Провадження № 11-сс/4808/362/25
Категорія ст.183 КПК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано Франківського апеляційного суду в складі :

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку матеріали за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 18 вересня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, щодо ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 27 ч.2 ст. 28 ч.3 ст. 365, ч.2 ст. 27 ч.4 ст. 246 КК України,-

в с т а н о в и л а :

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 , вважає оскаржувану ухвалу слідчого судді необґрунтованою, незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що його підзахисному було повідомлено про підозру у скоєнні інкримінованих кримінальних правопорушень, при цьому підозрюваний ОСОБА_9 не визнає своєї вини, однак з метою всебічного і об`єктивного розслідування, сприяє слідству у встановленні істини по справі.

Наявність ризиків прокурор обґрунтовує виключно припущеннями про те, що ОСОБА_9 теоретично може вчиняти дії, перелічені у ст. 177 КПК України.

В поданому до суду клопотанні прокурор не надав доказів існування ризиків і не обґрунтував недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Також не наведено аргументів, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ст. 176 КПК України не може бути застосований до його підзахисного.

Вказує, що ОСОБА_9 раніше до кримінальної відповідальності не притягався, має стійкі соціальні зв`язки, постійне місце роботи і проживання, намірів щодо ухилення від суду та слідства немає, на утриманні має двох неповнолітніх дітей віком 11 та 5 років, а отриманий сукупний річний дохід ОСОБА_9 є менший від визначеного на даний час розміру застави.

Звертає увагу, що в межах іншого кримінального провадження за № 0000170 від 22.07.2024 року щодо ОСОБА_9 вже було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з правом внесення застави у розмірі 50 прожиткових мінімумів, яка була внесена. При цьому, покладені обов`язки за вказаною ухвалою підозрюваним порушено не було, про що не звернув уваги слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі.

На даний час ОСОБА_9 , утримується під вартою, а кошти у розмірі 211 960 грн. для внесення визначеної слідчим суддею застави у підозрюваного відсутні.

Також слідчим суддею не розглянуто можливість застосування щодо підозрюваного іншого, більш м`якого запобіжного заходу.

Просить ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 18.09.2025 року скасувати та застосувати щодо ОСОБА_9 в межах вказаного кримінального провадження запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання з покладенням на нього обов`язків, передбачених законом.

Ухвалою слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 18 вересня 2025 року клопотання задовольнено. Застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів до 14.11.2025 року включно.

Визначено підозрюваному ОСОБА_9 , заставу в розмірі 70 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 211 960 грн., із покладенням на нього відповідних обов`язків.

Під час апеляційного розгляду:

- підозрюваний ОСОБА_9 та його захисник ОСОБА_8 , підтримали подану апеляційну скаргу просили її задовольнити, а ухвалу слідчого судді скасувати;

- прокурор заперечив з приводу поданої апеляційної скарги захисника, просив залишити її без задоволення, а ухвалу слідчого судді від 18.09.2025 року без змін.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що ухвалу слідчого судді, слід залишити без змін, з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, П`ятим слідчим відділом (з дислокацією у м. Івано-Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, проводиться досудове розслідування у кримінальному у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0000333 від 24.04.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 367, ч. 4 ст. 246, ч. 2, 3 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 365, ч. 2, 3 ст. 27 ч. 4 ст. 246 КК України.

16 вересня 2025 року ОСОБА_9 повідомлено про підозру у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 246 КК України.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою щодо особи міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183, 199 КПК України.

Під час апеляційного розгляду, встановлено, що рішення слідчим суддею прийнято з дотриманням вищезазначених вимог національного та міжнародного законодавства.

Так, з ухвали слідчого судді та журналу судового засідання вбачається, що наведені в клопотанні підстави для застосування щодо ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою перевірялись при розгляді клопотання. При цьому був допитаний підозрюваний ОСОБА_9 , вислухана думка прокурора та захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання обрання запобіжного заходу.

Під час судового розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд з`ясував питання про те, чи підтверджується наявність зазначених у клопотанні підстав, застосування запобіжного заходу, передбачених статтею 177 КПК України.

Відповідно до ст. 178 КПК України, судом також враховано вагомість наявних доказів про причетність підозрюваного до вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному, у разі визнання його винуватим, а також інші дані про особу ОСОБА_9 в їх сукупності.

Слідчий суддя в ухвалі зазначив, що підозра у вчиненні ОСОБА_9 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, є обґрунтованою та підтверджується вагомими доказами, які містяться в матеріалах кримінального провадження.

На об`єктивне переконання і колегії суддів апеляційного суду сукупність всіх даних зазначених в ухвалі слідчого судді дає достатні підстави вважати обґрунтованою підозру ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27 ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 365, ч. 2 ст. 27 ч. 4 ст. 246 КК України, що є підставою для застосування до підозрюваного відповідних заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Крім того, слід зазначити й про те, що поняття «обґрунтована підозра» не визначене у національному законодавстві та, виходячи з положень ст. 9 ч. 5 КПК України, необхідно взяти до уваги позицію Європейського суду з прав людини, відображену у пункті 175 рішення від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», відповідно до якої термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення, а також те, що вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Мюррей проти Об`єднаного Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

За таких умов, слідчий суддя, як вважає колегія суддів, дослідивши, матеріали клопотання та долучені до нього документи, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин провадження, керуючись законом, оцінюючи сукупність зібраних доказів, лише щодо пред`явленої підозри, - з точки зору достатності та взаємозв`язку прийшов до обґрунтованого висновку про наявність у провадженні доказів, передбачених параграфами 3-5 Глави 4 КПК України, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_9 у вчиненні кримінальних правопорушень, оскільки об`єктивно зв`язує його з ним, тобто підтверджують існування фактів та інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що підозрюваний, міг вчинити дані правопорушення.

Колегією суддів встановлено, що як у клопотанні, так і в судовому засіданні прокурором доведено наявність ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, які дають підстави для застосування відносно ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання зазначеним ризикам.

Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ОСОБА_9 , суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів вважає, що ухвала суду відповідає вище вказаним вимогам, і що слідчий суддя дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_9 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 про те, що до підозрюваного ОСОБА_9 слід застосувати більш м`який запобіжний захід, а саме у вигляді особистого зобов`язання, є безпідставними, оскільки застосування підозрюваному більш м`якого, окрім виняткового, запобіжного заходу не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України.

Щодо доводів апеляційної скарги про визначення непомірного розміру застави, колегія суддів зазначає наступне.

При визначенні ОСОБА_10 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, поряд з положеннями ст.ст. 182, 183 КПК України, слідчий суддя враховував практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкодити встановленню істини у кримінальному провадженні, що узгоджується з рішеннями Європейський суд з прав людини від 26.01.1993 року у справі «В. проти Швейцарії», у рішенні від 08.01.2009 року у справі «Мангурас проти Іспанії».

Розмір застави, у відповідності до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Колегія суддів також враховує те, що визначений в ухвалі слідчого судді розмір застави є пропорційним щодо конкретної особи, враховуючи дані, які містяться в матеріалах клопотання обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_9 та буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваним на даному етапі провадження покладених на нього обов`язків, а також забезпечить виконання завдань кримінального провадження.

Також відсутні підстави вважати вказаний розмір застави непомірним для підозрюваного, оскільки, з врахуванням практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втратити заставу буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, колегія суддів визнає необґрунтованими апеляційні доводи сторони захисту про необхідність зміни підозрюваному запобіжного заходу, оскільки, обраний ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням саме такого розміру застави у повній мірі відповідає вимогам закону, а застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів, зокрема у вигляді особистого зобов`язання, не зможе запобігти наявним у справі процесуальним ризикам.

Згідно з положенням ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Ухвала слідчого судді відповідає вказаним вимогам.

Також, апеляційним судом не встановлено процесуальних порушень при підготовці і поданні клопотання про застосування запобіжного заходу, оскільки воно відповідає вимогам ст.184 КПК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційну скаргу, слід залишити без задоволення, так як підстав для скасування ухвали слідчого судді немає.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,-

постановила:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 в інтересах підозрюваного ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Івано-Франківського міського суду від 18 вересня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_9 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5