Справа № 297/208/26
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2026 рокум. Берегове

Слідчий суддя Берегівського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши скаргу ОСОБА_3 про незаконне затримання ОСОБА_4 в порядку ст. 206 КПК України,

В С Т А Н О В И В:

23.01.2026 року до слідчого судді Берегівського районного суду Закарпатської області надійшла скарга ОСОБА_3 про незаконне затримання ОСОБА_4 в порядку ст. 206 КПК України, в якій скаржник просить зобов`язати ІНФОРМАЦІЯ_1 негайно доставити ОСОБА_3 до суду для з`ясування підстав позбавлення волі та визнати незаконним його затримання та тримання у приміщенні РТЦК та СП з 17.01.2026 року та негайно звільнити його як незаконно затриманого.

Скаргу мотивує тим, що ОСОБА_3 є членом релігійної організації Свідків Єгови в Україні, його релігійні переконання не дозволяють проходити військову службу, однак 17.01.2026 року, близько 10:00 години, його зупинили на вулиці працівники правоохоронних органів та попросили документи на автомобіль, потім документи, які посвідчують особу. Після чого, попросили проїхати з ними до РТЦК та СП. Прибувши до місцевого РТЦК та СП чоловік скаржниці, ОСОБА_3 , заявив про намір скористатися правом на альтернативну (невійськову) службу, однак службові особи РТЦК та СП, на думку заявника, протиправно утримують його, позбавляючи волі, та погрожують направленням до військової частини.

Дослідивши матеріали заяви та з`ясувавши обставини, слідчий суддя приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК України слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно п.10 ч.1 ст.3 КПК України кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Так, відповідно до ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Згідно з ч.3 ст.26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи. Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Виходячи із вищезазначених положень законодавства розгляду в порядку ст. 206 КПК України підлягають скарги, які виникають із кримінально-правових відносин.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч.2 ст.102, п.1, 17, 20 ч.1 ст. 106 Конституції України, Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022, оголошено про проведення загальної мобілізації.

У відповідності до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Разом із тим, як вбачається з матеріалів скарги, ОСОБА_3 був доставлений до приміщення ІНФОРМАЦІЯ_2 у зв`язку з виконанням заходів мобілізаційного характеру, передбачених Законом України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також постановами Кабінету Міністрів України, що регулюють діяльність територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки в особливий період.

Перебування особи у приміщенні РТЦК та СП з метою уточнення військово-облікових даних, проходження медичного огляду, оформлення документів чи проведення інших мобілізаційних процедур саме по собі не є затриманням у розумінні ст. 29 Конституції України, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 206 КПК України, якщо відсутні докази застосування до особи примусових заходів, фізичного обмеження свободи пересування або утримання під охороною без можливості залишити приміщення.

Згідно норм кримінального процесуального законодавства службові (посадові) особи територіального центру комплектування та соціальної підтримки не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання в рамках кримінальної юрисдикції. Відтак, ОСОБА_3 не є затриманою особою в розумінні кримінально-процесуального законодавства, а тому повноваження слідчого судді на вказані правовідносини не поширюються.

Посилання скаржника на ч. 4 ст. 35 Конституції України щодо права на альтернативну (невійськову) службу не можуть бути підставою для визнання його перебування у РТЦК та СП незаконним у порядку ст. 206 КПК України, оскільки питання реалізації права на альтернативну службу, а також правомірності дій ТЦК та СП у сфері мобілізації належить до сфери публічно-правових відносин і може бути предметом розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи наведені обставини, слідчий суддя вважає, що підстави для застосування положень ст. 206 КПК України та задоволення заяви відсутні.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу заявника на те, що у разі порушення прав чи інтересів її чоловіка службовими (посадовими) особами територіального центру комплектування та соціальної підтримки при здійсненні ними свої повноважень, пов`язаними із мобілізацією, для судового захисту він вправі особисто чи через представника звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Керуючись ст. ст. 2, 3, 24, 26, 206 КПК України, слідчий суддя,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 про незаконне затримання ОСОБА_4 в порядку ст. 206 КПК України відмовити.

У відповідності до ст.309 КПК України ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_5