печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2025 року м. Київ

Слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні № 0000382 від 11.05.2023, про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця м. Києва, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України, -

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_5 , захисник ОСОБА_6 , підозрюваний ОСОБА_4

В С Т А Н О В И В :

До Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання старшого слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_3 погоджене з прокурором відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 про застосування у кримінальному провадженні № 0000382 підозрюваному ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту терміном на шістдесят діб з покладенням обов`язків, визначених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Клопотання обґрунтоване тим, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України, за вчинення якого передбачено кримінальну відповідальність виключно у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років, метою забезпечення виконання ним належної процесуальної поведінки та покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, передбаченим п. п. 1, 8 ч. 1 ст. 177 КПК України та недоцільністю обрання щодо підозрюваного інших запобіжних заходів, передбачених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 176 КПК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_5 підтримав подане клопотання, посилаючись на його обґрунтованість.

Захисники ОСОБА_6 проти задоволення клопотання заперечував, зазначаючи, що наведені у клопотанні слідчого ризики не підтверджуються жодними доказами. Також зазначив, що у клопотанні не обґрунтовано недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризикам, зазначеним у клопотанні. За такого, захисник просив у задоволенні клопотання відмовити та застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Підозрюваний ОСОБА_4 підтримав думку захисника.

Вислухавши позиції учасників судового провадження, вивчивши клопотання, дослідивши в нарадчій кімнаті документи якими воно обґрунтовується, слідчий суддя дійшов висновку, що подане клопотання підлягає до задоволення з огляду на таке.

Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань за процесуального керівництва прокурорів Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000382, у якому 09.07.2025 ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України.

Обставинами кримінального правопорушення є те, що ОСОБА_4 , обіймаючи посаду тимчасово виконуючого обов`язків директора Департаменту ресурсного забезпечення Міністерства оборони України, будучи, з врахуванням положень примітки 1 до ст. 425 КК України, військовою службовою особою, на яку покладено організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські обов`язки, та відповідно до ст. 26 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несе з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України», юридичну відповідальність згідно із законом, у тому числі кримінальну, у невстановлений слідством час у період з 30.08.2023 по 06.11.2023, перебуваючи за місцем знаходження Департаменту ресурсного забезпечення Міністерства оборони України за адресою: місто Київ, проспект Берестейський, 55/2, діючи з необережності у вигляді кримінально протиправної недбалості, тобто, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, будучи зобов`язаним додержуватись Конституції України, законів України, статутів Збройних Сил України та інших нормативно-правових актів, недбало ставлячись до служби, внаслідок неналежного виконання ним як військовою службовою особою своїх службових обов`язків, передбачених зокрема ст. ст. 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, через несумлінне ставлення до них, маючи реальну можливість виконати належним чином свої обов`язки в умовах воєнного стану, персонально відповідаючи за свою діяльність, не здійснив належним чином контроль за перевіркою умов договору, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій у випадку порушення встановленого законодавством порядку оподаткування операції з постачання товарів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів військових формувань, діючи на підставі довіреностей Міністерства оборони України від 25.08.2023 № 220/378/Д, від 03.11.2023 № 220/443/Д уклав від імені Міністерства оборони України договори № 286/1/23/45 від 30.08.2023; № 286/1/23/46 від 30.08.2023; № 286/1/23/47 від 04.09.2023; №286/1/23/48 від 11.09.2023; № 286/1/23/49 від 11.09.2023; № 286/1/23/50 від 20.09.2023; № 286/1/23/51 від 20.09.2023; № 286/1/23/52 від 20.09.2023; № 286/1/23/53 від 20.09.2023; № 286/1/23/54 від 25.09.2023; № 286/1/23/55 від 25.09.2023; № 286/1/23/56 від 29.09.2023; № 286/1/23/57 від 29.09.2023; № 286/1/23/58 від 11.10.2023; № 286/1/23/59 від 11.10.2023; № 286/1/23/60 від 12.10.2023; № 286/1/23/61 від 12.10.2023; № 286/1/23/62 від 06.11.2023; № 286/1/23/63 від 06.11.2023 про постачання державних потреб мастильних засобів, нафти і дистилятів, хімічної продукції загальною вартістю 2 045 204 608,34 грн., з включенням до договорів, в порушення положень підпункту «г» підпункту 195.1.2 пункту 195.1 статті 195 Податкового кодексу України та Постанови КМУ № 178, суми податку на додану вартість у розмірі 340 867 434,36 грн.

При цьому, ОСОБА_7 будучи тимчасово виконуючим обов`язків директора Департаменту ресурсного забезпечення Міністерства оборони України, маючи реальну можливість для належного виконання службових обов`язків, діючи із злочинною недбалістю, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків своїх дій у випадку порушення порядку укладання договорів для заправки (дозаправки) або забезпечення транспорту Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів військових формувань, будучи відповідальним за підготовку та організацію виконання укладених договорів (додаткових угод) у межах бюджетних асигнувань, передбачених на дані цілі кошторисом Міністерства оборони України, ведення претензійної роботи, не здійснив дій та не прийняв управлінських рішень щодо внесення змін до договорів № 286/1/23/45 від 30.08.2023; № 286/1/23/46 від 30.08.2023; № 286/1/23/47 від 04.09.2023; №286/1/23/48 від 11.09.2023; № 286/1/23/49 від 11.09.2023; № 286/1/23/50 від 20.09.2023; № 286/1/23/51 від 20.09.2023; № 286/1/23/52 від 20.09.2023; № 286/1/23/53 від 20.09.2023; № 286/1/23/54 від 25.09.2023; № 286/1/23/55 від 25.09.2023; № 286/1/23/56 від 29.09.2023; № 286/1/23/57 від 29.09.2023; № 286/1/23/58 від 11.10.2023; № 286/1/23/59 від 11.10.2023; № 286/1/23/60 від 12.10.2023; № 286/1/23/61 від 12.10.2023; № 286/1/23/62 від 06.11.2023; № 286/1/23/63 від 06.11.2023 в частині застосування нульової ставки податку на додану вартість за договором та ведення претензійної роботи до постачальника про повернення ним отриманої суми ПДВ на рахунок Міністерства оборони України.

Внаслідок недбалого ставлення ОСОБА_4 в умовах воєнного стану, як військовою службовою особою до служби, на виконання умов договорів № 286/1/23/45 від 30.08.2023; № 286/1/23/46 від 30.08.2023; № 286/1/23/47 від 04.09.2023; №286/1/23/48 від 11.09.2023; № 286/1/23/49 від 11.09.2023; № 286/1/23/50 від 20.09.2023; № 286/1/23/51 від 20.09.2023; № 286/1/23/52 від 20.09.2023; № 286/1/23/53 від 20.09.2023; № 286/1/23/54 від 25.09.2023; № 286/1/23/55 від 25.09.2023; № 286/1/23/56 від 29.09.2023; № 286/1/23/57 від 29.09.2023; № 286/1/23/58 від 11.10.2023; № 286/1/23/59 від 11.10.2023; № 286/1/23/60 від 12.10.2023; № 286/1/23/61 від 12.10.2023; № 286/1/23/62 від 06.11.2023; № 286/1/23/63 від 06.11.2023Міністерство оборони України із рахунку UA0018611 здійснило перерахування коштів для суб`єктів підприємницької діяльності, в розмірі 2 045 204 608,34 грн., з яких 340 867 434,36 грн. - безпідставно сплачена сума податку на додану вартість.

Всього, внаслідок недбалого ставлення тимчасово виконуючого обов`язків директора Департаменту ресурсного забезпечення Міністерства оборони України ОСОБА_7 , в умовах воєнного стану, як військовою службовою особою до служби, за вказаних обставин при укладанні та виконанні договорів про постачання державних потреб мастильних засобів, нафти і дистилятів, хімічної продукції № 286/1/23/45 від 30.08.2023; № 286/1/23/46 від 30.08.2023; № 286/1/23/47 від 04.09.2023; №286/1/23/48 від 11.09.2023; № 286/1/23/49 від 11.09.2023; № 286/1/23/50 від 20.09.2023; № 286/1/23/51 від 20.09.2023; № 286/1/23/52 від 20.09.2023; № 286/1/23/53 від 20.09.2023; № 286/1/23/54 від 25.09.2023; № 286/1/23/55 від 25.09.2023; № 286/1/23/56 від 29.09.2023; № 286/1/23/57 від 29.09.2023; № 286/1/23/58 від 11.10.2023; № 286/1/23/59 від 11.10.2023; № 286/1/23/60 від 12.10.2023; № 286/1/23/61 від 12.10.2023; № 286/1/23/62 від 06.11.2023; № 286/1/23/63 від 06.11.2023 допущено безпідставне включення та оплату податку на додану вартість, чим завдано майнової шкоди Міністерству оборони України на загальну суму 340 867 434,36 грн., що відповідно до примітки п. 2 ст. 425 КК України у п`ятсот і більше разів перевищують неоподатковуваний мінімум доходів громадян на момент вчинення злочину та є тяжкими наслідками, які спричинено державним інтересам, вчинені в умовах воєнного стану.

Викладені обставини кримінального правопорушення підозрюваним ОСОБА_7 не визнаються.

При вирішенні питання про застосування до підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді домашнього арешту, слідчим суддею має бути встановлено доведеність прокурором обставин, передбачених ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 425 КК України підтверджується зібраними в ході досудового розслідування документами, зокрема: договорами № 286/1/23/45 від 30.08.2023; № 286/1/23/46 від 30.08.2023; № 286/1/23/47 від 04.09.2023; №286/1/23/48 від 11.09.2023; № 286/1/23/49 від 11.09.2023; № 286/1/23/50 від 20.09.2023; № 286/1/23/51 від 20.09.2023; № 286/1/23/52 від 20.09.2023; № 286/1/23/53 від 20.09.2023; № 286/1/23/54 від 25.09.2023; № 286/1/23/55 від 25.09.2023; № 286/1/23/56 від 29.09.2023; № 286/1/23/57 від 29.09.2023; № 286/1/23/58 від 11.10.2023; № 286/1/23/59 від 11.10.2023; № 286/1/23/60 від 12.10.2023; № 286/1/23/61 від 12.10.2023; № 286/1/23/62 від 06.11.2023; № 286/1/23/63 від 06.11.2023; довідкою (висновок) Державної аудиторської служби України від 18.07.2024 з додатками; висновком за результатами проведення судово-економічної експертизи № 816/1/24 від 16.04.2025; висновком за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи № 4179/25-32 від 27.06.2024; показаннями свідків допитаних у кримінальному провадженні; документами, що підтверджують виявлені порушення під час укладання та виконання вищевказаних договорів.

Так, розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для доцільності застосування запобіжного заходу, слідчий суддя зважаючи, що на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані, у слідчого судді наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» № 42310/04 від 21.04.2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№ 12244/86, 12245/86, 12383/86 від 30.08.1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 28.10.1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, належності та допустимості зібраних у справі доказів, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, доведеність його винуватості, у тому числі правильність кваліфікації його дій, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

Сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя приходить до висновку про їх наявність з огляду на значну суспільну небезпечність кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , на тяжкість покарання, яке загрожує підозрюваному у разі визнання його винним у вчиненні зазначеного кримінального правопорушення, особу підозрюваного, міцність його соціальних зв`язків та конкретні обставини кримінального провадження.

Відповідно до положень ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, крім наявності зазначених обставин, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Відповідно до ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Згідно з ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Розглядаючи клопотання слідчого про застосування щодо ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, слідчим суддею встановлено, що у клопотанні не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти вказаним слідчим у клопотанні ризикам.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України якщо при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п. 1 та 2 ч. 1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені п. 3 ч. 1 цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені ч. 5 цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Отже, встановивши наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_7 інкримінованого кримінального правопорушення, слідчий суддя перевіряючи наявність достатніх підстав вважати, що існують ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, виходить із наступного.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Слідчий суддя, оцінюючи вірогідність такої поведінки підозрюваного, має дійти обґрунтованого висновку про високу ступінь ймовірності позапроцесуальних дій зазначеної особи.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Клішин проти України» наявність кожного ризику повинна носити не абстрактний, а конкретний характер та доводитися відповідними доказами.

Вказуючи на наявність ризиків слідчий у клопотанні та прокурори в судовому засіданні посилались на можливість вчинення ОСОБА_7 дій щодо переховування від органу досудового розслідування та суду; знищення, приховання або спотворення будь-якої із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; можливість незаконного впливу на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, які слідчий суддя вважає частково доведеними в силу наступного.

Слідчий суддя вважає обґрунтованими доводи слідчого у клопотанні та прокурора в судовому засіданні про те, що ОСОБА_7 на час ухвалення рішення підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, належать до категорії тяжких.

На переконання слідчого судді, очікування можливого суворого покарання саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини, який зазначав, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування (п. 80 рішення у справі «Ілійков проти Болгарії»).

Разом з тим, сама лише тяжкість кримінального правопорушення та суворість можливого покарання без врахування інших факторів не є достатньою підставою для висновку про наявність такого ризику.

Слідчим суддею в контексті встановлення наявності зазначеного ризику враховується, що підозрюваний ОСОБА_7 раніше не судимий, проживає у цивільному шлюбі, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, має постійне місце реєстрації та проживання, є учасником бойових дій, має подяки, відзнаки та заохочення.

Крім того, ОСОБА_7 будучи тривалий час обізнаним про обставини кримінального провадження № 0000382 в порядку ст. 208 КПК України не затримувався, з`явився у призначений час до Печерського районного суду м. Києва на розгляд клопотання про застосування відносно нього доволі суворого запобіжного заходу.

Наведені обставини у своїй сукупності свідчать про те, що ОСОБА_7 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, хоч і маючи стримуючі фактори у вигляді міцних соціальних зв`язків та маючи достатні матеріальні ресурси, з певним ступенем вірогідності може переховуватися від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, проте проявляє належну процесуальну поведінку.

Викладене переконує слідчого суддю в частковій обґрунтованості доводів слідчого у клопотанні та прокурора в судовому засіданні щодо наявності цього ризику.

Ризик перешкодити кримінальному провадженню іншим чином зумовлений можливістю ОСОБА_7 вчинити дії щодо настання попереднього ризику, що переконує слідчого суддю в його необґрунтованості.

Щодо ризику знищення, приховання або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, то доводи сторони обвинувачення про наявність цього ризику обумовлені стадією кримінального провадження, зокрема, досудове розслідування наразі триває і процес збирання доказів не завершений.

Крім того, клопотання не містить переконливих доводів щодо можливості безпосередньої або опосередкованої можливості ОСОБА_7 знищення, приховання або спотворення будь-яких із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Зважаючи на те, що досудове розслідування кримінального провадження триває, у справі не допитані свідки, показання яких можуть вплинути на хід досудового розслідування злочинів, слідчий суддя вважає, що ризик в частині можливого незаконного впливу підозрюваним на свідків з метою спотворення показань є достатньо реальним.

При цьому, можливість настання зазначених ризиків оцінюється слідчим суддею з урахуванням існування стримуючих їх настання факторів, як наявність міцних соціальних зв`язків, що переконує у частковій їх обґрунтованості.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про часткову доведеність слідчим у клопотанні та прокурором в судовому засіданні ризиків, передбачених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України та недоведеність ризику, передбаченого п. 4 цієї статті.

При цьому, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що сама по собі тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному чи обвинуваченому у разі визнання його вини не може бути підставою для застосування до нього найбільш суворого запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

В рішенні «Мамедова проти Росії» (Mamedova v Russia) 7064/05 від 01.06.2006 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що, хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховуватися від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу позбавлення когось волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину.

В судовому засіданні прокурор не зміг обґрунтувати, чому інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть забезпечити належну поведінку підозрюваного під час досудового розслідування та спростувати доводи сторони захисту з цих обставин.

Як вже зазначалось, підозрюваний ОСОБА_7 раніше не судимий, проживає у цивільному шлюбі, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, має постійне місце реєстрації та проживання, є учасником бойових дій, має подяки, відзнаки та заохочення.

Зазначені обставини значно зменшують існування частково доведених та встановлених ризиків, передбачених п.п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

З огляду на наведене, прокурором не доведено обставин, передбачених п. 3 ч. 1 ст. 194 КПК України, про неможливість застосування до підозрюваного більш м`яких запобіжних заходів ніж домашній арешт, що є підставою в порядку ч. 4 ст. 194 КПК України для застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж той, який зазначено у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 цієї статті.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 п. 1 п.п. с) Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Реалізуючи зазначену правову позицію Європейський суд з прав людини у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», з урахуванням наявності частково доведених ризиків, передбачених п. п. 1-3 ч. 1 ст. 177 КПК України та зазначених даних щодо особи підозрюваного, які значно зменшують їх існування, слідчий суддя вважає можливим до підозрюваного ОСОБА_7 застосувати запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, зобов`язавши останнього виконувати строком до 09.09.2025 обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, що буде достатнім для забезпечення його належної процесуальної поведінки та запобігання названих вище ризиків.

Водночас, підозрюваному ОСОБА_7 слід роз`яснити, що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Керуючись ст. ст. 177, 178, 181, 184, 193, 205, 206, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

В задоволенні клопотання - відмовити.

Застосувати до ОСОБА_4 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, зобов`язавши останнього прибувати до слідчого, прокурора, суду за першою вимогою, а також на строк до 09.09.2025 виконувати наступні обов`язки:

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали до 09.09.2025.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_8