Номер провадження 11-кп/816/721/26 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2026 року суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Сумського апеляційного суду ОСОБА_2 перевіривши апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 27 листопада 2025 року, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 27 листопада 2025 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_4 у справі за його скаргою на постанову прокурора Сумської обласної прокуратури ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження № 0016629 (справа № 591/13020/25, провадження № 1-кс/591/3862/25).

26 грудня 2025 року ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, зокрема, просив скасувати ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 27 листопада 2025 року та винести нову, якою задовольнити його заяву.

Перевіривши матеріали провадження, суддя-доповідач дійшов висновку, що у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в частині оскарження ухвали Зарічного районного суду м. Суми від 27 листопада 2025 року слід відмовити з таких підстав.

З апеляційної скарги вбачається, що ОСОБА_3 , зокрема, оскаржує рішення суду, яким відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_3 про відвід слідчого судді.

Згідно з пунктом 8 частини 2 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Проте «право на суд», одним із аспектів якого є право доступу, не є абсолютним і може підлягати обмеженням, накладення яких дозволено за змістом, особливо щодо умов прийнятності скарги. При цьому обмеження, накладене на доступ до суду, буде несумісним з пунктом 1 статті 6 Конвенції, якщо воно не має законної мети або коли не існує розумної пропорційності між застосованими засобами та законністю мети, яку прагнуть досягти (рішення ЄСПЛ «Воловік проти України», «Креуз проти Польщі», «Подбіельські та ППУ Полпуре проти Польщі»).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово звертав увагу на те, що держава має право встановлювати певні обмеження права осіб на доступ до суду; такі обмеження мають переслідувати легітимну мету, не порушувати саму сутність цього права, а між цією метою і запровадженими заходами має існувати пропорційне співвідношення (пункт 57 Рішення у справі «Ашингдейн проти Сполученого Королівства» від 28 травня 1985 року, пункт 96 Рішення у справі «Кромбах проти Франції» від 13 лютого 2001 року).

У Рішенні Конституційного Суду України від 12.06.2012 № 13-рп/2012 зазначено, що, встановлюючи обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень, законодавець повинен керуватися такою складовою принципу верховенства права, як пропорційність. За правовою позицією Конституційного Суду України обмеження прав і свобод людини і громадянина є допустимим виключно за умови, що таке обмеження є домірним (пропорційним) та суспільно необхідним.

Отже, Конституцією України допускається можливість обмеження права на апеляційне та касаційне оскарження рішення суду, однак воно не може бути свавільним та несправедливим. Таке обмеження має встановлюватися виключно Конституцією та законами України; переслідувати легітимну мету; бути обумовленим суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційним та обґрунтованим.

Відповідно до положень статті 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого, а також на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується його прав, свобод, законних інтересів, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Положення ст. 392 КПК України визначають перелік рішень суду першої інстанції, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку. Згідно з ч. 3 ст. 392 КПК в апеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Положення параграфа 6 Глави 3 КПК України, які визначають порядок вирішення питання про відвід у кримінальному провадженні, не передбачають можливості оскарження рішення суду, прийнятого за результатами розгляду заяви про відвід.

Отже, ухвала Зарічного районного суду м. Суми від 27 листопада 2025 року про відмову в задоволенні заяви засудженого ОСОБА_3 про відвід слідчого судді ОСОБА_4 не підлягає апеляційному оскарженню.

Відповідно до ч. 4 ст. 399 КПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті провадження, якщо апеляційна скарга подана на судове рішення, яке не підлягає оскарженню в апеляційному порядку.

На підставі наведеного, керуючись ст. 399 КПК України, -

ПОСТАНОВИВ

Відмовити у відкритті провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Зарічного районного суду м. Суми від 27 листопада 2025 року.

Копію цієї ухвали невідкладно надіслати апелянту разом з апеляційною скаргою та доданими до неї матеріалами.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СуддяОСОБА_2