Провадження № 11-кп/4823/270/25
Категорія - ч. 2 ст. 307 КК України Доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000158 від 11.06.2014 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 грудня 2024 року стосовно

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігів, громадянина України, з повною загальною середньою освітою, неодруженого, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не має, не працює, інваліда 3 групи, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.311 КК України,

У С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307, ч.3 ст.311 КК України та призначено йому покарання:

- за ч.2 ст.307 КК України із застосуванням ст.69 КК України до основного та додаткового покарання у виді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна;

- за ч.3 ст.311 КК України у виді 4 років 11 місяців позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 остаточне покарання у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку у 3 роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки.

Відповідно до ч.1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Зараховано ОСОБА_8 у строк відбування покарання за даним вироком період перебування ОСОБА_8 під вартою з 27.07.2014 по 27.11.2014 та 23.12.2019.

Питання про долю речових доказів вирішено відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Вироком місцевого суду установлено, що ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою між собою, влітку 2014 року, але не пізніше 27.07.2014,

у невстановленому досудовим розслідуванням місці незаконно придбали з метою збуту особливо небезпечний наркотичний засіб макову солому, загальною масою 3 671 г, що є великим розміром, та дві пляшки з рідиною загальною масою 22,808 г, яка містить в собі особливо небезпечний наркотичний засіб опій ацетильований, загальною масою в перерахунку на суху речовину 1,07 г, що є великим розміром.

У подальшому, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , влітку 2014 року, але не пізніше 27.07.2014, незаконно перевіз на належному йому автомобілі марки «DACIA» д.н.з. НОМЕР_1 вищезазначені особливо небезпечні наркотичні засоби до орендованого ОСОБА_9 приміщення гаражу № НОМЕР_2 автокооперативу

АДРЕСА_3 , де почав їх незаконно зберігати з метою збуту.

У подальшому, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , діючи за передньою змовою, вище зазначені наркотичні засоби упродовж літа 2014 року незаконно зберігали у приміщенні гаражу № НОМЕР_2 автокооперативу № 29 в м. Чернігові по вул. Мстиславській з метою збуту до їх виявлення та вилучення 27.07.2014 працівниками міліції під час обшуку.

ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою між собою, влітку 2014 року, але не пізніше 27.07.2014, у невстановленому досудовим розслідуванням місці незаконно придбали прекурсор, обіг якого обмежено і стосовно якого встановлюються заходи контролю ангідрид оцтової кислоти масою 36,751 г, що є особливо великим розміром, з метою його використання для виготовлення особливо небезпечного наркотичного засобу опію ацетильованого.

У подальшому, ОСОБА_8 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , влітку 2014 року, але не пізніше 27.07.2014, незаконно перевіз на належному йому автомобілі марки «DACIA» д.н.з. НОМЕР_1 вищевказаний прекурсор до орендованого ОСОБА_9 приміщення гаражу № НОМЕР_2 автокооперативу № 29 в м. Чернігові по вул. Мстиславській, де почав їх незаконно зберігати з метою його використання для виготовлення особливо небезпечного наркотичного засобу.

У подальшому, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , діючи за передньою змовою, вищезазначений прекурсор упродовж літа 2014 року незаконно зберігали у приміщенні гаражу № НОМЕР_2 автокооперативу № 29 в м. Чернігові по вул. Мстиславській з метою його використання для виготовлення особливо небезпечного наркотичного засобу до виявлення та вилучення 27.07.2014 працівниками міліції під час обшуку.

Не оспорюючи кваліфікацію дій, доведеність вини обвинуваченого, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду стосовно ОСОБА_8 скасувати у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосуванням закону (положень ст. ст. 69,75 КК України), який не підлягає застосуванню, невідповідністю призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через м`якість. Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 визнати винуватим за ч. 2 ст. 307 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна. ОСОБА_8 визнати винуватим за ч. 3 ст. 311 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з конфіскацією майна.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином мотивоване. Зауважує, що позиція ОСОБА_8 щодо визнання вини виникла у нього після ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та викликана тиском доказів й усвідомленням невідворотності його притягнення до кримінальної відповідальності, а тому таке розкаяння не є щирим та направлене лише на створення враження про каяття з метою досягнення пом`якшення покарання. Вказує, що на час закінчення досудового розслідування та судового розгляду всі обставини кримінальних правопорушень були повністю установлені, проте суд у вироку не мотивував, яким чином ці обставини істотно знижують ступінь тяжкості злочину і рівень небезпечності особи винуватого. Також суд не звернув уваги, що ОСОБА_8 з 25.02.2015 ухилявся від суду, зник з місця свого проживання та реєстрації, провадження стосовно нього зупинялося та він майже п`ять років переховувався за межами України, у зв`язку з чим перебував у міжнародному розшуку, та тільки через затримання ОСОБА_8 компетентними органами російської федерації його 23.12.2019 передано до України. Тому вважає, що така поведінка ОСОБА_8 не може свідчити про його щире каяття та негативно оцінює вчинені ним злочини. Наголошує, що з урахуванням положень п.п. 1,8,9 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003, з огляду на тяжкість кримінальних правопорушень у сфері незаконного обігу наркотичних засобів, кількість та виду таких речовин, обставин їх вчинення, ОСОБА_8 виправитися за умов призначення покарання із застосуванням ст. ст. 69,75 КК України не зможе.

Заслухавши доповідача, прокурора, який просив задовольнити апеляційну скаргу з викладених у ній підстав, обвинуваченого та його захисника, які наполягали на залишенні вироку суду без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, за які його засуджено, за обставин, встановлених місцевим судом і викладених у вироку, обґрунтований наявними в матеріалах провадження доказами, які ретельно досліджені і перевірені в судовому засіданні та об`єктивно оцінені у вироку, ніким із учасників судового провадження не оспорюються, тому в цій частині вирок не перевіряється.

Обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень визнав в межах пред`явленого обвинувачення повністю, щиро розкаявся у скоєному.

Апеляційний суд відмічає, що доведеність вини ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України, за обставин, викладених в обвинувальному акті та встановлених судом, є правильною.

Інкриміновані ОСОБА_8 діяння повністю доведені і правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за сукупністю скоєного за ч.2 ст.307 КК України, як незаконне придбання з метою збуту, незаконне перевезення з метою збуту та незаконне зберігання з метою збуту особливо небезпечних наркотичних засобів у великих розмірах, вчинене за попередньою змовою групою осіб, та за ч.3 ст.311 КК України, як незаконне придбання, незаконне перевезення та незаконне зберігання прекурсору в особливо великому розмірі з метою його використання для виготовлення наркотичного засобу, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до ст. 65 КК України суд, призначаючи покарання, повинен врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації.

Призначаючи покарання ОСОБА_8 із застосуванням ст. 69 і 75 КК України, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України є тяжкими злочинами, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягався, його вік, стан здоров`я, наявність тяжких захворювань, згідно копії довідки КНП «ЧМЛ №2» ЧМР від 10.12.2019 р. діагноз: постінфарктний кардіосклероз, копій виписних епікризів, згідно довідки КНП «ЧМЛ №2» ЧМР від 10.03.2020 р. діагноз: ІХС. Стенокардія напруги 3 ФК. Післяінфарктний та атеросклеротичний кардіосклероз. Аневризма лівого шлуночка. СН 2А. Стан після аорто коронарного шунтування та резекції аневризми лівого шлуночку, згідно довідки КНП «ЧМЛ №2» ЧМР діагноз: перенесений гострий інфаркт міокарда (ГІМ) 29.08.2019 р. Повторно 24.10.2019 р., згідно виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 15578 кардіологічного відділення від 20.09.2024 р., ознаки атеросклероза аорти, фіброз АК, МК, Недостатність МК ІІ-ІІст. Недостатність ТК ІІ ст. Дилатація всіх камер серця, більше передсердь. Гіпертрофія ЛШ. Скоротлива здатність ЛШ знижена за рахунок акінезу по передньо-перетинково-верхівково-бокової ділянки ЛШ. Хронічна аневризма ЛШ, відповідно до довідки № 138/14 військово-лікарської комісії від 29.07.2024 р. визнаний непридатним до військової служби з виключенням з військового обліку, на обліку в Чернігівському обласному наркологічному диспансері не перебуває, за медичною допомогою до психіатра в диспансерне відділення ЧОПНЛ не звертався, те, що він не працює, інвалід 3 групи, неодружений, малолітніх та неповнолітніх дітей на утриманні не має, має місце реєстрації, за місцем реєстрації характеризується позитивно, врахував наявність обставин, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів, відсутність обставин, що його обтяжують, істотне зниження ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, те, що обвинувачений активно сприяв розкриттю кримінальних правопорушень, майже за десять років інших кримінальних та адміністративних правопорушень не вчинив.

У апеляційній скарзі прокурора не оспорюються висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого і кваліфікація його дій за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України, а тому колегія суддів переглядає вирок лише в частині призначеного покарання та вважає, що доводи апеляційної скарги про наявність підстав для скасування вироку щодо ОСОБА_8 заслуговують на увагу з таких підстав.

За правилами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Вказані положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, у разі ухвалення обвинувального вироку.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційні злочини, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції (санкції частини статті) Особливої частини Кримінального Кодексу України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Отже, ч. 1 ст. 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України, і істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами кримінального правопорушення, поведінкою особи під час вчинення кримінального правопорушення та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватої особи.

При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів кримінального правопорушення, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.

Згідно ч. 2 ст. 439 КПК України вказівки суду, який розглянув справу в касаційному порядку, є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді.

При призначенні і застосуванні ст. 75 КК України судом не враховано вказівки, що викладені у поставнові Верховного Суду від 27 вересня 2023 року, якою судове рішення було скасовано за м`якістю призначеного покарання.

Згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні №0000158 від 11.06.2014 за обвинуваченням ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 311 КК України прокурором було змінено обвинувачення та встановлено обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , а саме, щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів. (т. 5 а.п. 149-153).

Як вбачається з матеріалів провадження, місцевий суд визнав обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 щире каяття та активне сприяння розкриттю злочинів.

Колегія суддів зауважує, що ОСОБА_8 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав в межах пред`явленого обвинувачення, шкодує і щиро розкаюється у вчиненому.

З урахуванням наявності двох пом`якшуючих обставин та даних про хворобливий стан здоров`я обвинуваченого, місцевий суд обгрунтовано до покарання за ч. 2 ст. 307 КК України застосував ст. 69 КК України та призначив покарання нижче від найнижчої межі, передбаченої санкцією вказаної статті.

Разом з тим, місцевий суд при призначенні покарання врахував особу обвинуваченого, його вік, стан здоров`я, позитивну характеристику за місцем реєстрації, відсутність попередніх притягнень до кримінальної та адміністративної відповідальностей, наявність обставин, що пом`якшують покарання, відсутність обставин, що його обтяжують, та дійшов висновку про можливість застосування ст. 75 КК України, жодним чином не обґрунтувавши, що виправлення обвинуваченого можливе без відбування покарання.

Згідно з п.2 ч.1 ст.420 КПК, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Згідно з вимогами ч.1 ст.421 КПК, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Враховуючи встановлені судом обставини даного кримінального провадження, беручи до уваги особу обвинуваченого, тяжкість скоєних ним кримінальних правопорушень, ряду перенесених ним хвороб, зокрема, гострого інфаркту міокарда та його повторності, непридатності до військової служби з виключенням з військового обліку, керуючись вимогами кримінального закону та передбачених цим законом санкцій, колегія суддів визначає остаточне покарання обвинуваченому із застосуванням положень ч.1 ст.70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, та вважає, що виправлення і перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 не можливе без ізоляції від суспільства, з призначенням покарання у виді позбавлення волі, із застосуванням ст. 69 КК України до покарання за ч. 3 ст. 311 КК України.

Однак, колегія суддів важає, що суд першої інстанції фактично врахував ті ж самі обставини для застосування ст. 75 КК України, що є безпідставним.

Таке покарання необхідне з метою виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_8 , попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, охорони прав і свобод громадян, встановленого правопорядку, забезпечення зміцнення законності, сприяння запобігання кримінальним правопорушенням, виховання у дусі точного та неухильного додержання Конституції та законів України, поваги до прав, свобод, честі й гідності інших громадян, а також відповідальності перед суспільством.

Зазначений вид і міра покарання, на думку апеляційного суду, є справедливими, необхідними та достатніми для виправлення обвинуваченого.

З урахуванням встановлених колегією суддів обставин вирок місцевого суду підлягає скасуванню в частині призначеного покарання, з ухваленням в цій частині нового вироку.

На підставі, викладеного, керуючись ст., ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 420, ч. 15 ст. 615 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Задовольнити частково апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні прокурора відділу Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_6 .

Вирок Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 грудня 2024 року стосовно ОСОБА_8 в частині призначеного покарання - скасувати у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання та ухвалити новий вирок.

ОСОБА_8 визнати винуватим та призначити покарання:

- за ч. 2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна.

- за ч. 3 ст. 311 КК України із застосуванням ст. 69 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки з конфіскацією майна.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з конфіскацією майна.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, на нього може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня його проголошення судом апеляційної інстанції.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4