СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 1-кп/759/432/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2025 року м.Київ

Святошинський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001905 від 11 жовтня 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Києва, громадянина України, який здобув середню спеціальну освіту, не одружений, офіційно не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: вироком Подільського районного суду міста Києва від 09 лютого 2016 року за ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у виді штрафу у сумі 1530 гривень; вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 18 травня 2016 року за ч. 1 ст. 185 КК України на 2 роки позбавлення волі, на підставі статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; вироком Шевченківського районного суду міста Києва за ч. 1, 2 ст. 185, 70 КК України на 2 роки 6 місяців позбавлення волі; вироком Обухівського міськрайонного суду Київської області від 18 жовтня 2018 року за ч. 3 ст. 187, 71, 72 КК України на 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна; ухвалою Київського апеляційного суду від 17 січня 2019 року вирок змінений в частині призначеного покарання, виключено статті 71, 72 КК України, та засуджено за ч. 3 ст. 187, 70 КК України призначено покарання 7 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного на праві власності майна; 11 листопада 2022 року звільнений з Сумської виправної колонії (№116) по відбуттю строку покарання; вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2025 року за ч. 2 ст. 190 КК України на 2 роки позбавлення волі; вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 25 листопада 2025 року за ч. 3 ст. 190, ч. 5 ст. 361, ч. 1 ст. 70, ч. 4 ст. 70 КК України на 11 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю пов`язаною з роботою в інформаційних, електронних, комунікаційних, інформаційно-комунікаційних системах, електронних комунікаційних мережах строком 3 (три) роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні зазначене кримінальне провадження,

встановив:

У ОСОБА_8 , який перебував у невстановленому органом досудового розслідування місці, у невстановлений час виник злочинний умисел спрямований на заволодіння майном потерпілих під приводом створення штучного уявлення про те, що він є орендодавець квартир на території Святошинського району м. Києва. З метою безпосередньої реалізації свого злочинного умислу спрямованого на досягнення злочинної мети особистого збагачення, ОСОБА_3 , не маючи постійного джерела доходів, створив хибне уявлення про те що він надає нерухомість для проживання в оренду, при цьому сам орендувавши квартиру яку він нібито мав намір здати в оренду на короткий строк.

Так, реалізуючи свій злочинний план спрямований на заволодіння коштами потерпілих ОСОБА_3 , розмістив оголошення про оренду квартир на інтернет сайті «ОЛХ», вказавши при цьому власний номер телефону та вказав анкетні дані на вигадану ним особу на ім`я ОСОБА_9 .

Так 09.10.2023 року, під приводом здачі квартири в оренду, що за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_3 , висловив завідомо неправдиву інформацію потерпілому ОСОБА_10 , яка полягала у здачі квартири в оренду строком на пів року, та шляхом обману гр. ОСОБА_10 , заволодів його грошовими коштами в сумі 16 000 грн, які потерпілий з власної карти банку «ПУМБ» за № НОМЕР_1 переказав на банківську карту яку йому надав гр., ОСОБА_11 , за № НОМЕР_2 .

Окрім цього, 02.10.2023 року, ОСОБА_3 під приводом здачі квартири в оренду за адресою: АДРЕСА_4 ., висловивши завідомо неправдиву інформацію ОСОБА_12 , яка полягала у здачі квартири в довгострокову оренду, та шляхом введення в оману потерпілого заволодів його грошовими коштами в сумі 8 500. ОСОБА_12 які з рахунку НОМЕР_3 потерпілий переказав на банківську карту яку йому надав гр., ОСОБА_11 , за № НОМЕР_4 в сумі 500 грн., як завдаток за вищевказану квартиру. В подальшому а саме 05.10.2023 після перегляду квартири потерпілий надав готівкою гр. ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 7000 грн. та на вищевказану карту ОСОБА_12 , перевів грошові кошти в сумі 1000 грн.

Окрім цього, 09.10.2023 року, ОСОБА_3 , під приводом здачі квартири в оренду за адресою: АДРЕСА_3 , висловивши завідомо неправдиву інформацію гр. ОСОБА_13 , шляхом введення в оману потерпілу заволодів її грошовими коштами в сумі 16 000, які потерпіла частково з власної карти банку «УКРГАЗБАНК» з розрахунковим номером НОМЕР_5 переказала на банківську карту яку їй надав гр., ОСОБА_11 , за № НОМЕР_2 в сумі 7000 грн. як завдаток, в подальшому того ж дня ОСОБА_13 , передала грошові кошти в сумі 9000 грн, готівкою ОСОБА_14 , як оплату нібито за оренду квартири.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_3 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав повністю, дав покази, підтвердив обставини вчинення діяння, викладені вироку, зокрема в частині часу, місця та способу, щиро розкаявся у вчиненому. Дійсно, за наведеного алгоритму дій, вчинив шахрайство шляхом обману щодо потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 .

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їхньої позиції. Заслухавши думку учасників судового провадження та роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України, суд при визначенні обсягу доказів, що підлягають дослідженню, обмежився показаннями обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують його особу, визначивши відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Отже, суд, допитавши обвинуваченого, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, вважає доведеною вину ОСОБА_3 у заволодінні чужим майном шляхом обману, вчиненому повторно, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, є щире каяття.

Відповідно до ст. 67 КК України обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого, є рецидив злочинів.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_3 покарання суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого злочину, який згідно зі ст. 12 КК України є нетяжким злочином, обставини, які пом`якшують та обтяжують його покарання, дані про особу обвинуваченого, а саме те, що він має постійне місце реєстрації та проживання, має середню спеціальну освіту, працездатний, але офіційно не працює, не одружений, пільг та утриманців не має, за даними наявної документації на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше судимий.

З огляду на викладене, суд вважає, що виправлення ОСОБА_3 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим так і іншими особами можливо тільки в умовах ізоляції обвинуваченого від суспільства і тому обирає покарання у виді позбавлення волі у максимальних межах, встановлених для даного виду покарання санкцією частини статті, не вбачаючи підстав для можливості її виправлення без реального відбування покарання або застосування більш м`якого виду покарання.

Крім того, оскільки ОСОБА_3 вчинив вказані кримінальні правопорушення до постановлення вироку Дніпровським районним судом м. Києва від 25 листопада 2025 року, суд вважає необхідним призначити йому покарання, застосувавши положення ч. 4 ст. 70 КК України, та визначити остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим.

Долю речових доказів та процесуальних витрат необхідно вирішити у відповідності до вимог ст. ст. 100, 124 КПК України.

Керуючись ч. 3 ст. 349, ст. 369-371, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_3 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 190 КК України та призначити йому покарання у виді 3 років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_3 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного цим вироком, більш суворим, призначеним вироком Дніпровського районного суду міста Києва від 25 листопада 2025 року, у виді 11 (одинадцяти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади та займатися діяльністю пов`язаною з роботою в інформаційних, електронних, комунікаційних, інформаційно-комунікаційних системах, електронних комунікаційних мережах строком 3 (три) роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 обчислювати з 01 липня 2025 року.

Зарахувати ОСОБА_3 на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в строк відбуття покарання термін його попереднього ув`язнення - з 19 жовтня 2023 року по 05 січня 2025 року включно.

Вирок суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення через Святошинський районний суд м. Києва з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення. Учаснику судового провадження, який не був присутній в судовому засіданні, копія судового рішення надсилається не пізніше наступного дня після ухвалення.

Суддя: ОСОБА_1