Справа № 147/610/25
Провадження №11-кп/801/589/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

із секретарем ОСОБА_5

за участю:

прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за клопотанням прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

який обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Тростянецького районного суду Вінницької області від 17.04.2025 року, якою продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, -

встановив:

Ухвалою Тростянецького районного суду Вінницької області від 17.04.2025 року відмовлено в задоволенні клопотанні захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 про застосування більш м`якого запобіжного заходу, задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на 60 (шістдесят) днів до 15 червня 2025 року включно.

Своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що обраний обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення застави необхідно продовжити, оскільки будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, які існували на момент застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, відповідно до ухвали суду не перестали існувати та не зменшились, а тому підстав для застосування відносно обвинуваченого ОСОБА_7 більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, у судовому засіданні встановлено не було.

Вказує, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_7 є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, оскільки останній обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, вчиненого під час правового режиму воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України, а томунаявні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Суд першої інстанції вважає, що прокурором доведені ризики передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

На вказану ухвалу суду, захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Тростянецького районного суду Вінницької області від 17.04.2025 року та застосувати до обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді застави 20 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 60560 грн., з покладенням відповідних обов`язків.

В апеляційній скарзі захисник зазначає, що в оскаржуваній ухвалі не зазначе6но, які саме докази обґрунтування обвинувачення ОСОБА_7 не досліджені судом; у клопотанні прокурора та в оскаржуваній ухвалі суду не зазначені підстави наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Просить врахувати, що ОСОБА_7 є батьком 8-ми дітей, та відповідно до Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" взагалі не підлягає мобілізації та має бути звільнений від проходження військової служби.

Захисник адвокат ОСОБА_8 надав суду заяву, в якій зазначив, що підтримує вимоги, викладені у його апеляційнівй скарзі та просив судовий розгляд проводити без нього.

Заслухавши доповідь головуючого судді, думку обвинуваченого ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу, думку прокурора, який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення в межах апеляційних скарг.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що продовження строку тримання під вартою виконано у відповідності до вимог ст. ст. 184, 199 КПК України та містить суть обвинувачення, обґрунтованість підозри та наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України:

- наявність обґрунтованого обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України;

- злочин, в якому обвинувачується ОСОБА_7 віднесений відповідно до ст. 12 КК України до тяжкого злочину, що загрожує обвинуваченому покаранням у виді тривалого строку позбавлення волі;

- існують ризики, що перебуваючи на волі, обвинувачений ОСОБА_7 може переховуватися від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, тому зміна запобіжного заходу на більш м`який не забезпечить належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції вважає, що обставини, на які посилається сторона захисту, не є тими безумовними підставами, які слугують підставами для зміни запобіжного заходу, не спростовують ризиків, наведених прокурором у клопотанні, які вважав доведеними суд.

З висновками суду першої інстанції погоджується апеляційний суд, оскільки сукупність встановлених судом та перевірених під час апеляційного розгляду обставин вказує на доцільність продовження раніше застосованого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого та не зможе запобігти існуючим ризикам.

Відповідно до сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Суд апеляційної інстанції вважає, що, приймаючи до уваги практику Європейського суду з прав людини, рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

За таких обставин, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою є саме таким запобіжним заходом, який буде достатнім стримуючим засобом, що здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 та запобігти ризикам, доведеним в судовому засіданні прокурором.

Судом першої інстанції не завершено судовий розгляд кримінального провадження, а тому строк тримання під вартою обвинуваченому вірно продовжено за наявності ризиків, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та об`єктивно дослідив усі обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, врахував ступінь тяжкості інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, дані про особу, наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, та прийняв відповідне судове рішення, яке не суперечить вимогам закону та загальним засадам кримінального провадження.

Інші більш м`які запобіжні заходи, на переконання апеляційного суду, не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного щодо запобігання встановленим ризикам.

Щодо вимоги захисника про застосування відносно ОСОБА_7 застави в розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до приписів ч. 3, 4 ст. 183 КПК України питання застосування альтернативного запобіжного заходу у виді застави вирішується саме при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а не при продовженні строку його застосування.

Як видно із матеріалів провадження під час досудового розслідування ухвалою слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області від 25.02.2025 року до ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Апеляційна скарга захисника не містить доводів, які б давали суду підстави застосувати стосовно ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді застави на стадії вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою як альтернативного запобіжного заходу.

Посилання захисника на наявність у обвинуваченого ОСОБА_7 на утриманні восьми дітей не можна визнати обставиною, яка б вказувала на нівелювання зазначених в ухвалі ризиків та достатніми підставами для застосування застави як альтернативного запобіжного заходу на стадії вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Крім того, суд, розглядаючи клопотання прокурора про продовження ОСОБА_7 строку тримання під вартою, з огляду на вимоги п.2 ч.4 ст. 183 КПК України визнав за доцільне не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який є тяжким та врахувавши те, що ОСОБА_7 є військовослужбовцем, з чим погоджується колегія суддів.

Враховуючи наведене, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування, про що порушується питання в апеляційній скарзі, не встановлено, а тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню

Керуючись ст. ст. 405, 407, 422-1 КПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Ухвалу Тростянецького районного суду Вінницької області від 17.04.2025 року, якою відмовлено в задоволенні клопотанні захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 про застосування більш м`якого запобіжного заходу, задоволено клопотання прокурора та продовжено обвинуваченому ОСОБА_7 строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою, на 60 (шістдесят) днів до 15 червня 2025 року включно, - залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4