Справа № 645/1451/24
Провадження № 1-кп/645/152/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 грудня 2025 року м. Харків

Немишлянський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 (дистанційно, в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання прокурора Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000133 від 25.01.2024 р. обвинуваченому

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Лозове Вовчанського району Харківської області, який не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , місце фактичного проживання: АДРЕСА_2 , на теперішній час утримується в ДУ «Харківський слідчий ізолятор», раніше судимий вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.10.2024 р. за ч. 5 ст. 407 КК України до 5 років позбавлення волі,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Немишлянського районного суду м. Харкова перебуває вищевказаний обвинувальний акт.

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В обґрунтування клопотання сторона обвинувачення посилалася на продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, а також на те, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, що є тяжким злочином. На думку прокурора, слід враховувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 та особисті обставини, які можуть свідчити на користь збільшення ризиків переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки. Застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу до обвинуваченого є неможливим, оскільки він не забезпечить виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків та не може запобігти вищевказаним ризикам.

Обвинувачений та його захисник ОСОБА_4 заперечували проти задоволення клопотання прокурора. Захисник зазначив про недоведеність ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст.177 КПК України.

Заслухавши позицію сторони обвинувачення та сторони захисту, дослідивши клопотання прокурора та додані до нього документи, суд приходить до наступного.

Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 27.01.2024 р. ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» на 60 (шістдесят) днів до 24 березня 2024 року без визначення розміру застави.

Ухвалами суду від 21.03.2024, 17.04.2024, 05.06.2024, 31.07.2024, 18.09.2024, 07.11.2024, 25.12.2024 р., 29.01.2025 р., 21.03.2025 р., 06.05.2025 р., 19.06.2025 р., 05.08.2025 р., 17.09.2025 р., 05.11.2025 р. ОСОБА_5 було продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор».

Дія запобіжного заходу, застосованого до обвинуваченого ОСОБА_5 закінчується 03.01.2026 р., що стало підставою звернення сторони обвинувачення до суду з клопотанням про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до вимог ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Під час розгляду клопотання про продовження строків застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про, зокрема, наявність достатніх підстав вважати, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою (п. 1 ч. 3 ст. 199 КПК України).

Суд вважає встановленим продовження існування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь - яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Як ризики, які дають достатнi пiдстави вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, варто розцінювати те, що ОСОБА_5 згідно ч. 5 ст. 12 КК України обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, у разі визнання його винуватим йому може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років, за віком та станом здоров`я обвинуваченого відсутні протипоказання для застосування до нього такого запобіжного заходу як тримання під вартою; у разі не застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 , через тяжкiсть вчиненого ним кримінального правопорушення та покарання, яке може йому загрожувати, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню iншим чином.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування до обвинуваченого ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам:

- переховуватися від органів досудового розслідування або суду ОСОБА_5 може залишити та змінити своє фактичне місце проживання, тобто переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, усвідомлюючи реальну можливість та побоюючись отримати значний реальний термін покарання у вигляді позбавлення волі строком від 7 років (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України);

- незаконно впливати на свідків оскільки обвинуваченому відомі адреси проживання свідків, їх номери телефонів, імовірна можливість, що у разі застосування більш м`якого запобіжного заходу ОСОБА_5 зможе впливати на вказаних учасників кримінального провадження шляхом психологічного тиску на свідків, їх знайомих та родичів (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України);

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України).

Прокурор зазначає, що з викладеного вище випливає, що існує наявний обґрунтований ризик того, що ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, може переховуватись від органів досудового слідства та суду, при цьому обґрунтованість цього ризику полягає в тому, що останній стійких соціальних зв`язків та утриманців не має. Можливість призначення покарання обвинуваченому у вигляді реального позбавлення волі за тяжкий злочин може викликати загрозу втечі обвинуваченого.

Крім того, необхідно забезпечити присутність обвинуваченого для встановлення обставин, які підлягають доведенню згідно ст.ст. 2, 91 КПК України, його особисту явку до суду для безпосереднього дослідження обставин злочину за його участю. З урахуванням того, що він зареєстрований у Вовчанському районі Харківської області, с. Лозова, яка є територією активних бойових дій, а місце фактичного проживання - АДРЕСА_2 , не є ані його власністю, ані офіційним орендованим приміщенням, унеможливлено його самостійну явку до суду за відповідними викликами.

Також, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину із застосуванням насильства щодо потерпілого, а тому є підстави вважати, що останній може незаконно впливати на учасників провадження, які під його тиском можуть дати неправдиві свідчення, а також може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що військова агресія РФ проти України, є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Враховуючи те, що положення кримінального процесуального законодавства не розкриває зміст ризику втечі, передбачений ч. 1 ст. 177 КПК України, суд, відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, при оцінці вказаного ризику враховує практику ЄСПЛ, яка розкриває зміст такого ризику.

Так, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Суворість покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти або повторного вчинення злочинів («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховуватися від суду. Зазначена обставина може бути мотивом та підставою для обвинуваченого переховуватися від суду. При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, а тому суд, вирішуючи питання щодо продовження застосування запобіжного заходу, враховує тяжкість злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_5 у сукупності з іншими обставинами.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК). Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК).

За таких обставин, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Вищезазначене дає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони обвинуваченого або інших зацікавлених осіб на свідків у кримінальному провадженні, враховуючи, що на даній стадії судового слідства вони ще не допитані.

На підставі викладеного встановлено наявність обставин, передбачених пунктами 1 та 2 частинами ст. 194 КПК України, а саме: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, на які вказує прокурор.

Застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Суд не ігнорує ті аргументи, які наводяться стороною захисту, проте в даному конкретному випадку суд приходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог громадського інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинуваченого і виконання ним процесуальних рішень у справі.

Розглядаючи можливість застосування більш м`яких запобіжних заходів, з урахуванням вищенаведених ознак, суд вважає їх такими, що не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого на даній стадії судового провадження.

Окрім того, суд враховує, що вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.10.2024 р. ОСОБА_5 було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 5 років. Вирок набрав законної сили.

З огляду на викладене, враховуючи тяжкість злочину, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_5 , дані про особу обвинуваченого, який не має постійного місця проживання в м. Харкові, не працює, не має міцних соціальних зв`язків, суд вважає, що застосування відносно нього більш м`якого запобіжного заходу, про який клопотав захисник, недостатньо для запобігання ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим йому має бути обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Враховуючи, що ОСОБА_5 , обвинувачується у вчиненні злочину, із застосуванням насильства, суд не визначає розмір застави згідно ч. 4 ст. 183 КПК України.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 199, 331 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Немишлянської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000133 від 25.01.2024 р. обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити.

Продовжити строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» на 60 (шістдесят) днів до 14 лютого 2026 року включно.

Встановити строк дії ухвали до 14.02.2026 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим - в той же строк, але з моменту отримання копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали складений 17.12.2025.

Суддя ОСОБА_1