Справа № 487/4294/22
Провадження № 1-кп/487/366/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року м. Миколаїв

Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №0001694 від 21.11.2022 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Донецьк, є громадянином України, має середню спеціальну освіту, не одружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, раніше судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання проживав за адресою АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 186 КК України

за участю сторін та інших учасників кримінального провадження

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

Встановив:

Заводським районним судом м. Миколаєва здійснюється судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

У судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 діб, з посиланням на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, та відсутність підстав, передбачених кримінально-процесуальним кодексом для обрання більш м`якого запобіжного заходу, оскільки жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам, передбаченим п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України.

Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого та звернув увагу суду, що застава визначена у максимальному розмірі.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання прокурора, посилаючись на те, що зазначений прокурором ризик здійснення тиску на потерпілу та свідків є необґрунтованим, оскільки потерпіла померла, а місце знаходження свідків нікому невідомо, в тому числі прокурору та поліції, він дійсно не має роботи та джерела доходу, оскільки два з половиною роки тримається під вартою, не має наміру переховуватися від суду. Також обвинувачений зазначив, що він дійсно не має постійного місця проживання в місті Миколаєві, але після звільнення з колонії він проживав у своїх родичів в смт Снігурівка Миколаївської області, потім, приїхавши до м. Миколаєва, як тимчасово переміщена особа, звернувся до відділення «Червоного хреста», де йому забезпечили житло та харчування, потім він проживав у знайомих. Тому, у разі звільнення з під варти він також зможе звернутися до відділення «Червоного хреста» для отримання тимчасового житла. Також просив суд звернути увагу та те, що він має ряд тяжких захворювань, які не можуть лікуватися в умовах СІЗО. Просив суд відмовити у задоволенні клопотання та звільнити його з під варти.

Вислухавши думки сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Органом досудового розслідування ОСОБА_3 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 16.12.2022 відносно ОСОБА_3 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням застави в розмірі 214720 грн., у разі внесення якої останній повинен бути звільнений з під варти.

В ході судового розгляду судом неодноразово продовжувався строк тримання обвинуваченого під вартою та відповідно до ухвали суду від 07.04.2025 спливає 05.06.2025.

Відповідно до ст.. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, зазначеним у ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Виходячи з положень статті 199 КПК України, яка визначає порядок продовження строку тримання під вартою, суд, при розгляді клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою в ході судового розгляду, крім обставин зазначених у ст. 194 КПК України, повинен встановити: чи наявні обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; - чи наявні обставини, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали.

В судовому засіданні встановлено, що обґрунтованість підозри ОСОБА_3 перевірялась під час вирішення слідчим суддею питання про застосування запобіжного заходу. Таким чином, обставини, обов`язковість доведення, яких передбачена ч.1 ст. 194 КПК України, були встановлені слідчим суддею при обранні запобіжного заходу.

Оцінюючи обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, суд виходить з наступного.

Обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_3 надійшов до Заводського районного суду м. Миколаєва 28.12.2022 року, з 15.12.2022 ОСОБА_3 затриманий та до теперішнього часу утримується в ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» на підставі відповідних ухвал суду про застосування та продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Таким чином обвинувачений ОСОБА_3 тримається під вартою понад 2 роки 5 місяців.

03 січня 2024 року Заводським районним судом м. Миколаєва постановлено вирок у дані справі, який скасовано ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 13 червня 2024 року та справу направлено для нового судового розгляду в суді першої інстанції.

З 04.07.2024 дана справа перебуває в провадженні судді ОСОБА_1 .

Починаючи з підготовчого судового засідання, яке було призначено на 12.07.2024 до суду викликалась потерпіла ОСОБА_6 , яка жодного разу не з`явилась, та лише 07.11.2024 суду повідомлено, що остання померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, з жовтня 2024 в судові засідання неодноразово викликались свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 . Проте вказані свідки в жодне судове засідання не з`явились, на неодноразові запити суду прокурор та правоохоронні органи до теперішнього часу не встановили місце знаходження вказаних свідків.

Ще один свідок у справі ОСОБА_11 допитаний в судовому засіданні 11.11.2024 та на теперішній час відбуває покарання у виправній колонії.

Вказані обставини свідчать про те, що заявлений прокурором ризик здійснення на потерпілу перестав існувати, а ризик здійснення впливу на свідків, які ще не допитані судом значно зменшився через неможливість встановлення їх місця знаходження.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що хоча суворість покарання є визначальним елементом при оцінці ризику переховування від правосуддя чи вчинення нових злочинів, потребу подальшого позбавлення волі не можна оцінювати з винятково абстрактного погляду, беручи до уваги тільки тяжкість злочину, оскільки сама по собі тяжкість обвинувачення не може бути виправданням тривалих строків попереднього ув`язнення. Продовження строку тримання під вартою також не можна застосовувати як передбачення вироку у формі позбавлення волі.

Крім того, Європейський суд постійно вказує, що посилання на характер правопорушення, суворість покарання, складність справи, ризик втечі та перешкоджання належному здійсненню правосуддя може виправдати продовження терміну перебування під вартою на початку кримінального провадження. Однак з плином часу вони втрачають свою релевантність, і лише справді виняткові доводи здатні переконати в тому, що тривале позбавлення свободи може бути виправдане з огляду на пункт 3 статті 5 Конвенції.

Таким чином, суд приходить до переконання, що заявлені стороною обвинувачення ризики з часом зменшилися, але не перестали існувати.

Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні виняткових доводів, які б виправдовували подальше тримання обвинуваченого під вартою, стороною обвинувачення не наведено, суд приходить до переконання, що запобігти вказаним ризикам можливо шляхом застосування більш м`якої міри запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання, що є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора та зміни ОСОБА_3 запобіжного заходу на особисте зобов`язання.

Керуючись ст.ст. 177, 179, 183, 194, 199, 201, 202, 331, 369-372, 392, 395 КПК України, суд

Ухвалив:

В задоволенні клопотання прокурора про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Змінити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на запобіжний захід особисте зобов`язання строком до 21.07.2025 включно.

Покласти на ОСОБА_3 строком до 21.07.2025 наступні обов`язки:

- не відлучатись за межі Миколаївської області без дозволу суду;

- протягом 48 годин з моменту звільнення з під варти письмово повідомити суд про фактичне місце проживання (перебування) та у разі зміни місця проживання (перебування) протягом 48 годин письмово повідомляти суд про таку зміну;

- утримуватися від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні поза межами судових засідань;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

Попередити ОСОБА_3 про наслідки невиконання обов`язків, передбачених ст.194 КПК України, роз`яснивши, що в разі їх невиконання до нього може бути застосований більш жорстокий запобіжний захід та може бути накладено грошове стягнення від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Обвинуваченого ОСОБА_3 звільнити з під варти в залі суду.

Копію ухвали направити до ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор», для виконання.

Ухвала може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду через Заводський районний суд м. Миколаєва, протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Головуючий суддя : ОСОБА_1