Пр. №1-кс/333/2207/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року м. Запоріжжя

Слідча суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого: ОСОБА_3 , прокурора: ОСОБА_4 , підозрюваної: ОСОБА_5 , захисника підозрюваної: ОСОБА_6 , розглянувши у судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя, клопотання старшого слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі, ОСОБА_3 , погоджене процесуальним прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001520 від 15.11.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 364 КК України, та додані до нього матеріали відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, зареєстрованій та проживаючій за адресою: АДРЕСА_1 , яка відповідно до ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» має статус адвоката (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № НОМЕР_1, видане на підставі рішення Ради адвокатів Запорізької області №18 від 02.10.2017), раніше не судимої,

підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209, ч. 4 ст. 358 КК України,

ВСТАНОВИЛА:

30.06.2025 року старший слідчий першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_3 звернувся до суду із даним клопотанням, яке обґрунтоване наступним.

Групою слідчих першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001520 від 15.11.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 4

ст. 358, ч. 2 ст. 364 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 02.10.2017 Радою адвокатів Запорізької області, на підставі рішення № 18 від 02.10.2017, ОСОБА_5 видано свідоцтво № НОМЕР_1 про право на заняття адвокатською діяльністю.

Частиною 1 статті 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» встановлено, що адвокатом може бути фізична особа, яка має повну вищу юридичну освіту, володіє державною мовою відповідно до рівня, визначеного згідно із Законом України "Про забезпечення функціонування української мови як державної", має стаж роботи в галузі права не менше двох років, склала кваліфікаційний іспит, пройшла стажування (крім випадків, встановлених цим Законом), склала присягу адвоката України та отримала свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю.

Наказом начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Запорізькій області № 315-К від 30.11.2017 ОСОБА_7 з 01.12.2017 призначено на посаду головного державного інспектора відділу охорони водних біоресурсів «Рибоохоронний патруль» Управління Державного агентства рибного господарства у Запорізькій області.

Наказом начальника Управління Державного агентства рибного господарства у Запорізькій області № 163-К від 30.09.2021 внесено зміни до назви Управління Державного агентства рибного господарства у Запорізькій області, а саме з 30.09.2021 назву «Управління Державного агентства рибного господарства у Запорізькій області» змінено на «Управління Державного агентства меліорації та рибного господарства у Запорізькій області».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» правоохоронні органи - органи прокуратури, Національної поліції, служби безпеки, Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, Національне антикорупційне бюро України, органи охорони державного кордону, Бюро економічної безпеки України, органи і установи виконання покарань, слідчі ізолятори, органи державного фінансового контролю, рибоохорони, державної лісової охорони, інші органи, які здійснюють правозастосовні або правоохоронні функції.

Таким чином ОСОБА_7 , обіймаючи вищевказану посаду є працівником правоохоронного органу.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦКУ) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦКУ власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦКУ право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. 1-3 ст. 325 ЦКУ суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 327 ЦКУ у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 328 ЦКУ право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦКУ право власності припиняється у разі: припинення юридичної особи чи смерті власника.

Згідно з ч. 1 ст. 1216 ЦКУ спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч. 1 ст. 1217 ЦКУ спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ч. 1 ст. 1220 ЦКУ спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Відповідно до ст. ст. 1261 - 1265 ЦКУ у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. У третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. У п`яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Ступінь споріднення визначається за числом народжень, що віддаляють родича від спадкодавця. Народження самого спадкодавця не входить до цього числа. У п`яту чергу право на спадкування за законом одержують утриманці спадкодавця, які не були членами його сім`ї. Утриманцем вважається неповнолітня або непрацездатна особа, яка не була членом сім`ї спадкодавця, але не менш як п`ять років одержувала від нього матеріальну допомогу, що була для неї єдиним або основним джерелом засобів до існування.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1269 ЦКУ спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 1277 ЦКУ у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 1277 ЦКУ заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцезнаходженням нерухомого майна, а за відсутності нерухомого майна - місцезнаходженням основної частини рухомого майна.

Так, у ОСОБА_5 , яка мала достатній рівень знань у галузі цивільного законодавства та досвід роботи у вказаній сфері, разом із ОСОБА_7 , з яким вони підтримували дружні відносини значний період часу, виник злочинний умисел, направлений на заволодіння нерухомим майном померлих громадян, у яких відсутні законні спадкоємці та яке, після їх смерті, відповідно до законодавства мало бути визнане відумерлою спадщиною та передане у власність Запорізької міської територіальної громади.

При цьому, з метою реалізації свого злочинного умислу, останні вирішили спільно отримувати з особистих джерел інформацію про померлих на території міста Запоріжжя одиноких громадян, а також таких громадян, в яких відсутні законні спадкоємці.

В подальшому, для досягнення зазначеної мети а також надання своїм діям уявленням законності, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 вирішили заволодіти нерухомим майном померлих громадян, шляхом його стягнення в рахунок погашення боргів, нібито наявних у померлих або, у залучених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , третіх довірених осіб.

Для цього ОСОБА_5 та ОСОБА_7 було прийнято спільне рішення про звернення до судових органів на території міста Запоріжжя з відповідними позовними заявами, направленими на стягнення з вищевказаних осіб наявних боргів, які утворилися в результатів нібито укладення договорів позик.

Надалі, відповідно до розробленого ОСОБА_5 та ОСОБА_7 злочинного плану, після отримання позитивних судових рішень про визнання боргів та їх стягнення, вони мали бути направлені на виконання у відповідності до норм Закону України «Про виконавче провадження». За результатами закінчення виконавчих проваджень та стягнення, в рахунок погашення боргів, право власності на об`єкти нерухомого майна, які за життя належали померлим громадянам, мало бути зареєстровано на довірених ОСОБА_5 та ОСОБА_7 осіб, або ж на ОСОБА_7 , тим самим фактично заволодівши вищевказаними об`єктами нерухомості померлих.

У подальшому, незаконно заволодівши вказаним майном у такий спосіб, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 планували розпорядитися ним шляхом продажу, а отримані кошти розділити між собою у визначених долях.

Крім того, з цією метою ОСОБА_5 та ОСОБА_7 вирішили використовувати персональні данні та копії особистих документів (паспорту громадянина України та ідентифікаційного коду платника податків тощо) довірених ними осіб, без відома останніх, а також використовувати в судовому порядку підроблені документи, нібито укладені від їх імені, до яких заздалегідь будуть внесені завідомо недостовірні відомості щодо фактів укладення правочинів та їх наслідків, тим самим плануючи ввести в оману суд.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 509 ЦКУ зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦКУ зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст. 626 ЦКУ договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦКУ за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1047 ЦКУ договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦКУ позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦКУ якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦКУ боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно з п. 1, 1-1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України; судові накази; ухвал, постанов судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, справах про адміністративні правопорушення, кримінальних провадженнях у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону: за заявою стягувача про примусове виконання рішення.

Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на об`єкти нерухомого майна, об`єкти незавершеного будівництва, майбутні об`єкти нерухомості здійснюється у разі відсутності в боржника достатніх коштів чи рухомого майна. При цьому в першу чергу звертається стягнення на окрему від будинку земельну ділянку, інше приміщення, що належать боржнику. В останню чергу звертається стягнення на житловий будинок чи квартиру, в якій фактично проживає боржник.

Крім того, з метою виключення однотипності своїх злочинних дій та можливості бути викритими, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 вирішили заволодіти нерухомим майном померлих громадян й іншим шляхом, а саме визнанням права власності на вказане майно.

Для цього ОСОБА_5 та ОСОБА_7 було прийнято спільне рішення про звернення до судових органів на території міста Запоріжжя з відповідними позовними заявами, направленими на визнання дійсними договорів купівлі-продажу нерухомого майна, які до 01.01.2004 нібито були укладені та зареєстровані Запорізькою Товарною Біржею «Торг-Інвест » (код ЄДРПОУ - 20487339), діяльність якої припинено у 2012 році, про що останнім було достовірно відомо, а також визнання права власності на нього.

Надалі, відповідно до розробленого ОСОБА_5 та ОСОБА_7 злочинного плану, після отримання позитивних судових рішень про визнання дійсними вказаних договорів купівлі-продажу нерухомого майна та визнання права власності на них за довіреними ОСОБА_5 та ОСОБА_7 особами, або ж за ОСОБА_7 , останні мали використати такі судові рішення як підставу для реєстрації речового права на нерухоме майно померлих громадян, тим самим фактично заволодівши ним.

У подальшому, незаконно заволодівши вказаним майном у такий спосіб, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 планували розпорядитися ним шляхом продажу, а отримані кошти розділити між собою у визначених долях.

З цією метою ОСОБА_5 та ОСОБА_7 вирішили використовувати персональні данні та копії особистих документів (паспорту громадянина України та ідентифікаційного коду платника податків тощо) довірених ними осіб, без відома останніх, а також використовувати в судовому порядку підроблені документи, нібито укладені від їх імені, до яких заздалегідь будуть внесені завідомо недостовірні відомості щодо фактів укладення правочинів та їх наслідків, тим самим плануючи ввести в оману суд.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦКУ, який набув чинності 01.01.2004, встановлено, що цивільні правовідносин, які виникли між сторонами до набрання чинності цього Кодексу регулюються Цивільним кодексом Української РСР 1963 року.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про товарну біржу» (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) товарна біржа є організацією, що об`єднує юридичних і фізичних осіб, які здійснюють виробничу і комерційну діяльність, і має за мету надання послуг в укладенні біржових угод, виявлення товарних цін, попиту і пропозицій на товари, вивчення, упорядкування і полегшення товарообігу і пов`язаних з ним торговельних операцій. Крім того, статтею 2 цього Закону встановлено, що основними принципами діяльності товарної біржі є рівноправність учасників біржових торгів, застосування вільних (ринкових) цін, публічність проведення біржових торгів.

Згідно зі ст. 41 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків.

Відповідно до ст. 42 ЦК Української РСР угоди можуть укладатися усно або в письмовій формі (простій чи нотаріальній).

Водночас, згідно зі ст. 47 ЦК Української РСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди.

За змістом статей 128, 153 ЦК Української РСР право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Договір вважається укладеним, коли між сторонами в повній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди.

Нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається (стаття 47 ЦК Української РСР).

Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню (частина друга статті 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин).

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

В подальшому, відповідними Указами Президента України правовий режим воєнного стану в Україні продовжувався та діє по теперішній час.

Враховуючи вищевикладені норми законодавства, з метою реалізації злочинного умислу, направленого на заволодіння об`єктами нерухомості померлих громадян, діючи за попередньою змовою, з корисливих мотивів, шляхом обману та використання підроблених документів, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 вчинили обумовлені ними злочинні дії за наступних обставин.

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер громадянин ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ІНФОРМАЦІЯ_4 померла громадянка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у власності яких (по частині у кожного) перебувало нерухоме майно, а саме квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

Про вказані події з особистих джерел дізнався ОСОБА_7 , який, в подальшому, передав вказану інформацію ОСОБА_5 .

Після зазначеного, але не пізніше 23.12.2021 (більш точного часу в ході проведення досудового розслідування встановити не виявилось за можливе), ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньо змовою з ОСОБА_7 , вирішили заволодіти вищевказаною квартирою померлих громадян, у яких відсутні законні спадкоємці, та яка після їх смерті, відповідно до законодавства, мала бути визнана відумерлою спадщиною та передана у власність Запорізькій міській територіальній громаді.

З метою реалізацією свого злочинного умислу останніми було прийнято рішення про стягнення з померлих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , в судовому порядку наявних боргів, які утворилися в результаті нібито укладених, за їх життя (кожним окремо) договорів позик.

Надалі, відповідно до розробленого ОСОБА_5 та ОСОБА_7 злочинного плану, після отримання позитивних судових рішень про визнання боргу та його стягнення, вони мали бути направлені на виконання у відповідності до норм Закону України «Про виконавче провадження». За результатами закінчення виконавчого провадження та стягнення, в рахунок погашення боргу, право власності на об`єкт нерухомого майна, який за життя належав ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на праві часткової приватної власності (по частки), мало бути зареєстровано на довірену ОСОБА_5 та ОСОБА_7 особу, тим самим фактично заволодівши вищевказаною квартирою померлих ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . У подальшому, незаконно заволодівши вказаним майном у такий спосіб, за допомогою довіреної особи ОСОБА_5 та ОСОБА_7 планували розпорядитися ним шляхом продажу, а отримані кошти розділити між собою у визначених долях.

Для надання вказаним діям уявлення законності ОСОБА_5 та ОСОБА_7 вирішили використати персональні данні та копії особистих документів (паспорту громадянина України та ідентифікаційного коду платника податків) ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , без його відома, які заздалегідь були отримані в останнього ОСОБА_7 .

Крім того, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 вирішили використовувати в судовому порядку документи, нібито укладені від імені ОСОБА_11 , до яких заздалегідь будуть внесені завідомо недостовірні відомості щодо укладених правочинів, тим самим ввівши в оману суд.

Так, з метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , умисно, шляхом обману, з корисливих мотивів, подала до Ленінського районного суду міста Запоріжжя (м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, 1/2) позовну заяву про стягнення боргу, складену та підписану 23.12.2021 нібито від імені ОСОБА_11 , яка надійшла до суду 28.12.2021, зазначивши відповідачем померлого ОСОБА_9 . Відповідно до змісту вказаної позовної заяви, до якої заздалегідь було внесено недостовірні відомості, 21.03.2020 ОСОБА_11 нібито уклав зі ОСОБА_9 письмовий договір позики, відповідно до якого останній нібито отримав від ОСОБА_11 грошові кошти у сумі 195000,00 грн. (сто дев`яносто п`ять тисяч гривень 00 копійок) та зобов`язався повернути їх у строк до 21.03.2021. У зв`язку з тим, що позичені ОСОБА_9 грошові кошти так і не були повернуті, ОСОБА_11 нібито і звернувся до суду з метою їх примусового стягнення.

Так, діючи з метою досягнення своєї злочинної цілі, ОСОБА_5 до позовної заяви, крім іншого, додано підроблені документи, до яких заздалегідь було внесено завідомо недостовірні відомості щодо факту укладення правочину та його наслідків, а саме: оригінал договору позики від 21.03.2020, оригінал розписки ОСОБА_9 про отримання грошових коштів від 21.03.2020 та копію вимоги ОСОБА_11 до ОСОБА_9 про необхідність повернення боргу від 02.09.2021.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.12.2021, за вищезазначеною позовною заявою ОСОБА_11 зареєстровано судову справу № 334/10160/21, розгляд якої доручено судді Ленінського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_12 .

04.01.2022 суддею Ленінського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_12 винесено ухвалу про відкриття провадження у вищевказаній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Для досягнення злочинної мети з заволодіння вищевказаним нерухомим майном, яке залишилося після смерті ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , ОСОБА_5 , діючи умисно, 31.05.2021 направила на електронну адресу Ленінського районного суду міста Запоріжжя «» заяву, складену та підписану 31.05.2021 нібито від імені позивача ОСОБА_11 , про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи у відсутність позивача.

В подальшому, за результатами судового розгляду справи суддею Ленінського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_12 , на підставі наданих підроблених документів, якими фактично введено суд в оману, 07.06.2022 ухвалено заочне рішення про задоволення позову ОСОБА_11 до ОСОБА_9 та стягнення з останнього боргу на користь ОСОБА_11 у сумі 195000,00 грн. (сто дев`яносто п`ять тисяч гривень 00 копійок).

Надалі, з метою особистого контролю за реалізацією заздалегідь обумовленого з ОСОБА_7 злочинного плану, ОСОБА_5 направила до Ленінського районного суду міста Запоріжжя заяву, складену та підписану 20.06.2022 нібито від імені позивача ОСОБА_11 про надання копії рішення від 07.06.2022 та виконавчих листів у справі № 334/10160/21. У подальшому ОСОБА_5 , діючи нібито на підставі ордеру на надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_11 від 25.08.2022, особисто отримала в суді 13.03.2023 вказані запитувані документи.

Окрім того, діючи на виконання заздалегідь обумовленого з ОСОБА_7 злочинного плану, направленого на заволодіння об`єктом нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_5 , діючи умисно, шляхом обману, з корисливих мотивів, подала до Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя (м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 107-Б) заяву про видачу судового наказу, складену та підписану 31.01.2021 нібито від імені ОСОБА_11 , текст якої склала самостійно, яка надійшла до суду 02.02.2022, зазначивши боржником померлу ОСОБА_10 . Відповідно до змісту вказаної заяви, до якої заздалегідь було внесено недостовірні відомості, 14.08.2020 ОСОБА_11 нібито уклав зі ОСОБА_10 письмовий договір позики, відповідно до якого остання нібито отримала від ОСОБА_11 грошові кошти у сумі 145000,00 грн. (сто сорок п`ять тисяч гривень 00 копійок) та зобов`язалась повернути їх у строк до 14.08.2021. У зв`язку з тим, що позичені ОСОБА_10 грошові кошти так і не були повернуті, ОСОБА_11 нібито і звернувся до суду з метою їх примусового стягнення.

Так, діючи з метою досягнення своєї злочинної цілі, ОСОБА_5 до вказаної заяви, крім іншого, додано підроблені документи, до яких заздалегідь було внесено завідомо недостовірні відомості щодо факту укладення правочину та його наслідків, а саме: копію договору позики від 14.08.2020, копію розписки ОСОБА_10 про отримання грошових коштів від 14.08.2020, копію вимоги ОСОБА_11 до ОСОБА_10 про необхідність повернення боргу від 02.09.2021 та копію відповіді ОСОБА_10 на вимогу ОСОБА_11 від 01.10.2021.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.02.2022, за вищезазначеною заявою ОСОБА_11 зареєстровано судову справу №335/1061/22, розгляд якої доручено судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_13 .

В подальшому, за результатами розгляду заяви, суддею Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_14 , незважаючи на надання ОСОБА_5 підроблених документів, спрямованих на введення суду в оману, 08.02.2022 постановлено ухвалу про відмову у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_11 про стягнення зі ОСОБА_10 заборгованості за договором позики, через її невідповідність вимогам ст. 161 ЦПК України.

Враховуючи вказане, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 не було виконано всіх дій, які останні вважали необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, а саме заволодінням об`єктом нерухомості, розташованим за адресою: АДРЕСА_2 , яке відповідно до законодавства мало відійти у власність Запорізької міської територіальної громади, ринкова вартість якого станом на 01.11.2021 могла становити 649000, 00 гривень (шістсот сорок дев`ять тисяч гривень 00 копійок), з причин, які не залежали від їх волі.

ІНФОРМАЦІЯ_7 померла громадянка ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , у власності якої перебувало нерухоме майно, а саме квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

Про вказану подію з особистих джерел дізналися ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

Після зазначеного, але не пізніше 21.10.2021 (більш точного часу в ході проведення досудового розслідування встановити не виявилось за можливе), ОСОБА_5 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, за попередньо змовою з ОСОБА_7 , вирішили заволодіти вищевказаною квартирою померлої громадянки, у якої відсутні законні спадкоємці, та яка після її смерті, відповідно до законодавства, мала бути визнана відумерлою спадщиною та передана у власність Запорізькій міській територіальній громаді.

З метою реалізації свого злочинного умислу, останніми було прийнято рішення про визнання дійсним, в судовому порядку, договору купівлі-продажу квартири, нібито укладеного за життя ОСОБА_15 на Запорізькій Товарній Біржі «Торг-Інвест» та визнання права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна.

Надалі, відповідно до розробленого ОСОБА_5 та ОСОБА_7 злочинного плану, після отримання позитивного судового рішення про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири померлої ОСОБА_15 , та визнання права власності на неї, останнє мало бути зареєстровано у встановленому законодавством порядку на ОСОБА_7 , який, в свою чергу, діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_5 , мав розпорядитись зазначеним об`єктом нерухомості шляхом його продажу, а отримані кошти розділити між собою у визначених долях.

Так, з метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою між собою, умисно, шляхом обману, з корисливих мотивів, залучили ОСОБА_11 , який не був проінформований та обізнаний про злочинний план та кінцевий результат злочинної діяльності ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

При цьому, ОСОБА_11 , діючи за вказівкою ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , прибув 21.10.2021 до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_16 за адресою: АДРЕСА_4 , де підписав заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_15 , зазначивши, що нібито є єдиним спадкоємцем у відповідності до ст. 1261 ЦКУ, хоча насправді таким не був. Того ж дня на підставі вказаної заяви приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_16 заведено спадкову справу № 46/2021.

У подальшому, для надання вказаним діям уявлення законності ОСОБА_5 та ОСОБА_7 вирішили використати персональні данні та копії особистих документів (паспорту громадянина України та ідентифікаційного коду платника податків) ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , без його відома, які заздалегідь були отримані в останнього ОСОБА_7 .

Так, з метою реалізації свого злочинного умислу ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , умисно, шляхом обману, з корисливих мотивів, подав до Шевченківського районного суду міста Запоріжжя (м. Запоріжжя, вул. Чарівна, 117-А) позовну заяву про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності, складену та підписану ним 04.01.2022, яка надійшла до суду 10.01.2022, зазначивши відповідачем ОСОБА_11 , а третьою особою - приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_16 .

Відповідно до змісту вказаної позовної заяви, ОСОБА_7 зазначив про те, що 16.07.2002 він нібито уклав з ОСОБА_15 договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_3 , який того ж дня нібито був зареєстрований Запорізькою Товарною Біржею «Торг-Інвест». Однак, у зв`язку з тим, що зазначений правочин нотаріально не посвідчений, вказане унеможливлює реєстрацію ОСОБА_7 права власності на вказане майно. Обґрунтовуючи свої доводи про залучення в якості відповідача ОСОБА_11 , ОСОБА_7 послався на факт відкриття саме ОСОБА_11 спадкової справи після смерті ОСОБА_15 . У зв`язку із вказаним ОСОБА_7 і звернувся до суду з метою визнання дійсним вищевказаного договору купівлі-продажу та визнання за собою права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 .

Так, діючи з метою досягнення своєї злочинної цілі, ОСОБА_7 , за попередньою змовою з ОСОБА_5 , до позовної заяви, крім іншого, додано підроблений документ, до якого заздалегідь було внесено завідомо недостовірні відомості щодо факту укладення правочину та його наслідків, а саме копію договору купівлі-продажу від 16.07.2002.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.01.2022, за вищезазначеною позовною заявою ОСОБА_7 зареєстровано судову справу № 336/211/22, розгляд якої доручено судді Шевченківського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_17 .

17.01.2022 суддею Шевченківського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_17 постановлено ухвалу про залишення позовної заяви ОСОБА_7 до ОСОБА_11 без руху та надання позивачу строку для усунення недоліків у зв`язку з не наданням документів про сплату судового збору.

У продовження реалізації злочинного плану, розробленого заздалегідь ОСОБА_7 із ОСОБА_5 , до Шевченківського районного суду міста Запоріжжя подано заяву, складену та підписану 29.03.2022 від імені позивача ОСОБА_7 , про усунення недоліків по вищевказаній позовній заяві, підтверджуючу сплату судового збору, яка надійшла до суду 18.04.2022.

Одночасно з цим, до Шевченківського районного суду міста Запоріжжя на електронну пошту «» повторно подано заяву, складену та підписану 02.05.2022 від імені позивача ОСОБА_7 , про усунення недоліків по позовній заяві, а саме сплату судового збору, шляхом направлення її фотокопії з електронної пошти « ІНФОРМАЦІЯ_9 », користувачем якої є ОСОБА_5 . У подальшому до суду було направлено і оригінал вказаної заяви.

05.05.2022 суддею Шевченківського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_17 винесено ухвалу про відкриття провадження у вищевказаній справі та призначено її розгляд в порядку загального позовного провадження.

Для досягнення злочинної мети з заволодіння нерухомим майном, яке залишилося після смерті ОСОБА_15 , від імені нібито відповідача ОСОБА_11 , персональні данні та копії особистих документів якого було заздалегідь отримано ОСОБА_7 , до Шевченківського районного суду міста Запоріжжя направлено заяву, складену та підписану 24.05.2022, про визнання позовних вимог та проведення розгляду справи у відсутність відповідача у судовій справі № 336/211/22, яка надійшла до суду 30.05.2022. До вказаної заяви було додано, крім іншого, копію витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи № 46/2021, заведеної після смерті ОСОБА_15 .

Надалі, з метою особистого контролю за реалізацією заздалегідь обумовленого з ОСОБА_7 злочинного плану, ОСОБА_5 , діючи як представник ОСОБА_7 , на підставі договору-доручення від 20.05.2022 та ордеру про надання правничої (правової) допомоги від 31.05.2022, подала до Шевченківського районного суду міста Запоріжжя заяву від 01.06.2022, про розгляд справи без участі представника позивача та повне визнання позовних вимог.

В подальшому, за результатами судового розгляду справи суддею Шевченківського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_17 , на підставі наданого підробленого документа (договору купівлі-продажу кватири), яким фактично введено суд в оману, 01.06.2022 ухвалено рішення про задоволення позову ОСОБА_7 до ОСОБА_11 та визнання дійсним договору купівлі-продажу, укладеного 16.07.2002 між ОСОБА_7 та ОСОБА_15 й зареєстрованого 16.07.2002 Запорізькою товарною біржею «Торг-Інвест». Крім того за ОСОБА_7 також визнано право власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_3 .

Для завершення реалізації свого злочинного плану, 27.07.2022 ОСОБА_7 , діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_5 , звернувся до Департаменту надання адміністративних послуг та розвитку підприємництва Запорізької міської ради Запорізької області (м. Запоріжжя, бульв. Центральний, 27) із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень на нерухоме майно, розташоване за адресою:

АДРЕСА_3 , на підставі рішень Шевченківського районного суду міста Запоріжжя у справі № 336/211/22.

У подальшому, за результатами розгляду вищевказаних поданих документів, 01.08.2022 державним реєстратором прав на нерухоме майно Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради Запорізької області прийнято рішення про проведення державної реєстрації права приватної власності на об`єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_3 , за ОСОБА_7 .

За результатами виконання зазначених злочинних дій, ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , реалізувавши свій злочинний план до кінця, узгоджений ними заздалегідь, шляхом обману незаконно заволоділи зазначеним об`єктом нерухомості, який відповідно до законодавства мав відійти у власність Запорізької міської територіальної громади, ринкова вартість якого станом на 10.06.2021 могла становити 573000,00 грн. (п`ятсот сімдесят три тисячі гривень 00 копійок), та яким, у подальшому, розпорядилися на власний розсуд.

Вищевказаними діями ОСОБА_5 та ОСОБА_7 завдано шкоду Запорізькій міській територіальній громаді на вищевказану суму.

Крім того, ОСОБА_5 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_7 , за результатами вчинення злочинних дій, а саме шахрайства, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, вчиненого за попередньо змовою групою осіб, у великих розмірах, 01.08.2022 незаконно заволоділи об`єктом нерухомості, розташованим за адресою: АДРЕСА_3 , ринкова вартість якого станом на 10.06.2021 могла становити 573000,00 грн. (п`ятсот сімдесят три тисячі гривень 00 копійок), набувши право власності на майно, повністю одержане ними злочинним шляхом.

Після цього, ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою із ОСОБА_7 , достовірно знаючи про злочинне походження зазначеної квартири, володіли разом вказаним майном та, маючи на меті розпорядитися ним, 11.11.2022 прибули у приміщення приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_18 ( АДРЕСА_5 ), де у присутності ОСОБА_5 , між ОСОБА_7 (продавець) та громадянином ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_10 (покупець), було укладено договір купівлі-продажу об`єкта нерухомості, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .

В результаті вчинення вказаного правочину, ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , приховуючи дійсне джерело походження вищевказаної квартири, всупереч вимогам Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», розпорядилися вказаним нерухомим майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, та отримали від ОСОБА_19 грошові кошти у сумі 373000,00 грн. (триста сімдесят три тисячі гривень 00 копійок), які, у подальшому, були розподілені між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у визначених долях.

ІНФОРМАЦІЯ_11 помер громадянин ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , у власності якого перебувало нерухоме майно, а саме квартира, розташована за адресою:

АДРЕСА_6 .

Про вказану подію з особистих джерел дізнався ОСОБА_7 , який, в подальшому, передав вказану інформацію ОСОБА_5 .

Після зазначеного, але не пізніше 21.02.2022 (більше точно часу досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_5 , діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, за попередньо змовою з ОСОБА_7 , вирішили заволодіти вищевказаною квартирою померлого громадянина, у якого відсутні законні спадкоємці, та яка, після його смерті, відповідно до законодавства, мала бути визнана відумерлою спадщиною та передана у власність Запорізькій міській територіальній громаді.

З метою реалізації свого злочинного умислу, останніми було прийнято рішення про визнання дійсним в судовому порядку договору купівлі-продажу квартири, нібито укладеного й зареєстрованого за життя ОСОБА_20 Запорізькою Товарною Біржею «Торг-Інвест», та визнання права власності на вказаний об`єкт нерухомого майна.

Надалі, відповідно до розробленого ОСОБА_5 та ОСОБА_7 злочинного плану, після отримання позитивного судового рішення про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири померлого ОСОБА_20 , та визнання права власності на неї, останнє мало бути зареєстровано у встановленому законодавством порядку на довірену ОСОБА_5 та ОСОБА_7 особу, яка, в свою чергу, діючи за вказівками останніх, мала розпорядитись зазначеним об`єктом нерухомості шляхом його продажу, а отримані кошти передати ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , які у подальшому мали розподілити їх між собою у визначених долях.

Для надання вказаним діям уявлення законності, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 вирішили використати персональні данні та копії особистих документів (паспорту громадянина України та ідентифікаційного коду платника податків) ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , без його відома, які заздалегідь були отримані в останнього ОСОБА_7 .

Крім того, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 вирішили використовувати в судовому порядку документи, нібито укладені від імені ОСОБА_11 , до яких заздалегідь будуть внесені завідомо недостовірні відомості щодо укладеного правочину та його наслідків, тим самим ввівши в оману суд.

Так, з метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_5 , діючи за попередньо змовою з ОСОБА_7 , умисно, шляхом обману, з корисливих мотивів, подала до Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя (м. Запоріжжя, вул. Перемоги, 107-Б) позовну заяву про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності, складену та підписану 21.02.2022 нібито від імені ОСОБА_11 , яка надійшла до суду 23.02.2022, зазначивши відповідачем померлого ОСОБА_20 .

Відповідно до змісту вказаної позовної заяви, до якої заздалегідь було внесено недостовірні відомості, 06.08.1999 ОСОБА_11 нібито уклав з ОСОБА_20 договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_6 , який того ж дня нібито був зареєстрований Запорізькою Товарною Біржею «Торг-Інвест». Однак у зв`язку з тим, що зазначений правочин нотаріально не посвідчений, вказане нібито унеможливлює реєстрацію ОСОБА_11 права власності на вказане майно. У зв`язку із вказаним, ОСОБА_11 нібито і звернувся до суду з метою визнання дійсним вищевказаного договору купівлі-продажу та визнання за собою права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_6 .

Так, діючи з метою досягнення своєї злочинної цілі, ОСОБА_5 до позовної заяви, крім іншого, додано підроблений документ, до якого заздалегідь було внесено завідомо недостовірні відомості щодо факту укладення правочину та його наслідків, а саме копію договору купівлі-продажу від 06.08.1999.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.02.2022, за вищезазначеною позовною заявою ОСОБА_11 зареєстровано судову справу № 335/1830/22, розгляд якої доручено судді Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_21 .

06.05.2022 суддею Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_21 винесено ухвалу про прийняття до розгляду позовної заяви ОСОБА_11 та призначення справи в порядку загального позовного провадження.

Для досягнення злочинної мети з заволодіння вищевказаним нерухомим майном, яке залишилося після смерті ОСОБА_20 , ОСОБА_5 , діючи умисно, направила на електронну пошту Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя «» заяву, складену та підписану нібито від імені позивача ОСОБА_11 , про проведення підготовчого засідання без участі позивача та підтримання позовних вимог у повному, яка надійшла до суду 16.06.2022.

Надалі, з метою особистого контролю за реалізацією заздалегідь обумовленого з ОСОБА_7 злочинного плану, ОСОБА_5 було надано до Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя документи, підтверджуючі її повноваження як нібито представника позивача ОСОБА_11 , а саме: договір-доручення від 04.05.2022, нібито укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_11 , а також ордер про надання правничої (правової) ОСОБА_11 від 21.07.2022.

В подальшому, за результатами розгляду позовної заяви, суддею Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_21 , незважаючи на надання ОСОБА_5 підробленого документа (договору купівлі-продажу кватири), спрямованого на введення суду в оману, 22.03.2023 постановлено ухвалу про закриття провадження по справі за позовною заявою ОСОБА_11 до ОСОБА_20 про визнання дійсним договору купівлі-продажу та визнання права власності, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 Цивільного процесуального кодексу України (настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва).

Враховуючи вказане, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 було виконано всі дії, які останні вважали необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, а саме заволодіння об`єктом нерухомості, розташованим за адресою: АДРЕСА_6 , яке відповідно до законодавства мало відійти у власність Запорізької міської територіальної громади, ринкова вартість якого станом на 01.02.2022 могла становити 731000,00 грн. (сімсот тридцять одну тисячу гривень 00 копійок), однак його не було закінчено з причин, які не залежали від їх волі.

ІНФОРМАЦІЯ_13 помер громадянин ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , у власності якого перебувало нерухоме майно, а саме квартира, розташована за адресою:

АДРЕСА_7 .

Про вказану подію з особистих джерел дізналися ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

Після зазначеного, але не пізніше 14.04.2022 (більш точного часу в ході проведення досудового розслідування встановити не виявилось за можливе), ОСОБА_5 , діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, за попередньо змовою з ОСОБА_7 , вирішили заволодіти вищевказаною квартирою померлого громадянина, у якого відсутні законні спадкоємці, та яка після його смерті, відповідно до законодавства, мала бути визнана відумерлою спадщиною та передана у власність Запорізькій міській територіальній громаді.

З метою реалізації свого злочинного умислу, останніми було прийнято рішення про стягнення з померлого ОСОБА_22 в судовому порядку наявних боргів, які утворилися в результаті нібито укладених за його життя договорів позик.

Надалі, відповідно до розробленого ОСОБА_5 та ОСОБА_7 злочинного плану, після отримання позитивних судових рішень про визнання боргу та його стягнення, вони мали бути направлені на виконання у відповідності до норм Закону України «Про виконавче провадження». За результатами закінчення виконавчого провадження та стягнення в рахунок погашення боргу, право власності на об`єкт нерухомого майна, яке за життя належало ОСОБА_22 на праві приватної власності, мало бути зареєстровано на довірену ОСОБА_5 та ОСОБА_7 особу, тим самим фактично заволодівши вищевказаною квартирою померлого ОСОБА_22 . У подальшому, незаконно заволодівши вказаним майном у такий спосіб, за допомогою довіреної особи ОСОБА_5 та ОСОБА_7 планували розпорядитися ним шляхом продажу, а отримані кошти розділити між собою у визначених долях.

Для надання вказаним діям уявлення законності, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 вирішили використати персональні данні та копії особистих документів (паспорту громадянина України та ідентифікаційного коду платника податків) ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , без його відома, які заздалегідь були отримані в останнього ОСОБА_7 .

Крім того, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 вирішили використовувати в судовому порядку документи, нібито укладені від імені ОСОБА_11 , до яких заздалегідь будуть внесені завідомо недостовірні відомості щодо укладеного правочину, тим самим ввівши в оману суд.

Так, з метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , умисно, шляхом обману, з корисливих мотивів, подала до Жовтневого районного суду міста Запоріжжя (м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, 6) позовну заяву про стягнення боргу, складену та підписану 14.04.2022 нібито від імені ОСОБА_11 , яка надійшла до суду 21.04.2022, зазначивши відповідачем померлого ОСОБА_22 . Відповідно до змісту вказаної позовної заяви, до якої заздалегідь було внесено недостовірні відомості, 07.10.2020 ОСОБА_11 нібито уклав із ОСОБА_22 письмовий договір позики, відповідно до якого останній нібито отримав від ОСОБА_11 грошові кошти у сумі 225000,00 грн. (двісті двадцять п`ять тисяч гривень 00 копійок) та зобов`язався повернути їх у строк до 07.10.2021. У зв`язку із тим, що позичені ОСОБА_22 грошові кошти так і не були повернуті, ОСОБА_11 нібито і звернувся до суду з метою їх примусового стягнення.

Так, діючи з метою досягнення своєї злочинної цілі, ОСОБА_5 до позовної заяви, крім іншого, додано підроблені документи, до яких заздалегідь було внесено завідомо недостовірні відомості щодо факту укладення правочину та його наслідків, а саме: копію договору позики від 07.10.2020, копію розписки ОСОБА_22 про отримання грошових коштів від 07.10.2020, копії вимог ОСОБА_11 до ОСОБА_22 про необхідність повернення боргу від 15.10.2021 та від 12.01.2022, а також копію відповіді ОСОБА_22 від 15.02.2022 на вимогу ОСОБА_11 про необхідність повернення боргу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21.04.2022, за вищезазначеною позовною заявою ОСОБА_11 зареєстровано судову справу № 331/1060/22, розгляд якої доручено судді Жовтневого районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_23 .

11.05.2022 суддею Жовтневого районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_23 винесено ухвалу про залишення позовної заяви ОСОБА_11 до ОСОБА_22 без руху та надання позивачу строку для усунення недоліків, у зв`язку з ненаданням документів про сплату судового збору.

У продовження реалізації злочинного плану, розробленого заздалегідь ОСОБА_5 із ОСОБА_7 , до Жовтневого районного суду міста Запоріжжя подано заяву, складену та підписану 08.06.2022 нібито від імені позивача ОСОБА_11 , про надання квитанції про сплату судового збору, яка надійшла до суду 08.06.2022.

08.06.2022 суддею Жовтневого районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_23 винесено ухвалу про відкриття провадження у вищевказаній справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Для досягнення злочинної мети із заволодіння вищевказаним нерухомим майном, яке залишилося після смерті ОСОБА_22 , ОСОБА_5 , діючи умисно, подала до Жовтневого районного суду міста Запоріжжя заяву, складену та підписану 17.06.2022 нібито від імені позивача ОСОБА_11 , про розгляд справи за відсутністю позивача та підтримання позовних вимогу повному обсязі, яка надійшла до суду 20.06.2022.

В подальшому, за результатами судового розгляду справи, суддею Жовтневого районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_23 , на підставі наданих підроблених документів, якими фактично введено суд в оману, 08.07.2022 ухвалено заочне рішення про задоволення позову ОСОБА_11 до ОСОБА_22 та стягнення з останнього боргу на користь ОСОБА_11 у сумі 225000,00 грн. (двісті двадцять п`ять тисяч гривень 00 копійок).

Надалі, з метою особистого контролю за реалізацією заздалегідь обумовленого з ОСОБА_7 злочинного плану, ОСОБА_5 , з належної їй електронної пошти « ІНФОРМАЦІЯ_9 », 17.08.2022 направила на електронну пошту Жовтневого районного суду міста Запоріжжя «» заяву, складену та підписану 17.08.2022 нібито від імені позивача ОСОБА_11 , про надання копії рішення від 08.07.2022 та виконавчих листів по справі № 331/1060/22. У подальшому, ОСОБА_5 , діючи нібито на підставі договору-доручення від 11.08.2022 та ордеру про надання правничої (правової) допомоги ОСОБА_11 від 23.08.2022, особисто отримала в суді 23.08.2022 вказані запитувані документи.

Окрім того, діючи на виконання заздалегідь обумовленого злочинного плану, направленого на заволодіння об`єктом нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_7 , ОСОБА_7 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , умисно, шляхом обману, з корисливих мотивів, подав до Жовтневого районного суду міста Запоріжжя (м. Запоріжжя, вул. Олександрівська, 6) позовну заяву про визнання права власності, складену та підписану ним 28.11.2022, яка надійшла до суду 01.12.2022, зазначивши відповідачем померлого ОСОБА_22 . Відповідно до змісту вказаної позовної заяви, ОСОБА_7 зазначив, що 15.01.2020 він нібито уклав із ОСОБА_22 письмовий договір позики, відповідно до якого останній нібито отримав від ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 350000,00 грн. (триста п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок) та зобов`язався повернути їх у строк до 15.01.2022. У зв`язку із тим, що позичені ОСОБА_22 грошові кошти так і не були повернуті, ОСОБА_7 і звернувся до суду з метою визнання за собою права власності на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_7 , в рахунок погашення боргу.

Так, діючи з метою досягнення своєї злочинної цілі, ОСОБА_7 , за попередньою змовою з ОСОБА_5 , до позовної заяви, крім іншого, додано підроблені документи, до яких заздалегідь було внесено завідомо недостовірні відомості щодо факту укладення правочину та його наслідків, а саме: копію договору позики від 15.01.2020, копію розписки ОСОБА_22 про отримання грошових коштів від 15.01.2020, копію вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_22 про необхідність повернення боргу від 17.01.2022, та копію відповіді ОСОБА_22 від 02.02.2022 на вимогу ОСОБА_7 про необхідність повернення боргу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.12.2022, за вищезазначеною позовною заявою ОСОБА_7 зареєстровано судову справу № 331/4657/22, розгляд якої доручено судді Жовтневого районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_24 .

02.12.2022 суддею Жовтневого районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_24 постановлено ухвалу про залишення позовної заяви ОСОБА_7 до ОСОБА_22 без руху та надання позивачу строку для усунення недоліків, у зв`язку з не наданням документів про підтвердження сплати судового збору, однак, в подальшому, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 оплати судового збору так здійснено і не було.

У зв`язку з викладеним, за результатами розгляду позовної заяви, суддею Жовтневого районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_24 , незважаючи на надання ОСОБА_7 підроблених документів, спрямованих на введення суду в оману, 10.01.2023 постановлено ухвалу про повернення позовної заяви ОСОБА_7 до ОСОБА_22 , на підставі ч. 3 ст. 185 Цивільного процесуального кодексу України (якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом).

Враховуючи вказане, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 не було виконано всіх дій, які останні вважали необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, а саме заволодіння об`єктом нерухомості, розташованим за адресою: АДРЕСА_7 , яке відповідно до законодавства мало відійти у власність Запорізької міської територіальної громади, ринкова вартість якого, станом на 28.03.2022 могла становити 576000,00 грн. (п`ятсот сімдесят шість тисяч гривень 00 копійок), з причин, які не залежали від їх волі.

ІНФОРМАЦІЯ_15 померла громадянка ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , у власності якої перебувало нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_8 .

Про вказану подію з особистих джерел дізналися ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .

Після зазначеного, але не пізніше 04.08.2022 (більше точно часу досудовим розслідуванням не встановлено), ОСОБА_5 , діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, з корисливих мотивів, за попередньо змовою з ОСОБА_7 , вирішили заволодіти вищевказаною квартирою померлої громадянки, у якої відсутні законні спадкоємці, та яка після її смерті, відповідно до законодавства, мала бути визнана відумерлою спадщиною та передана у власність Запорізькій міській територіальній громаді.

З метою реалізацією свого злочинного умислу, останніми було прийнято рішення про стягнення з померлої ОСОБА_25 в судовому порядку наявного боргу, який утворився в результаті нібито укладеного за її життя договору позики.

Надалі, відповідно до розробленого ОСОБА_5 та ОСОБА_7 злочинного плану, після отримання позитивного судового рішення про визнання боргу та його стягнення, воно мало бути направлене на виконання у відповідності до норм Закону України «Про виконавче провадження». За результатами закінчення виконавчого провадження та стягнення в рахунок погашення боргу, право власності на об`єкт нерухомого майна, яке за життя належало ОСОБА_25 на праві приватної власності, мало бути зареєстровано на довірену ОСОБА_5 та ОСОБА_7 особу, тим самим фактично заволодівши вищевказаною квартирою померлої ОСОБА_25 . У подальшому, незаконно заволодівши вказаним майном у такий спосіб, за допомогою довіреної особи, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 планували розпорядитися ним шляхом продажу, а отримані кошти розділити між собою у визначених долях.

Для надання вказаним діям уявлення законності, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 вирішили використати персональні данні та копії особистих документів (паспорту громадянки України та ідентифікаційного коду платника податків) ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_17 , без її відома, які заздалегідь були отримані в останньої ОСОБА_5 .

Крім того, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 вирішили використовувати в судовому порядку документи, нібито укладені від імені ОСОБА_26 , до яких заздалегідь будуть внесені завідомо недостовірні відомості щодо укладеного правочину, тим самим ввівши в оману суд.

Так, з метою реалізації свого злочинного умислу, ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , умисно, шляхом обману, з корисливих мотивів, подала до Ленінського районного суду міста Запоріжжя (м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, 1/2) позовну заяву про стягнення боргу, складену та підписану 04.08.2022 нібито від імені ОСОБА_26 , яка надійшла до суду 08.08.2022, зазначивши відповідачем померлу ОСОБА_25 . Відповідно до змісту вказаної позовної заяви, до якої заздалегідь було внесено недостовірні відомості, 21.04.2020 ОСОБА_26 нібито уклала із ОСОБА_25 письмовий договір позики, відповідно до якого остання нібито отримала від ОСОБА_26 грошові кошти у сумі 145000,00 грн. (сто сорок п`ять тисяч гривень 00 копійок) та зобов`язалася повернути їх у строк до 21.04.2021. У зв`язку з тим, що позичені ОСОБА_25 грошові кошти так і не були повернуті, ОСОБА_26 нібито і звернулася до суду з метою їх примусового стягнення.

Так, діючи з метою досягнення своєї злочинної цілі, ОСОБА_5 до позовної заяви, крім іншого, додано підроблені документи, до яких заздалегідь було внесено завідомо недостовірні відомості щодо факту укладення правочину та його наслідків, а саме: копію договору позики від 21.04.2020, копію розписки ОСОБА_25 про отримання грошових коштів від 21.04.2020, копію вимоги ОСОБА_26 до ОСОБА_25 про необхідність повернення боргу від 22.09.2021 та копію відповіді ОСОБА_25 від 15.10.2021 на вимогу ОСОБА_26 про необхідність повернення боргу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.08.2022, за вищезазначеною позовною заявою ОСОБА_26 зареєстровано судову справу № 334/3081/22, розгляд якої доручено судді Ленінського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_27 .

09.08.2022 суддею Ленінського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_27 постановлено ухвалу про відкриття провадження по справі за позовною заявою ОСОБА_26 до ОСОБА_25 у вищевказаній справі та призначення її до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Для досягнення злочинної мети із заволодіння вищевказаним нерухомим майном, яке залишилося після смерті ОСОБА_25 , ОСОБА_5 , діючи умисно, виступаючи нібито як представник позивача ОСОБА_26 на підставі договору-доручення від 26.08.2022 та ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 02.09.2022, подала 07.09.2022 до Ленінського районного суду міста Запоріжжя заяву, складену та підписану 07.09.2022, про розгляд справи у відсутності позивача та підтримання позовних вимог, додавши при цьому оригінал підробленої розписки ОСОБА_25 про отримання грошових коштів від 21.04.2020.

В подальшому, за результатами судового розгляду справи суддею Ленінського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_27 , на підставі наданих підроблених документів, якими фактично введено суд в оману, 07.09.2022 ухвалено заочне рішення про задоволення позову ОСОБА_26 до ОСОБА_25 та стягнення з останньої боргу на користь ОСОБА_26 у сумі 145000,00 грн. (сто сорок п`ять тисяч гривень 00 копійок).

Надалі з метою особистого контролю за реалізацією заздалегідь обумовленого з ОСОБА_7 злочинного плану, ОСОБА_5 подала 21.09.2022 до Ленінського районного суду міста Запоріжжя заяву від 21.09.2022 про надання оригіналів виконавчих листів та судового рішення у справі № 334/3081/22. У подальшому, ОСОБА_5 особисто отримала в суді 13.10.2022 вказані запитувані документи.

Далі, діючи відповідно до розробленого з ОСОБА_7 злочинного плану, ОСОБА_5 , умисно, з корисливих мотивів, подала до приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області ОСОБА_28 ( АДРЕСА_9 ) заяву про відкриття виконавчого провадження, складену та підписану 14.10.2022 нібито від імені ОСОБА_26 , яка надійшла приватному виконавцю 17.10.2022, обґрунтовану необхідністю виконання виконавчого листа на підставі рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 07.09.2022.

Того ж дня приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області ОСОБА_28 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за заявою ОСОБА_26 (реєстраційний номер виконавчого провадження НОМЕР_2).

Однак, 25.11.2022 ОСОБА_28 винесено постанову про закінчення вказаного виконавчого провадження у зв`язку зі смертю боржника ОСОБА_25 .

Одночасно з вказаним, з метою реалізації свого злочинного умислу, направленого на остаточне заволодіння квартирою померлої ОСОБА_25 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 було прийнято рішення про стягнення з їх довіреної особи, яка мала виступати нібито спадкоємицею померлої ОСОБА_25 , в судовому порядку наявного боргу, який утворився в результаті нібито укладеного договору позики.

Надалі, відповідно до розробленого ОСОБА_5 та ОСОБА_7 злочинного плану, після отримання позитивного судового рішення про визнання боргу та його стягнення, воно мало бути направлене на виконання у відповідності до норм Закону України «Про виконавче провадження». За результатами закінчення виконавчого провадження та стягнення в рахунок погашення боргу, право власності на об`єкт нерухомого майна, яке за життя належало ОСОБА_25 на праві приватної власності, мало бути зареєстровано за ОСОБА_7 , тим самим фактично заволодівши вищевказаною квартирою померлої ОСОБА_25 . У подальшому, незаконно заволодівши вказаним майном у такий спосіб, ОСОБА_7 , діючи умисно, за попередньою змовою з ОСОБА_5 , мав розпорядитися зазначеним об`єктом нерухомості шляхом його продажу, а отримані кошти розділити між собою у визначених долях.

Для надання вказаним діям уявлення законності, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 вирішили використати персональні данні та копії особистих документів (паспорту громадянки України та ідентифікаційного коду платника податків) ОСОБА_29 , ІНФОРМАЦІЯ_18 , без її відома, які заздалегідь були отримані в останньої ОСОБА_5 .

Крім того, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 вирішили використовувати в судовому порядку документи, нібито укладені від імені ОСОБА_29 , до яких заздалегідь будуть внесені завідомо недостовірні відомості щодо укладених правочинів, тим самим ввівши в оману суд.

Далі, діючи відповідно до розробленого з ОСОБА_7 злочинного плану, ОСОБА_5 , умисно, шляхом обману, з корисливих мотивів, подала до Третьої Запорізької державної нотаріальної контори (м. Запоріжжя, бульв. Шевченка, 47) заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_25 , складену та підписану 23.05.2022 нібито від імені ОСОБА_29 , яка надійшла до нотаріальної контори 30.05.2022, обґрунтовану наявністю між ними нібито родинних зв`язків. Того ж дня, на підставі вказаної заяви державним нотаріусом Третьої Запорізької державної нотаріальної контори заведено спадкову справу № 95/2022.

Після виконання зазначених дій, з метою подальшої реалізації свого злочинного умислу, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , умисно, шляхом обману, з корисливих мотивів, подав до Ленінського районного суду міста Запоріжжя (м. Запоріжжя, вул. Незалежної України, 1/2) позовну заяву про стягнення боргу, складену та підписану ним 12.08.2022, яка надійшла до суду 16.08.2022, зазначивши відповідачем ОСОБА_29 . Відповідно до змісту вказаної позовної заяви, до якої заздалегідь було внесено завідомо недостовірні відомості, 20.08.2020 ОСОБА_7 нібито уклав із ОСОБА_29 письмовий договір позики, відповідно до якого остання нібито отримала від ОСОБА_7 грошові кошти у сумі 450000,00 грн. (чотириста п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок) та зобов`язалася повернути їх у строк до 20.08.2021. У зв`язку з тим, що позичені ОСОБА_29 грошові кошти так і не були повернуті, ОСОБА_7 нібито і звернувся до суду з метою їх примусового стягнення.

Так, діючи з метою досягнення своєї злочинної цілі, ОСОБА_7 , який діяв за попередньою змовою з ОСОБА_5 , до позовної заяви, крім іншого, додано підроблені документи, до яких заздалегідь було внесено завідомо недостовірні відомості щодо факту укладення правочину та його наслідків, а саме: копію договору позики від 20.08.2020, оригінал розписки ОСОБА_29 про отримання грошових коштів від 20.08.2020, копії вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_29 про необхідність повернення боргу від 25.11.2021 та 25.04.2022, а також копію відповіді ОСОБА_29 від 07.07.2022 на вимогу ОСОБА_7 про необхідність повернення боргу.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.08.2022, за вищезазначеною позовною заявою ОСОБА_7 зареєстровано судову справу № 334/3277/22, розгляд якої доручено судді Ленінського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_30 .

17.08.2022 суддею Ленінського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_31 постановлено ухвалу про відкриття провадження по справі за позовною заявою ОСОБА_7 до ОСОБА_29 у вищевказаній справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження з викликом сторін.

Для досягнення злочинної мети із заволодіння вищевказаним нерухомим майном, яке залишилося після смерті ОСОБА_25 , ОСОБА_5 , діючи умисно, подала до Ленінського районного суду міста Запоріжжя заяву, складену та підписану 15.09.2022 нібито від імені відповідача ОСОБА_29 , про визнання позовних вимог та розгляд справи у відсутність відповідача, яка надійшла до суду 22.09.2022.

Крім того, ОСОБА_5 , діючи умисно, виступаючи нібито як представник відповідача ОСОБА_29 на підставі договору-доручення від 08.09.2022 та ордеру на надання правничої (правової) допомоги від 20.09.2022, подала 21.09.2022 до Ленінського районного суду міста Запоріжжя заяву, складену та підписану нею 21.09.2022, про розгляд справи без участі представника та повне визнання позовних вимог.

Того ж дня ОСОБА_7 , діючи відповідно до заздалегідь узгодженого з ОСОБА_5 злочинного плану, також подав до Ленінського районного суду міста Запоріжжя заяву, складену та підписану ним 21.09.2022, про повне підтримання позовних вимог та розгляд справи без його участі.

В подальшому, за результатами судового розгляду справи суддею Ленінського районного суду міста Запоріжжя ОСОБА_31 , на підставі наданих підроблених документів, якими фактично введено суд в оману, 21.09.2022 ухвалено рішення про задоволення позову ОСОБА_7 до ОСОБА_29 та стягнення з останньої боргу на користь ОСОБА_7 у сумі 450000,00 грн. (чотириста п`ятдесят тисяч гривень 00 копійок).

Надалі, з метою особистого контролю за реалізацією заздалегідь обумовленого з ОСОБА_7 злочинного плану, ОСОБА_5 подала 17.10.2022 до Ленінського районного суду міста Запоріжжя заяву від імені ОСОБА_7 , про надання виконавчих листів та копії рішення по справі № 334/3277/22. У подальшому, вказані запитувані документи були особисто отримані ОСОБА_7 в суді 25.10.2022.

Далі, діючи відповідно до розробленого з ОСОБА_5 злочинного плану, ОСОБА_7 , умисно, з корисливих мотивів, подав до приватного виконавця виконавчого округу Запорізької області ОСОБА_28 (АДРЕСА_9) заяву про відкриття виконавчого провадження, складену та підписану 27.10.2022, яка того ж дня надійшла приватному виконавцю, обґрунтовану необхідністю виконання виконавчого листа на підставі рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 21.09.2022.

Того ж дня приватним виконавцем виконавчого округу Запорізької області ОСОБА_28 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за заявою ОСОБА_7 (реєстраційний номер виконавчого провадження НОМЕР_3).

В подальшому, для досягнення злочинної мети із заволодіння нерухомим майном, яке залишилося після смерті ОСОБА_25 , ОСОБА_5 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_7 , подала до приватного виконавця ОСОБА_28 ( АДРЕСА_9 ) заяву, складену та підписану 01.11.2022 нібито від імені боржника ОСОБА_29 , яка надійшла до приватного виконавця 08.11.2022, та якою повідомлено про нібито відсутність у останньої коштів, необхідних для повернення боргу, а також констатовано факт заведення нею спадкової справи після смерті ОСОБА_25 , у якої залишилося нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_8 , з долученням відповідних підтверджуючих документів.

Однак, 20.01.2023 ОСОБА_28 винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу у зв`язку із надходженням 19.01.2023 заяви, складеної та підписаної від імені ОСОБА_7 05.01.2023, про повернення виконавчого листа.

Враховуючи вказане, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 було виконано всі дії, які останні вважали необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, а саме заволодіння об`єктом нерухомості, розташованим за адресою: АДРЕСА_8 , яке відповідно до законодавства мало відійти у власність Запорізької міської територіальної громади, ринкова вартість якого станом на 31.10.2021 могла становити 925000,00 грн. (дев`ятсот двадцять п`ять тисяч гривень 00 копійок), однак його не було закінчено з причин, які не залежали від їх волі.

26.06.2025 р. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України - незакінчений замах на шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене за попередньо змовою групою осіб, у великих розмірах;

- ч. 4 ст. 358 КК України - використання завідомо підробленого документа;

- ч. 4 ст. 190 КК України - шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене повторно, за попередньо змовою групою осіб, у великих розмірах;

- ч. 2 ст. 209 КК України - набуття, володіння, розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі вчиненні правочину з таким майном, якщо ці діяння вчинені особою, яка знала, що таке майно повністю одержано злочинним шляхом, вчинене за попередньо змовою групою осіб;

- ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України - закінчений замах на шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене повторно, за попередньо змовою групою осіб, у великих розмірах;

- ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України - незакінчений замах на шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене повторно, за попередньо змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, у великих розмірах;

- ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України - закінчений замах на шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене повторно, за попередньо змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, у великих розмірах.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_5 підозри у вчиненні вказаних вище кримінальних правопорушень в повному обсязі підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час досудового розслідування кримінального провадження встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні декількох умисних кримінальних правопорушень, в т.ч. тяжких, вчинених повторно. Так., 27.03.2025 слідчими ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_5 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 27, ч. 3 ст. 358, ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 28, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 190 КК України у межах іншого кримінального провадження №0000296.

З метою запобігання вищевказаним ризикам, слідчий просить обрати відносно підозрюваної ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні слідчий та прокурор підтримали клопотання у повному обсязі, просили задовольнити з підстав, викладених в клопотанні.

Підозрювана в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні клопотання, вважає підозра у вчиненні нею вказаних правопорушень не обґрунтована, вона не визнає вину в цих кримінальних правопорушеннях, зазначила, що лише здійснювала представництво інтересів як адвокат на підставі договорів про правову допомогу на підставі Закону України «Про адвокатуру», інкримінованих їх правопорушень не вчиняла.

Захисник підозрюваної - адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні заперечував відносно задоволення клопотання, посилаючись, на те, що заявлені слідчим ризики не обґрунтовані. Просив враховувати, що ОСОБА_5 має статус адвоката. При цьому свідоцтво про право заняття адвокатською діяльністю ОСОБА_5 не зупинене та не анульоване. У наявності є договори про надання правничої допомоги між ОСОБА_5 та її клієнтами, що підтверджує відсутність перелічених ризиків. Крім того, на думку сторони захисту, підозра ОСОБА_5 у вчиненні нею інкримінованих їх кримінальних правопорушень є необґрунтованою, оскільки у повідомленні не зазначено, які самі дії вона вчинила, що є об`єктивною стороною інкримінованих злочинів. Зокрема, не підтверджуються матеріалами справи отримання ОСОБА_5 якоїсь вигоди, підробку документів, використання завідомо підроблених документів. При обранні запобіжного заходу слід врахувати позитивну характеристику ОСОБА_5 , а саме, що вона має постійне місце проживання, за яким характеризується виключно з позитивної сторони, має джерело доходу, раніше не судима, проживає разом із матір`ю та сестрою. Вважає, що слідчим не доведена неможливість більш м`яких запобіжних заходів у вигляд особистого зобов`язання, або домашнього арешту в нічний період доби, запобігти заявленим слідчим ризику.

Вислухавши пояснення слідчого, думку прокурора, підозрюваної, її захисника, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, слідчий суддя дійшла до наступних висновків.

Групою слідчих першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0001520 від 15.11.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 4

ст. 358, ч. 2 ст. 364 КК України.

В межах вищевказаного кримінального провадження, 26.06.2025 р. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України - незакінчений замах на шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене за попередньо змовою групою осіб, у великих розмірах;

- ч. 4 ст. 358 КК України - використання завідомо підробленого документа;

- ч. 4 ст. 190 КК України - шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене повторно, за попередньо змовою групою осіб, у великих розмірах;

- ч. 2 ст. 209 КК України - набуття, володіння, розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі вчиненні правочину з таким майном, якщо ці діяння вчинені особою, яка знала, що таке майно повністю одержано злочинним шляхом, вчинене за попередньо змовою групою осіб;

- ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України - закінчений замах на шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене повторно, за попередньо змовою групою осіб, у великих розмірах;

- ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України - незакінчений замах на шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене повторно, за попередньо змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, у великих розмірах;

- ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України - закінчений замах на шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману, вчинене повторно, за попередньо змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, у великих розмірах.

Клопотання слідчого оформлене відповідно до вимог ст. 184 Кримінального процесуального кодексу України. До матеріалів клопотання додані копії документів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, Витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінальних проваджень.

Підозрюваній ОСОБА_5 своєчасно вручені під розпис, клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу тримання під вартою, а також копії матеріалів, якими обґрунтовується необхідність застосування запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 178 КПК України слідчий суддя при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу зобов`язаний оцінити вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Відповідно до пункту 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (рішення у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п.32, Series A, № 182).

В іншому своєму рішенні Суд наголосив (справа "Чеботарь проти Молдови" від 13.02.2008 р.), що "для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданим у відповідності до ст.5 п.1 (с), поліція не повинна мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ані в момент арешту, ані під час перебування заявника під вартою. Так само не обов`язково, щоб затриманій особі в подальшому було пред`явлено обвинувачення або ця особа постала перед судом. Метою попереднього утримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яка повинна підтвердити або розвіяти підозри, що є підставою для затримання. При цьому, обґрунтована підозра є важливою гарантією від свавільного тримання під вартою або затримання особи".

Отже на досудовому розслідуванні встановлення обґрунтованості підозри оцінюється в сукупності наданих слідчим матеріалів та їх переконливості у тому, що підозрювана особа могла вчинити інкримінований їй злочин.

На підтвердження обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованих їй кримінальних правопорушень, слідчим надано копії: витягів з ЄРДР про внесення відомостей про вищевказані кримінальні правопорушення, висновки експертів, копії позовних заяв, договорів позики, інших документів, які використовувалися для вчинення інкримінованих правопорушень та містять ознаки підроблення, ордерів на представництво адвокатом ОСОБА_32 інтересів ОСОБА_11 у вищевказаних цивільних справах; копії судових рішень за результатами розгляду цих цивільних справ; витягів з реєстрів речових прав, протоколів допиту свідків; матеріалів з виконавчих проваджень; повідомлення про підозру, інші матеріли кримінального провадження.

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочину вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Дослідивши матеріали клопотання в межах своєї компетенції, слідча суддя у висновках, які зробив орган досудового слідства відносно ОСОБА_5 чогось очевидно необґрунтованого чи недопустимого не встановив. На думку слідчого судді, слідчим надані вагомі докази на підтвердження наявності обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованих злочинів.

В межах цього кримінального провадження підозрювана ОСОБА_5 підозрюється, зокрема і у вчиненні тяжких злочинів, за які законодавством передбачено покарання у вигляді позбавлення волі від 3 до 8-ми років.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.08.2010 року (п. 36) ЄСПЛ вказав, «…Суд зазначає, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує. Однак, Суд неодноразово встановлював, що сама по собі тяжкість обвинувачення не може слугувати виправданням тривалих періодів тримання під вартою (див. рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» (Іlijkov v. Bulgaria), заява № 33977/96, пункти 80-81, рішення від 26 липня 2001 року)…».

Відповідно до пункту 80 рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» (Іlijkov v. Bulgaria), заява № 33977/96, «…Суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику переховування або повторного вчинення злочинів. Суд визнає, що з огляду на серйозність обвинувачень, висунутих проти заявника, органи влади мали підстави вважати, що існування такого ризику було встановлено із самого початку. Однак, Суд неодноразово наголошував, що тяжкість обвинувачень сама по собі не може бути виправданням тривалих періодів запобіжного ув`язнення..».

Підозрювана є діючим адвокатом, також працевлаштована юристом в ТОВ «АРТ КОМ ТРЕЙД» з 15.05.2025 р., за місцем проживання характеризується позитивно, в квітні 2025 р. проходила нетривале стаціонарне лікування. Медичного висновку, що внаслідок стану здоров`я підозрювана не може утримуватися в умовах слідчого ізолятора, не надавалося стороною захисту. Підозрювана неодружена, дітей на утриманні не має.

В межах іншого кримінального провадження, ОСОБА_5 27.03.2025 р. вручено підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209, ч. 3 ст. 27, ч. 3 ст. 28, ч. 3, 4 ст. 358 КК України, в межах якого, як повідомлено слідчим в судовому засіданні, ОСОБА_5 26.06.2025 р. вручено обвинувальний акт. В зазначеному вище кримінальному провадженні відносно ОСОБА_5 діяв запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

З огляду на вищенаведене, характер інкримінованих правопорушень, їх кількість, конкретні обставини цих правопорушень, особу підозрюваної, тяжкість можливого покарання, стадію кримінального провадження, професійну юридичну обізнаність підозрюваної, яка може бути використана нею задля уникнення від кримінальної відповідальності, слідча суддя погоджується, що існують вагомі ризики, передбачені ст. 177 КПК України, зокрема: переховування підозрюваної від слідства та суду, вчинення нею нових аналогічних кримінальних правопорушень, незаконного впливу на свідків та знищення/приховування/спотворення доказів, зокрема і потенційних.

Дослідивши матеріали клопотання слідчого, слідча суддя виснує, що наявність у підозрюваної офіційного працевлаштування, з огляду на використання нею своєї адвокатської діяльності задля вчинення правопорушень відповідно до версії досудового розслідування інкримінованих правопорушень, не є стримуючим фактором для підозрюваної у забезпечення її належної процесуальної поведінки та запобіганні існуючих ризиків.

З урахуванням вищенаведених обставин, слідча суддя дійшла висновку, що більш м`які запобіжні заходи у вигляді домашнього арешту та особистого зобов`язання, на цій стадії кримінального провадження, не зможуть запобігти існуючим ризикам.

Слідча суддя, враховуючи наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованих їй кримінальних правопорушень, їх конкретні обставини та характер, особу підозрюваної, наявність вагомих ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, дійшла висновку, що заявлений слідчим запобіжний захід зможе запобігти встановленим слідчим суддею ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної, тому клопотання слідчого про застосування до ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в межах строку докового розслідування, на 58 днів, необхідно задовольнити.

Необхідність арешту підозрюваної ОСОБА_5 що обмежує її особисту недоторканість, не буде суперечити нормі ст. 5 ч.1 п. «b» Європейської конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», за якою особи можуть бути арештовані для виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом. Такі обов`язки передбачено в чинному кримінально-процесуальному законодавстві України, зокрема, в ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Враховуючи особу підозрюваної, яка є раніше не судомою, її майновий стан, інші обставини, що характеризують підозрювану, тяжкість інкримінованих правопорушень, слідча суддя вважає за необхідне визначити розмір застави, в межах визначених ст. 182 КПК України, - 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що з урахуванням положень ЗУ «Про державний бюджет на 2025 рік» складає 90840,00 грн. (дев`яносто тисяч вісімсот сорок гривень 00 копійок). Підстав для застосування розміру застави понад встановлені межі ст. 182 КПК України, слідча суддя не вбачає.

Також слідча суддя вважає за необхідне, у разі внесення вищевказаного розміру застави, покласти на підозрювану наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України: прибувати за кожною вимогою до слідчого, слідчого судді та суду, в проваджені яких перебуває дане кримінальне провадження; повідомляти слідчого, суд, в проваджені яких перебуває дане кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування із свідками з приводу обставин вчинення інкримінованих їй злочинів; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Відповідно до ст.198 КПК України висловлені в ухвалі слідчого судді, суду за результатами розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу висновки щодо будь-яких обставин, які стосуються суті підозри, обвинувачення, не мають преюдиціального значення для суду під час судового розгляду або для слідчого чи прокурора під час цього або іншого кримінального проваджень.

Керуючись, ст.ст. 3, 176, 177, 178, 182, 183, 184, 194, 196,309 КПК України слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання старшого слідчого першого слідчого відділу (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Мелітополі ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні №0001520 від 15.11.2021 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 190, ч. 2 ст. 209, ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 190, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст. 364 КК України, відносно підозрюваної ОСОБА_5 , - задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 58 днів.

Строк тримання під вартою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обчислювати з 30.06.2025 р. з 13-00 год.

Визначити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , одночасно з обранням запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою альтернативний запобіжний захід у виді застави у розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90840,00 грн. (дев`яносто тисяч вісімсот сорок гривень 00 копійок).

Сума застави у національній грошовій одиниці може бути внесена у будь-який момент в строк до 26.08.2025 р. (включно), як самою підозрюваною, так і іншою фізичною або юридичною особою заставодавцем на відповідний рахунок ТУ ДСА України в Запорізькій області, , Банк отримувача - Державна казначейська служба України м. Київ, рахунок отримувача (IBAN) UA0001205, Призначення платежу: вид платежу (застава, вартість частки майна тощо); П.І.Б. особи, за яку вноситься застава; номер справи (провадження); суд, в якому розглядається справа.

Підозрювана звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_5 , обов`язки строком на 58 днів, до 26.08.2025 р., передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, слідчого судді та суду, в проваджені яких перебуває дане кримінальне провадження;

- повідомляти слідчого, суд, в проваджені яких перебуває дане кримінальне провадження, про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування із свідками з приводу обставин вчинення інкримінованих їй злочинів;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Роз`яснити підозрюваній особі наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо підозрюваний, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, без поважних причин, не повідомив про причину своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується в порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя вирішує питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.

Виконання ухвали доручити ДУ «Запорізький слідчий ізолятор».

Ухвала діє до 26.08.2025 р. включно.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана протягом п`яти днів з дня її винесення до Запорізького апеляційного суду. Для особи яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1