Справа №463/5462/25
Провадження №1-кс/463/5483/25
У Х В А Л А

04 липня 2025 року слідчий суддя Личаківський районний суд м. Львова ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представкниа заявника ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , розглянувши клопотання адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах власників майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про скасування арешту майна, -

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_9 , який діє в інтересах власників майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 звернулася з клопотанням до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова про скасування арешту у кримінальному провадженні №0000576 від 21.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України,який накладений ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 26.12.2023 року, а саме на: земельну ділянку з кадастровим номером :22:002:3946, площею 0,5 га, яка на праві власності належить ОСОБА_6 ; земельну ділянку з кадастровим номером :22:002:3945, площею 0,5 га, яка на праві власності належить ОСОБА_7 .; земельну ділянку з кадастровим номером :22:002:3944, площею 0,25 га яка на праві власності належить ОСОБА_7 ; земельну ділянку з кадастровим номером :22:002:3947, площею 0,5 га, яка на праві власності належить ОСОБА_7 ; земельну ділянку з кадастровим номером :20:001:0035, площею 1 га, яка на праві власності належить ОСОБА_8 .

Клопотання мотивує тим, що Другим слідчим відділом Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові здійснюється розслідування кримінального провадження №0000576 від 21.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. Слідчий другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_10 , за погодженням прокурора ОСОБА_11 звернувся до слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова з клопотанням про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні за №0000576 від 21.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, в якому просив накласти арешт на майно, зокрема і на земельні ділянки : земельну ділянку з кадастровим номером :22:002:3946, площею 0,5 га, яка на праві власності належить ОСОБА_6 , земельну ділянку з кадастровим номером :22:002:3945, площею 0,5 га, яка на праві власності належить ОСОБА_7 , земельну ділянку з кадастровим номером :22:002:3944, площею 0,25 га, яка на праві власності належить ОСОБА_7 , земельну ділянку з кадастровим номером :22:002:3947, площею 0,5 га, яка на праві власності належить ОСОБА_7 , земельну ділянку з кадастровим номером :20:001:0035, площею 1 га, яка на праві власності належить ОСОБА_8 .

Згідно зі ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

26 грудня 2023 року слідчим суддею Личаківського районного суду м.Львова постановлено ухвалу якою клопотання слідчого другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_10 про арешт майна в кримінальному провадженні №0000576 від 21.09.2023 задоволено.

Накладено арешт на майно зокрема на зазначені вище земельні ділянки.

Вважає, що майно на яке накладено арешт не має жодного відношення до матеріалів кримінального провадження №0000576 від 21.09.2023 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України. Крім того в органу досудового розслідування було більш ніж достатньо часу для проведення слідчих дій з вказаним майном та експертиз, відтак просить скасувати арешт на вищезазначене майно.

Заявник в судовому засіданні підтримав подане ним клопотання в повному обсзяі та просив його задоволити.

Слідчий в судовому засіданні заперечив проти задоволення вказаного клопотання.. Вважає, що вказані ділянки визнані речовим доказом у вказаному кримінальному провадженні і такий арешт не може бути скасовно.

Оглянувши представлені матеріали заяви з додатками, прихожу до наступного.

26 грудня 2023 року слідчим суддею Личаківського районного суду м.Львова постановлено ухвалу якою клопотання слідчого другого слідчого відділу Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові ОСОБА_10 про арешт майна в кримінальному провадженні №0000576 від 21.09.2023 задоволено.

Накладено арешт на майно зокрема на :

- земельну ділянку з кадастровим номером :22:002:3946, площею 0,5 га, право власності якої зареєстровано 14.03.2023 та яка згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, земельна ділянка з кадастровим номером :22:002:3946 на праві власності належить ОСОБА_6 .

- земельну ділянку з кадастровим номером :22:002:3945, площею 0,5 га, право власності якої зареєстровано 08.03.2023 та яка згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, земельна ділянка з кадастровим номером :22:002:3945 на праві власності належить ОСОБА_7 .

- земельну ділянку з кадастровим номером :22:002:3944, площею 0,25 га, право власності якої зареєстровано 08.03.2023 та яка згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, земельна ділянка з кадастровим номером :22:002:3944 на праві власності належить ОСОБА_7 .

- земельну ділянку з кадастровим номером :22:002:3947, площею 0,5 га, право власності якої зареєстровано 08.03.2023 та яка згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, земельна ділянка з кадастровим номером :22:002:3947 на праві власності належить ОСОБА_7 .

- земельну ділянку з кадастровим номером :20:001:0035, площею 1 га, право власності якої зареєстровано 07.08.2023 та яка згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, земельна ділянка з кадастровим номером :20:001:0035 на праві власності належить ОСОБА_8 .

В розумінні ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Так, статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Таким чином право власності є абсолютним. За своєю правовою природою воно потребує регулювання з боку держави, може бути обмежено, а держава вправі вживати певних заходів втручання в право власності з дотриманням вимог, встановлених ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, в якій напрацьовано три головні критерії, які слід оцінювати на предмет відповідності втручання в право особи на мирне володіння своїм майном, принципу правомірного втручання, сумісного з гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, а саме: а) чи є втручання законним; б) чи переслідує воно «суспільний інтерес»; в) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям. Європейський суд констатує порушення державою cm. 1, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування, так і судового розгляду ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обгрунтування наявних ризиків, що залишаються, та їх аналіз як підстави для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

У кожному конкретному кримінальному провадженні слідчий суддя, застосовуючи вид обтяжень, в даному випадку арешт майна, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно, слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального провадження.

Відповідно до положень ст. 7 КПК України передбачено, що зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відносяться: верховенство права, законність, недоторканість права власності.

Окрім того, Європейський суд прав людини своїми рішеннями неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Патрідіс проти Греції" (ВП), заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції" від 22 вересня1994 року, Series A N 296- А, П. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, п. п. 4962, від 10 травня2007 року). Будь-яке втручання державного органу управо на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", п. п. 69 і 73, Series A N 52). Таким чином, має існувати обгрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого1986 року у справі "ОСОБА_1 та інші проти Сполученого Королівства", п. 50, Series A N 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007у справі "Смирнов проти України" було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

У рішеннях по справах "Фокм, Кемпбел і Гарлі проти Сполученого Королівства", "Нечипорук і Йонкало проти України" судом вказано на те, що доцільність та вмотивованість застосування заходів забезпечення кримінального провадження передбачає існування фактів або інформації, які повинні задовольнити об`єктивного спостерігача в тому, що особа, щодо якої розглядається питання, вчинила злочин; такі факти не можуть спиратися на голе припущення і повинні бути чимось більшим, ніж нечітка здогадка або непідтверджена підозра,

Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних сводоб гарантує кожній фізичній або юридичній особі право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), право власності є непорушним. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст. 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном.

Таким чином, дослідивши матеріали клопотання та ухвалу суду, якою було накладено арешт, слідчий суддя прийшов до висновку, що, станом на день розгляду клопотання, наявні підстави для скасування арешту, оскільки докази та аргументи, зазначені в клопотанні, є обґрунтованими.

Так, стороною обвинувачення не надано доказів того, що майно, на яке накладено арешт, є предметом, засобом або набуте внаслідок вчинення кримінального правопорушення, з урахування того, що майно належить особі, якій не пред`явлено підозру у кримінальному провадженні.

Крім того,як було зазначено самим слідчим, на даний час у вказаному кримінальному провадженні жодному фігуранту не повідомлено про підозру, жодник еккспертиз чи оглядів вказаних ділянок із залученям експертів та спеціалістів не проводилося, власники майна не були допитані у даному кримінальному провадженні і не мають до нього на даний час жодного відношення.

Також вбачається, що арешт майна з 2023 року вказує на те, що даний захід порушує права власника, оскільки у органу досудового розслідування було достатньо часу для аналізу арештованого майна та з`ясування обставин його віднесення до речових доказів у кримінальному провадженні.

Згідно з практикою ЄСПЛ, який, проаналізувавши питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що ст.1 Протоколу №1 до Конвенції передбачає втручання в право мирного володіння майном за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби (п.203 рішення ЄСПЛ від 05.03.2019 у справі "Узан та інші проти Туреччини"/Uzan and others v. Turkey, заяви №19620/05, 41487/05, 17613/08, 19316/08). Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли існує необхідність здійснення такого втручання в її право з метою виконання завдань кримінального провадження, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо.

З врахуванням зазначеного, слідчий суддя вважає, що подане клопотання про скасування арешту майна є підставним та підлягає до задоволення.

Керуючись вимогами ст.ст. 170, 174 КПК України, -

УХВАЛИВ:

клопотання адвоката ОСОБА_5 , який діє в інтересах власників майна ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про скасування арешту майна - задоволити.

Скасувати арешт майна, що накладений на підставі ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова по справі

№463/11697/23 від 26.12.2023, а також скасувати заборону щодо володіння, розпорядження, користування, зміни характеристик у тому числі вчиненні будь-яких реєстраційних дій, а саме на майно :

-земельну ділянку з кадастровим номером :22:002:3946, площею 0,5 га, яка на праві власності належить ОСОБА_6 .

- земельну ділянку з кадастровим номером :22:002:3945, площею 0,5 га, яка на праві власності належить ОСОБА_7 .

- земельну ділянку з кадастровим номером :22:002:3944, площею 0,25 га яка на праві власності належить ОСОБА_7 .

- земельну ділянку з кадастровим номером :22:002:3947, площею 0,5 га, яка на праві власності належить ОСОБА_7 .

-земельну ділянку з кадастровим номером :20:001:0035, площею 1 га, яка на праві власності належить ОСОБА_8 .

Слідчий суддя: ОСОБА_1