули встановлені законом строки.

У разі згоди особи на завершення кримінального провадження, всі процесуальні витрати, понесені, в даному випадку потерпілою в межах цього кримінального провадження, повинен відшкодувати саме обвинувачений ОСОБА_7 ..

Визначаючи розмір витрат, понесених потерпілою на правову допомогу, колегія суддів враховує особливості розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції, її значення для учасників, майновий стан обвинуваченого, беручи до уваги складання відзиву цивільного відповідача ОСОБА_7 , складання заперечення на апеляційну скаргу прокурора, складання заперечення на змінену апеляційну скаргу прокурора та клопотання обвинуваченого, участь представника потерпілої у судових засіданнях, виходячи з критеріїв їх виправданості, розумності їх розміру, співмірності та складністю справи про вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи вказане, колегія суддів вважає, що витрати на правову допомогу в суді першої інстанції доведені частково, а тому підлягають стягненню з обвинуваченого в розмірі 10000 гривень.

При цьому витрати на правову допомогу, понесені потерпілою в суді апеляційної інстанції доведені в повному обсязі, а саме в розмірі 10400 гривень.

Поряд з вказаним, враховуючи, що вирок районного суду підлягає скасуванню, суду апеляційної інстанції належить вирішити питання щодо речових доказів за правилами ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 126, 284, 404, 405, 407, 417, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора зі зміненими доводами задовольнити.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_7 про звільнення від кримінальної відповідальності задовольнити.

Вирок Київського районного суду м. Харкова від 23 травня 2025 року відносно ОСОБА_7 - скасувати.

Звільнити ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності, на підставі ст. 49 КК України, а кримінальне провадження - закрити.

Стягнути з ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 витрати на професійну правничу допомогу, понесені потерпілою в суді першої інстанції у розмірі 10 000 гр. (десять тисяч гривень).

Стягнути з ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_3 витрати на професійну правничу допомогу, понесені потерпілою в суді апеляційної інстанції у розмірі 10 400 гр. (десять тисяч чотириста гривень).

Речові докази:

- аудіозапис виклику служби ЕМД 08.09.2023 за адресою: АДРЕСА_4 до ОСОБА_8 , яка скопійована на DVD-R диск, та зберігається в матеріалах кримінального провадження №0000532 (т. 1 а.с. 179); відеозапис з боді камер патрульних поліцейських, екіпаж 1207 за 08.09.2023, які скопійовані на DVD-R диск, який зберігається в матеріалах кримінального провадження №0000532 (т. 1 а.с. 185) зберігати в матеріалах кримінального провадження;

- балончик, на передній стороні якого мається напис червоного кольору «Тризуб-4», який приєднано до матеріалів кримінального провадження №0000532 (т. 1 а.с. 180) знищити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Головуючий -

Судді -