Справа №949/140/26
Провадження №1-кп/949/213/26
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

про призначення судового розгляду та продовження строку тримання під вартою

03 лютого 2026 року Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

обвинуваченого: ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

потерпілого: ОСОБА_6 ,

провівши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дубровиця в режимі відеоконференцзв`язку підготовче судове засідання по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000302 від 05 листопада 2025 року по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України,

В С Т А Н О В И В

З Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону на розгляд Дубровицького районного суду надійшли матеріали кримінального провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України із затвердженим обвинувальним актом.

Ухвалою суду від 02 лютого 2026 року по вказаному провадженню було призначено підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор вважав достатньою наявність підстав для призначення кримінального провадження до судового розгляду.

Крім того, до початку проведення підготовчого судового засідання від прокурора надійшло клопотання, яке він підтримав у судовому засіданні, про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 строку тримання під вартою, який закінчується 05 лютого 2026 року. В обґрунтування поданого клопотання прокурор зазначив, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні тяжкого умисного злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років. Досудове розслідування у кримінальному провадженні завершене, обвинувальний акт скеровано до суду, однак судовий розгляд на даний час не завершено, не допитані всі свідки та потерпілий, а також не досліджені всі письмові й речові докази. У зв`язку з цим ризики, які стали підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися та продовжують існувати. Зокрема, сторона обвинувачення посилається на наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 4 та 5 частини першої статті 177 КПК України, а саме можливість переховування обвинуваченого від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, незаконного впливу на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином, а також вчинення іншого кримінального правопорушення. Також прокурор зазначає, що обвинувачений не має стабільних соціальних і трудових зв`язків, офіційно не працевлаштований. Крім того, ОСОБА_4 проходив військову службу, однак самовільно залишив військову частину та фактично не виконував покладених на нього військових обов`язків, що, на думку сторони обвинувачення, свідчить про схильність обвинуваченого до невиконання встановлених обов`язків та підвищує ризик ухилення від суду і невиконання процесуальних обов`язків у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу. Окрім цього, потерпілий та свідки є близькими родичами обвинуваченого, що, на думку прокурора, підвищує ризик незаконного впливу на них у разі застосування альтернативних запобіжних заходів. За таких обставин прокурор вважає, що застосування до ОСОБА_4 альтернативних запобіжних заходів, не пов`язаних із триманням під вартою, не зможе забезпечити його належної процесуальної поведінки та не усуне вказаних ризиків, у зв`язку з чим просить продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою без визначення розміру застави.

Обвинувачений та його захисник щодо призначення справи до судового розгляду не заперечували. Стосовно вирішення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, просили відмовити у його задоволенні та обрати більш м`який запобіжний захід.

Заслухавши прокурора, обвинуваченого та захисника обвинуваченого, вивчивши обвинувальний акт, суд приходить до висновку, що кримінальне провадження підлягає призначенню до судового розгляду, а запобіжний захід обвинуваченому у вигляді продовження строку тримання під вартою, необхідно продовжити з наступних підстав.

Обвинувальний акт складено у відповідності до вимог кримінально-процесуального законодавства, при його затвердженні прокурором дотримані вимоги закону. Підстав для направлення обвинувального акту для визначення підсудності не встановлено, дане кримінальне провадження підсудне Дубровицькому районному суду Рівненської області. Підстав для закриття кримінального провадження не вбачається.

Як вбачається з матеріалів обвинувального акту, ухвалою слідчого судді Дубровицького районного суду Рівненської області від 06 листопада 2025 року стосовно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк до 04 січня 2026 року, який ухвалою цього ж суду від 29 грудня 2025 року продовжено до 05 лютого 2026 року (а.с.8, 51-53).

Судом встановлено, що солдат ОСОБА_4 обвинувачується у тому, що він, будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, 04 листопада 2025 року, близько 23 год. 30 хв., знаходячись у будинку за місцем свого проживання, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , перебуваючи в кухонній кімнаті, під час словесного конфлікту з батьком ОСОБА_6 , що виник на побутовому ґрунті, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою заподіяння тілесних ушкоджень, умисно наніс ОСОБА_6 удар ножем в область грудної клітини, внаслідок чого спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді колото-різаної рани передньої поверхні грудної клітки зліва, з проникненням у ліву плевральну порожнину, з ушкодженням судин, з ознаками внутрішньогрудної кровотечі, а також колото-різаної рани передньої поверхні перикарду та передньої стінки м`язу лівого шлуночка серця, які в комплексі відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент заподіяння.

Дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 першою ст. 121 КК України, як умисне тяжке тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння.

Відповідно до ч.3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчиняти інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Згідно ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Статтею 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та в порядку, встановлених законом.

При розгляді вказаного клопотання, суд враховує загальне положення щодо розумних строків тримання під вартою у таких випадках, які викладено у правовій позиції ЄСПЛ рішенні у справі «Харченко проти України» згідно якого розумність строку тримання під вартою не може оцінюватись абстрактно, вона має оцінюватись у кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливість аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості превалює над принципом поваги над особистістю.

Крім того, у пункті 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції» значиться, що суспільний інтерес з урахуванням презумпції невинуватості виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Пунктом 1 ст. 5 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім, зокрема, законного арешту або затримання особи для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом, і відповідно до процедури, встановленої законом.

Отже, право на свободу та особисту недоторканість не є абсолютним і може бути обмежене, але тільки на підставах та в порядку, які чітко визначені в законі.

Крім того, приймаючи рішення про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд виходить з того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Згідно зі статтею 178 КПК України суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі стосовно індивідуальних особливостей підозрюваного/обвинуваченого.

Судом встановлено, що обвинуваченому ОСОБА_4 інкримінується вчинення кримінального правопорушення, яке законодавцем віднесено до категорії тяжких злочинів. Даних, які б вказували на неможливість продовження до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою не встановлено.

Виходячи з положень КПК України, суд вважає, що прокурором доведено, що ризики передбачені п.п. 1, 3, 4, 5 ч.1 ст. 177 КПК України, які стали підставою для застосування та продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_4 не перестали існувати, а тому враховуючи матеріали справи, які свідчать, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч. 1 ст. 176 КПК України, не буде достатнім для забезпечення відсутності визначених вище ризиків, оскільки не забезпечить належної поведінки обвинуваченого під час розгляду справи, тому позицію сторони захисту про можливість зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою на більш м`який запобіжний захід не можливо визнати такою, що ставить під сумнів викладені вище висновки суду.

Таким чином, зважаючи на обставини вчинення кримінального правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_4 обвинувачується, його тяжкість та суспільну небезпеку, відсутність доказів про наявність у обвинуваченого міцних соціальних зв`язків та стримуючих факторів, зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», суд приходить до висновку, що обвинуваченому необхідно продовжити винятковий вид запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Як визначено в ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Разом із тим, відповідно до п.1 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Задовольняючи клопотання про продовження строку тримання під вартою та враховуючи, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, яке вчинене із застосуванням насильства, суд, відповідно до частини четвертої статті 183 КПК України, дійшов висновку про можливість не визначати обвинуваченому розмір застави.

Таким чином, є достатні підстави для призначення даного кримінального провадження до судового розгляду та продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.

Керуючись ст.ст.177, 183,197, 314-316 КПК України суд,-

У Х В А Л И В :

Призначити кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дубровицького районного суду (м.Дубровиця вул.Миру,2а Рівненської області) на 11 лютого 2026 року о 10:30 год.

Клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження строку тримання під вартою - задоволити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю, зареєстрованому та фактично проживаючому по АДРЕСА_1 , з середньою освітою, неодруженому, непрацюючому, військовослужбовцю військової служби за призовом під час мобілізації, солдату, раніше не судимому, громадянину України, строк тримання під вартою без визначення розміру застави на строк шістдесят днів, тобто до 03 квітня 2026 року включно.

Ухвала щодо продовження строку запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Розгляд кримінального провадження здійснювати суддею одноособово.

В судове засідання викликати прокурора, обвинуваченого, потерпілого та захисника обвинуваченого.

Ухвала в частині продовження строку тримання під вартою може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду протягом семи днів з дня її оголошення. В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 04 лютого 2026 року о 11-30 год.

Суддя: підпис

Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького

районного суду Рівненської області ОСОБА_1