УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2026 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

адвоката ОСОБА_3

заявника ОСОБА_4 ,

слідчого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Вінницького міського суду Вінницької області клопотання директора ПАТ «Вінницький проектний інститут» ОСОБА_4 , про скасування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, що застосовано ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 04.02.2025 (справа № 127/3630/25), в рамках кримінального провадження № 0000190 внесеного до ЄРДР 14.10.2024, за фіксації судового розгляду технічними засобами,

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького міського суду Вінницької області надійшли матеріали клопотання директора ПАТ «Вінницький проектний інститут» ОСОБА_4 , про скасування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, що застосовано ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 04.02.2025 (справа № 127/3630/25), в рамках кримінального провадження № 0000190 внесеного до ЄРДР 14.10.2024.

Клопотання мотивовано тим, що ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 04 лютого 2025 року у справі № 127/3630/25 (провадження 1 -кс/127/1634/25) накладено арешт на майно, шляхом заборони вчинення суб`єктами державної реєстрації у тому числі державним чи приватним нотаріусам будь-яких реєстраційних дій щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:036:0235, цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,8316га, яка на праві спільної приватної власності належать ПрАТ «Вінницький проектний інститут», ТОВ «Стратіївський агроресурс», ТОВ «Корпус-Т», фізичним особам ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а також на всі наявні об`єкти на цій земельній ділянці, що встановлені, споруджені будівлі, об`єкти незавершеного будівництва, малі архітектурні форми.

На теперішній час, враховуючи значний час досудового розслідування, а також відсутність фактів повідомлення про підозру будь кому, виникла необхідність скасування арешту на майно.

Зазначений арешт порушує права власника майна, гарантовані Конституцією України.

Згідно норм ст. 316-321 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Суб`єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені статтею 2 цього Кодексу. Усі суб`єкти права власності є рівними перед законом.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Відповідно до ст. 16 КПК України, - позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Пунктом 2 частини 1 статті 174 КПК України встановлено, що арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Згідно статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до статті 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

За загальним правилом, закріпленим у ч. 3 ст. 132 КПК України, застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі і арешт майна, допускається тільки у разі коли потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора та одночасно з цим може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням. Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься верховенство права, законність та недоторканність права власності.

Засада недоторканності права власності у кримінальному провадженні випливає із поваги до права власності, позбавлення права власності та контролю з боку держави щодо використання власності, які закріплені у ст. 1 Протоколу. Особливе значення цього принципу пояснюється і закріпленням його серед загальних засад кримінального провадження (п. 9 ч. 1 ст. 7, ст. 16 КПК України).

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Тлумачення цього положення як захисту права власності було здійснено ЄСПЛ у справі Маркс проти Бельгії (Marckx v. Belgium), заява № 6833/74 від 13 липня 1979 р., в якому суд зазначив: «Визнаючи, що кожен має право мирно володіти своїм майном, ст. 1 у своїй суті забезпечує право власності». Обмеження права власності не тільки має ґрунтуватися на законі, а знаходитись під дією судового контролю і мати тимчасовий характер.

Європейським судом з прав людини у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що під час вирішення питання щодо можливості утримання державою речових доказів належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом і правомірною метою, а з іншого вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей державою в кожному випадку має бути очевидна істотна причина.

У справі «Свіргунець проти України» ЄСПЛ навів висновки про те, що будь-яке втручання в мирне володіння майном має супроводжуватися процесуальними гарантіями, які надають відповідній фізичній чи юридичній особі обгрунтовану можливість звернутися зі своєю справою до компетентних органів державної влади для ефективного оскарження заходів, які становлять втручання у права, гарантовані цим положенням. Під час оцінки дотримання цієї умови необхідно здійснити комплексний розгляд відповідних судових та адміністративних процедур.

У кримінальному провадженні має існувати розумне співвідношення пропорційності між засобами, що застосовуються, і метою, яку прагнуть досягти будь-які заходи, що застосовуються державою, у тому числі заходи, спрямовані на контроль за використанням майна приватної особи. Ця вимога виражається у понятті "справедливого балансу", який повинен бути досягнутий між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основних прав особи. Для того, щоб визначити пропорційність відповідного заходу, необхідно враховувати його тривалість, а також його необхідність з огляду на хід кримінального провадження.

У користуванні ПрАТ «Вінницький проектний інститут» на підставі держаного акту на право постійного користування серії Б № 000127 від 1980 року знаходилась в користуванні земельна ділянка з кадастровим номером :01:036:0178 площею 1,0044 га за адресою: м. Вінниця, вул. Київська, 14.

В подальшому, ПрАТ «Вінницький проектний інститут» здійснював продаж свого нерухомого майна іншим особам, а саме: ТОВ «Стратіївський агроресурс», ТОВ «Корпус- Т», ОСОБА_6 та ОСОБА_7 .

Після скасування вищезазначеного державного акту на право користування земельною ділянкою, за згодою всіх співвласників нерухомого майна, виникла необхідність оформити право користування земельною ділянкою на якій воно розташовано. Для чого зазначені співвласники нерухомого майна звернулись до органу місцевого самоврядування.

Так, рішенням виконкому Вінницької міської ради № 2504 від 17.11.2022 надано дозвіл на поділ земельної ділянки з кадастровим номером :01:036:0178 на земельні ділянки площами: 0,8316 га, 0,1325 гата 0,0403 га.

Відтак, була утворена земельна ділянка площею 0,8316 га з кадастровим номером :01:036:0235.

09.04.2024 Вінницькою міською радою укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :01:036:0235 (утворена в результаті поділу вищевказаної земельної ділянки) площею 0,83 га з ПрАТ «Вінницький проектний інститут», ТОВ «Стратіївський агроресурс», ТОВ «Корпус-Т», ОСОБА_6 та ОСОБА_7 за ціною 10 160 379 гривень, відповідно до експертної грошової оцінки розробленої ТОВ «Вінекс» на замовлення Вінницької міської ради.

Розумність та співрозмірність обмеження права власності законних власників зазначеного майна суперечить завданням кримінального провадження. Зазначений захід забезпечення кримінального провадження порушує права заявника, оскільки призводить до надмірного обмеження прав, тому вказаний арешт підлягає скасуванню.

На підставі вищевикладеного директор ПАТ «Вінницький проектний інститут» ОСОБА_4 просила слідчого суддю скасувати арешт що застосовано ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 04.02.2025 (справа № 127/3630/25), в рамках кримінального провадження № 0000190 внесеного до ЄРДР 14.10.2024 в частині заборони вчинення суб`єктами державної реєстрації у тому числі державним чи приватним нотаріусам будь-яких реєстраційних дій щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:036:0235, цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,8316га, яка на праві спільної приватної власності належать ПрАТ «Вінницький проектний інститут», ТОВ «Стратіївський агроресурс», ТОВ «Корпус-Т», фізичним особам ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а також щодо всіх наявних об`єктів на цій земельній ділянці, що встановлені, споруджених будівель, об`єктів незавершеного будівництва, малих архітектурних форм.

Адвокат ОСОБА_3 , під час судового розгляду клопотання підтримала за обставин викладених у ньому та просила задовольнити у повному обсязі.

Під час судового розгляд заявник ОСОБА_4 клопотання підтримала та просила задовольнити.

Слідчий ОСОБА_5 в судовому засіданні слідчому судді пояснив, що відомості до ЄРДР було внесено за фактом можливої реалізації уповноваженими особами Вінницької міської ради земельної ділянки за заниженою вартістю, на даний час було проведено експертизу вартості земельної ділянки за результатами якої порушень встановлено не було, на підставі встановленої інформації було прийнято рішення про закриття кримінального провадження в даній частині, яке на даний час є не скасованим. Надав додаткові письмові матеріали на підтвердження своїх доводів.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали клопотання слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи наведене, судовий розгляд клопотання здійснювався за відсутності фіксації судового процесу технічними засобами.

Слідчим суддею встановлено, що ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 04.02.2025 (справа № 127/3630/25), в рамках кримінального провадження № 0000190 внесеного до ЄРДР 14.10.2024, було накладено арешт шляхом заборони вчинення суб`єктами державної реєстрації у тому числі державним чи приватним нотаріусам будь-яких реєстраційних дій щодо земельної ділянки з кадастровим номером :01:036:0235, цільове призначення - для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,8316га, яка на праві спільної приватної власності належать ПрАТ «Вінницький проектний інститут», ТОВ «Стратіївський агроресурс», ТОВ «Корпус-Т», фізичним особам ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , а також щодо всіх наявних об`єктів на цій земельній ділянці, що встановлені, споруджених будівель, об`єктів незавершеного будівництва, малих архітектурних форм.

Разом з тим, постановою старшого слідчого СУ ГУНП у Вінницькій області підполковника поліції ОСОБА_5 від 02.12.2025 кримінальне провадження № 0000190 внесене до ЄРДР 14.10.2024 закрито у зв`язку з відсутністю в діях посадових осіб Вінницької міської ради, ПрАТ «Вінницький проектний інститут», ТОВ «Стратіївський агроресурс», ТОВ «Корпус-Т», фізичних осіб ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно до ч. 3 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 174 КПК України: 1. Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

2. Клопотання про скасування арешту майна розглядає слідчий суддя, суд не пізніше трьох днів після його надходження до суду. Про час та місце розгляду повідомляється особа, яка заявила клопотання, та особа, за клопотанням якої було арештовано майно.

3. Прокурор одночасно з винесенням постанови про закриття кримінального провадження скасовує арешт майна, якщо воно не підлягає спеціальній конфіскації.

4. Суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

Разом із тим, за приписами частини 4, якою доповнено ст. 132 КПК Законом України «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння» № 2810-IX від 01 грудня 2022 року (набрав чинності 29 грудня цього ж року), ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Після закриття кримінального провадження втручання у сферу приватних інтересів (арешт майна) фактично набуває свавільного характеру, з огляду на що приписи ч. 4 ст. 132 КПК України є дієвим засобом реалізації положень ст. 3 Конституції України, ст. 13 Конвенції задля усунення порушення прав власника або володільця майна.

Приписи ч. 4 ст. 132 КПК України є нормою, за якою в КПК України встановлено порядок припинення арешту майна після закриття кримінального провадження, застосування якої у взаємозв`язку із положеннями ч. 1 ст. 170 цього Кодексу скасовує обмеження, застосовані під час досудового розслідування.

Імперативні приписи ч. 4 ст. 132 КПК України вимагають поводження з вказаним вище майном з боку прокурора, органу досудового розслідування, державної влади чи місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, фізичних осіб та інших суб`єктів суспільних відносин як таким, що не є арештованим в порядку, передбаченому КПК України. За відсутності інших законних підстав, позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, стосовно якого арешт припинив свою дію, є протиправним і тягне відповідальність, передбачену законом.

Отже, у разі закриття кримінального провадження постановою слідчого або прокурора, ухвала слідчого судді про накладення арешту на майно (речові докази) припиняє свою дію, з огляду на що припиняє свою дію і застосоване слідчим суддею позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування відповідним майном. Після закриття кримінального провадження в порядку, передбаченому законом слідчим, речовий доказ перебуває у володінні органу досудового розслідування за відсутності процесуального рішення про арешт майна.

У Рішенні від 3 жовтня 1997 року № 4-зп Конституційний Суд України виходив із того, що загальновизнаним є те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило «lex posterior derogat priori» - «наступний закон скасовує попередній». Таким чином, повноважний орган конституційної юрисдикції визначив порядок подолання правових колізій шляхом застосування принципу, відповідно до якого новий закон скасовує положення закону, прийнятого раніше, якщо обидва ці закони регулюють аналогічні види правовідносин та містять суперечливі між собою положення.

Принцип верховенства права вимагає суддівської дії у ситуаціях, коли співіснують суперечливі норми одного ієрархічного рівня. У таких ситуаціях до судів різних видів юрисдикції висунуто вимогу застосовувати класичні для юридичної практики формули (принципи): «закон пізніший має перевагу над давнішим» (lex posterior derogat priori) - «закон спеціальний має перевагу над загальним» (lex specialis derogat generali) - «закон загальний пізніший не має переваги над спеціальним давнішим» ( lex posterior generalis non derogat priori speciali ). В Рішенні від 18 червня 2020 року № 5-р(II)/2020 Конституційний Суд України зазначив, що якщо суд не застосовує цих формул (принципів) за обставин, що вимагають від нього їх застосування, то принцип верховенства права втрачає свою дієвість. Імператив надання дієвості принципові верховенства права вимагає одночасного застосування всіх трьох класичних формул.

В даному випадку, кримінальне провадження № 0000190 внесене до ЄРДР 14.10.2024 було закрито у зв`язку із відсутністю складу кримінального правопорушення, і з цього моменту припинила дію ухвала слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 04.02.2025 (справа № 127/3630/25), наслідком чого є скасування арешту як заходу забезпечення кримінального провадження.

Таким чином, у разі закриття слідчим, прокурором кримінального провадження в порядку, передбаченому КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження, серед яких і арешт майна, припиняють свою дію в силу прямої вказівки ч. 4 ст. 132 КПК України.

З вказаним висновком погоджується об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного суду у справі №554/2506/22 від 15 квітня 2025 року.

З огляду на викладене, враховуючи те, що на даний час арешт накладений ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 04.02.2025 (справа № 127/3630/25), в рамках кримінального провадження № 0000190 внесеного до ЄРДР 14.10.2024 фактично припинив свою дію, а тому слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання директора ПАТ «Вінницький проектний інститут» ОСОБА_4 , про скасування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, що застосовано ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 04.02.2025 (справа № 127/3630/25), в рамках кримінального провадження № 0000190 внесеного до ЄРДР 14.10.2024 є необґрунтованим, недоведеним та таким, що задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 169, 170 172, 174, 309, 369, 370, 372 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні клопотання директора ПАТ «Вінницький проектний інститут» ОСОБА_4 , про скасування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, що застосовано ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 04.02.2025 (справа № 127/3630/25), в рамках кримінального провадження № 0000190 внесеного до ЄРДР 14.10.2024 відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя