Справа № 203/4126/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2025 року Центральний районний суд міста Дніпра в складі:

слідчого судді - ОСОБА_1

при секретарі - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_3 , погоджене прокурором, про арешт майна, заявлене в рамках кримінального провадження №0000692, -

ВСТАНОВИВ:

До Центрального районного суду міста Дніпра надійшло вищезазначене клопотання слідчого, заявлене у рамках кримінального провадження №0000692, про арешт майна.

Перевіривши викладені в клопотанні доводи та дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Під час розгляду клопотання встановлено, що СВ ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000692, відомості за яким внесено до ЄРДР 05.03.2025 року за ч.4 ст.191 КК України.

В рамках вказаного кримінального провадження 02.09.025 року на підставі ухвали слідчого судді Центрального районного суду міста Дніпра від 26.08.2025 року (справа №203/4126/25, провадження №1-кс/0203/3470/2025) було проведено санкціонований обшук за місцем мешкання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого було виявлено та вилучено мобільний телефон «Iphone 15», ІМЕІ 1: НОМЕР_1 з сім-картою НОМЕР_2 , ноутбук «DELL» S/n 1V7JRT2.

Постановою слідчого від 02.09.2025 року вилучені речі було визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000692.

В наданому клопотанні, з метою збереження як речових доказів, слідчий просив накласти арешт на вилучені в ході обшуку мобільний телефон та ноутбук.

Відповідно ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України одним із заходів такого забезпечення є арешт майна.

Частинами 1,3 ст.132 КПК України встановлено, що заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: 1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; 2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; 3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно п.1 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Частиною 3 ст.170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч.ч.1,2 ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони: 1) підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; 4) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Частинами 1,2 ст.168 КПК України передбачено, що тимчасово вилучити майно може кожен, хто законно затримав особу в порядку, передбаченому статтями 207, 208, 298-2 цього Кодексу. Кожна особа, яка здійснила законне затримання, зобов`язана одночасно із доставленням затриманої особи до слідчого, прокурора, іншої уповноваженої службової особи передати їй тимчасово вилучене майно. Факт передання тимчасово вилученого майна засвідчується протоколом.

Тимчасове вилучення майна може здійснюватися також під час обшуку, огляду.

Тимчасове вилучення електронних інформаційних систем, комп`ютерних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку для вивчення фізичних властивостей, які мають значення для кримінального провадження, здійснюється лише у разі, якщо вони безпосередньо зазначені в ухвалі суду.

Згідно ч.7 ст.236 КПК України під час обшуку слідчий, прокурор має право, крім іншого, вилучати документи, тимчасово вилучати речі, які мають значення для кримінального провадження. Вилучені речі та документи, які не входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку, та не відносяться до предметів, які вилучені законом з обігу, вважаються тимчасово вилученим майном.

Відповідно до ч.2 ст.100 КПК України речовий доказ або документ, наданий добровільно або на підставі судового рішення, зберігається у сторони кримінального провадження, якій він наданий.

Отже не є тимчасово вилученим майном вилучені під час обшуку речі та документи, які входять до переліку, щодо якого прямо надано дозвіл на відшукання в ухвалі про дозвіл на проведення обшуку.

Слідчий суддя враховує, що ухвалою слідчого судді Центрального районного суду міста Дніпра від 26.08.2025 року (справа №203/4126/25, провадження №1-кс/0203/3470/2025) було надано дозвіл на проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_1 , з метою відшукання та вилучення, у тому числі, мобільних телефонів та кмпютерної техніки, носії в інформації.

Також слідчий суддя враховує висновки Європейського Суду з прав людини у п.п.108,109,111 рішення від 30.01.2020 року у справі «Вінкс та Рібіцка проти Латвії» (заява №28926/10) про те, що при встановленні обмеження обсягу ордеру на обшук слід виходити із специфіки злочинів, що розслідуються і достатності посилання на характер правопорушень та посилань на тип предметів, що підлягають вилученню.

Таким чином, вилучені в ході санкціонованого обшуку мобільний телефон та ноутбук, як такі, що входили до переліку майна, стосовно якого ухвалою слідчого судді від 26.08.2025 року прямо надано дозвіл на відшукання та вилучення під час обшуку, не є тимчасово вилученим майном відповідно до приписів ч.7 ст.236 КПК України та не потребують подальшого додаткового судового рішення про їх арешт.

Вказане узгоджується із висновками, висловленими в постанові Другої судової плати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 23.01.2020 року у справі №457/1485/13-к.

За обставинами та характером вчинення кримінального правопорушення, вилучене майно відповідає критеріям речових доказів, визначеним ст.98 КПК України, визнано такими постановою слідчого від 02.09.2025 року та, як майно, вилучено на підставі судового рішення, у відповідності до ч.2 ст.100 КПК України підлягає збереженню у сторони кримінального провадження, якій вони надані, а питання про їх подальшу долю, як речових доказів, має вирішуватись в передбаченому ст.100 КПК України порядку.

Таким чином, в задоволенні клопотання слід відмовити в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.131,132,167,168,170-172,175,236,309,369-372 КПК України, слідчий суддя -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області майора поліції ОСОБА_3 , погодженого прокурором, про арешт майна, заявленого в рамках кримінального провадження №0000692 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання її копії.

Слідчий суддя ОСОБА_1