Справа № 752/9839/25
Провадження № 1-кс/752/3631/25
У Х В А Л А

Іменем України

02 червня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Голосіївського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши у режимі відеоконференції у приміщенні Голосіївського районного суду міста Києва клопотання адвоката ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_6 , про арешт майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001071 від 21.03.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У провадження слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва надійшло клопотання про арешт майна, за яким адвокат просить слідчого суддю накласти арешт на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (РНОНМ №000); однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 ( НОМЕР_1 ), із забороною державним реєстраторам, у тому числі приватним нотаріусам, державним виконавцям, які здійснюють повноваження державних реєстраторів у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, здійснювати реєстраційні дії щодо поданого нерухомого майна; заборонити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документ 004613156, виданий 7321 від 20.02.2020, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_3 , користуватися вказаним житловим приміщенням на період проведення досудового розслідування.

Мотивуючи зазначене клопотання, адвокат вказує на наступне.

Слідчим відділом Голосіївського управління поліції Національної поліції Головного управління Національної поліції у місті Києві здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001071, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21.03.2025, за повідомленням ОСОБА_6 , щодо обставин заволодіння її нерухомим майном в особливо великих розмірах громадянином ОСОБА_7 . Згідно Витягу №180754021 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.09.2019 (12:46:55) Комунальним підприємством «Реєстраційне бюро», м. Київ (реєстратор ОСОБА_8 ), за ОСОБА_6 зареєстровано право на квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 33 кв.м. (з розміром моє частки 100%). Згідно актуальної Інформаційної довідки з ДРРПНМ №422066885 від 10.04.2025 за ОСОБА_6 зареєстрована право власності на об`єкт нерухомого майна №000 (однокімнатна квартира

АДРЕСА_1 ). Після початку повномасштабного вторгнення російських військових формувань на територію України, з метою збереження власного життя та здоров`я, 23.06.2022 ОСОБА_6 виїхала за межі державного кордону України та з 04.07.2022 тимчасово проживає у місті Генуя, Італійська Республіка. Ключі від квартири вона надала знайомим, щоб вони приглядали за нею. Ніяких конфліктних ситуацій з квартирою не виникало, але 25.02.2025 власницю повідомили, що особа, яка мала відношення до забудовника, шахрайським шляхом переоформила документи на належне їй майно, яким вона повноправно володіла та користувалась 6 років. Новим «власником» нерухомого майна потерпілої громадянки ОСОБА_6 виявився громадянин ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документ НОМЕР_3 , виданий 7321 від 20.02.2020, РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований: АДРЕСА_3 . Як зазначено у повідомленні про вчинення кримінального правопорушення, вказаний громадянин мав безпосереднє відношення до забудовника та реалізатора майнових прав у будинку по АДРЕСА_5 (ТОВ «СБ ЛТД»), де спільно з поплічником ОСОБА_9 , організував «схему» подвійного/потрійного продажу майнових прав на одне і те саме майно. Вказана ситуація є непоодиноким випадком, оскільки гр. ОСОБА_7 у період 2014-1016 років шахрайським шляхом заволодів близько 24 об`єктами житлової та нежилої нерухомості, частину з яких переоформив на родичів. Адвокат зазначає, що з метою забезпечення відшкодування (шкоди), завданої внаслідок кримінального порушення (цивільний позов), виникла необхідність у накладенні арешту на майно.

Слідчий суддя, вислухавши думку учасників процесу, вивчивши клопотання та документи, додані до клопотання, приходить до наступного висновку.

Встановлено, що СВ Голосіївського УП ГУ НП у м. Києві за процесуального керівництва Голосіївської окружної прокуратури м. Києва проводиться досудове розслідування кримінального провадження №0001071 від 21.03.2025 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України.

Підозра в даному кримінальному провадженні жодній особі не пред`явлена.

Обґрунтовуючи клопотання про накладення арешту на майно, адвокат вказував на необхідність накладення арешту на майно на підставі п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України.

Так, пунктом 7 ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що заходами забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Згідно з ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

У відповідності до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч. 6 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, фізичної чи юридичної особи, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, а також юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні, а так само обґрунтованого розміру неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою, щодо якої здійснюється провадження.

За змістом ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення; розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для третіх осіб.

Отже, з аналізу зазначених норм КПК України, при вирішення питання про арешт майна, слідчий суддя має встановити: 1) чи набула особа статусу підозрюваного; 2) чи існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення підозрюваним та чи достатні підстави вважати, що суд може призначити йому покарання у виді конфіскації майна; 3) чи відноситься майно, щодо якого вирішується питання про його арешт до виду майна, на яке можна накладати арешт та чи перебуває воно у власності осіб, щодо майна яких дозволено накладення арешту з відповідною метою; 4) чи можливо накласти арешт на вказане майно з метою забезпечення шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 5) чи можливо за допомогою арешту досягнути завдань, для виконання яких слідчий звертається із відповідним клопотанням; 6) чи будуть розумними та співрозмірними із завданнями цього кримінального провадження наслідки арешту майна для осіб, чиї права обмежуються внаслідок його застосування.

Як зазначалося вище, відповідно до ч. 6 ст. 170 КПК України застосування арешту з метою відшкодування шкоди може бути за наявності обґрунтованого розміру цивільного позову у кримінальному провадженні.

До матеріалів клопотання не долучено доказів того, що в межах даного кримінального провадження заявлено цивільний позов, у зв`язку з чим відсутнє належне підтвердження встановлення розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням. Крім того, підозра в даному кримінальному провадженні жодній особі не пред`явлена.

Враховуючи зазначене, підстави для накладення арешту на майно за п. 4 ч. 1 ст. 170 КПК України відсутні, а тому клопотання задоволенню не підлягає.

Відтак, слідчий суддя дійшов висновку, що в ході судового розгляду не встановлено обставин, які б свідчили про наявність правових підстав для накладення арешту на зазначене майно, а тому в задоволенні клопотання слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 170-173, 175, 309, 372, 392 КПК України, -

УХВАЛИВ:

1. Клопотання залишити без задоволення.

2. Ухвала про накладення арешту може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1