КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------------------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 травня 2025 року колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві кримінальне провадження за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , представника потерпілих ОСОБА_10 на вирок Сквирського районного суду Київської області від 18.03.2020, яким

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Потіївка Білоцерківського району Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбаченихч.2 ст.364, ч.1 ст.122 КК України, і призначено йому покарання:

- за ч.2 ст.364 КК України (в редакції закону станом на 07.05.2008) у виді позбавлення волі строком на 4 роки з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та місцевого самоврядування строком на 3 роки.

- за ч.1 ст.122 КК України у виді 2 років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом часткового складання покарань, ОСОБА_6 визначено остаточне покарання за сукупністю злочинів у виді позбавлення волі строком на 5 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк 3 роки.

На підставі ст. 75, 76 КК України ОСОБА_11 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком 2 роки з покладенням на нього обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця с. Потіївка Білоцерківського району Київської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, і призначено йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання за ч. 1 ст.384 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 до ОСОБА_6 про стягнення моральної та матеріальної шкоди заподіяної злочином задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 моральну шкоду заподіяну злочином в розмірі 100 000 (сто тисяч) грн. та матеріальну шкоду заподіяну злочином в розмірі 271 197 (двісті сімдесят одна тисяча сто дев`яносто сім) гривень, а всього 371 197 (триста сімдесят одна тисяча сто дев`яносто сім) гривень.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 до ОСОБА_6 про стягнення моральної та матеріальної шкоди заподіяної злочином задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_13 моральну шкоду заподіяну злочином в розмірі 200 000 (двісті тисяч) грн. та матеріальну шкоду заподіяну злочином в розмірі 6798 ( шість тисяч сімсот дев'яносто вісім) гривень 56 коп., а всього 206 798 (двісті шість тисяч сімсот дев'яносто вісім) гривень,

В С Т А Н О В И Л А:

Вказаним вироком встановлено, що згідно рішення сесії Потіївської сільської ради Білоцерківського району Київської області № 01-02 від 10.04.2002, ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», в період з 10 квітня 2002 до 31 жовтня 2010 року, ОСОБА_6 перебував на посаді Потіївського сільського голови Білоцерківського району Київської області та відповідно був службовою особою, яка має організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські повноваження.

Перебуваючи на вказаній посаді, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, з метою одержання неправомірної вигоди у вигляді незаконного набуття ОСОБА_14 права власності на майно, всупереч ст. 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, ч. 6 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 19 Закону України «Про звернення громадян» використав службове становище, спричинивши тяжкі наслідки у вигляді матеріальних збитків потерпілому ОСОБА_12 , позбавивши останнього можливості вчинити дії, направлені на оформлення права власності на придбане ним майно.

Зокрема, ОСОБА_6 станом на початок квітня 2008 року було достовірно відомо, що відповідно до рішення зборів засновників спілки (об`єднання) громадян-співвласників майна реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства «Потіївське» від 18 березня 2004 року, на підставі ст. 36 Конституції України та Закону України «Про об`єднання громадян» створено спілку громадян, затверджено статут цієї спілки, який зареєстрований 22 березня 2003 року Потіївською сільською радою Білоцерківського району Київської області. Відповідно до п. 3.1 Статуту спілки, до складу спільного майна членів спілки включено майно (майновий комплекс) колишнього КСП «Потіївське», яке члени спілки отримали в результаті розпаювання у часткову власність у зв`язку з припиненням діяльності КСП «Потіївське». Крім того, ОСОБА_6 також було відомо, що 14 березня 2005 року відбулися збори співвласників майна КСП «Потіївське», на яких затверджений перелік майна, яке передається групі співвласників цілісним майновим комплексом, що в свою чергу підтверджується протоколом №1 від 14 березня 2005 року та актом прийому-передачі майна колишнього КСП «Потіївське» у спільну часткову власність від 15 березня 2005 року, в якому зазначено перелік цього майна, а також той факт, що 34 співвласники майна отримали його в індивідуальну власність, а 127 осіб передали його в користування ОСОБА_12 .

Вказані обставини, згідно Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2001 №177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення майнових прав селян у процесі реформування селян у процесі реформування аграрного сектору економіки» та п.6 Листа Міністерства аграрної політики України №37-25-11/3923 від 05.05.2001 «Щодо порядку видачі, обліку та погашення Свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) свідчать про те, що 127 осіб набули право власності на виділене їм у власність зі складу пайового фонду майно, у тому числі нерухоме, а саме: складу міндобрив з інвентарним номером 5; кормоцеху ферми №2 з інвентарним номером 41; корівника 4-х рядного з інвентарним номером 34; корівника 4-х рядного з інвентарним номером 33; трансформаторну з інвентарним номером 36; ветізолятор з інвентарним номером 35, корівника 4-х рядного з інвентарним номером 31; пункту штучного осіменіння з інвентарним номером 37; пропускника з інвентарним номером 38; корівника з інвентарним номером 30 (далі - нежитлові приміщення).

Переслідуючи мету завадити ОСОБА_12 у реалізації своїх законних прав на реєстрацію за собою права власності на нежитлові приміщення, 09 квітня 2008 року, ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні Потіївської сільської ради Білоцерківського району Київської області (далі - Потіївська сільрада), яка розташована за адресою: Київська область, Білоцерківський район, с. Потіївка, вул. Жовтнева, 6-а, всупереч ч. 6 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.19 Закону України «Про звернення громадян», підписав власноруч рішення виконкому Потіївської сільради, датоване 09 квітня 2008 року, відповідно до змісту якого, за розглядом звернення ОСОБА_12 «відмовлено у присвоєнні юридичної адреси на нежитлові будівлі у зв`язку з відсутністю необхідних документів на будівлі, а саме - акту прийому передачі майна спілки власників майна на суму 353 981,00 грн. і рішення спілки власників майна на дану суму».

У той же час, за прийняття такого рішення на засіданні виконкому Потіївської сільради не проголосувала достатня кількість членів виконкому.

Крім того, ОСОБА_6 було достовірно відомо про те, що у Потіївській сільраді та її виконкомі перебуває в наявності достатня кількість документів для задоволення звернення ОСОБА_12 відповідно до вимог п.10 ч.«б» ст.30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», а саме - акт приймання-передачі майна і рішення спілки власників майна.

Аналогічно, переслідуючи мету завадити ОСОБА_12 у реалізації своїх прав на реєстрацію за собою права власності на нежитлові приміщення, 19 травня 2008 року, ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні Потіївської сільради, всупереч ч. 6 ст. 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 19 Закону України «Про звернення громадян», підписав власноруч відповідь на звернення ОСОБА_12 , яка в подальшому датована 19 травня 2008 року із присвоєння реєстраційного номеру 02-14-79, відповідно до змісту якої «Потіївська сільська рада повідомляє, що Ваша заява буде розглянута на засіданні виконкому, при наявності відповідних документів. Оригіналу протоколу засідання спілки власників майна, оригінал акту прийому-передачі майна в особисту власність».

Зокрема, ОСОБА_6 , достовірно розуміючи відсутність підстав для самостійного одноособового вирішення такого звернення ОСОБА_12 , а також наявність достатніх підстав для задоволення останнього, відповідне питання на розгляд виконкому Потіївської сільради не виніс.

Крім того, продовжуючи переслідувати мету завадити ОСОБА_12 у реалізації своїх законних прав на реєстрацію за собою права власності на нежитлові приміщення, 09 липня 2008 року, ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні Потіївської сільради, був достовірно обізнаним, що відповідно до рішення зборів засновників спілки (об`єднання) громадян - співвласників майна реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства «Потіївське» від 18 березня 2004 року на підставі ст. 36 Конституції України та Закону України «Про об`єднання громадян» створено спілку громадян, затверджено статут цієї спілки, який зареєстрований 22 березня 2003 року Потіївською сільською радою. Відповідно до п. 3.1 Статуту спілки до складу спільного майна членів спілки включено майно (майновий комплекс) колишнього КСП «Потіївське», яке члени спілки отримали в результаті розпаювання у часткову власність у зв`язку з припиненням діяльності КСП «Потіївське». Крім того, ОСОБА_6 також було відомо, що 14 березня 2005 року відбулися збори співвласників майна КСП «Потіївське» на яких затверджений перелік майна, яке передається групі співвласників цілісним майновим комплексом, що в свою чергу підтверджується протоколом № 1 від 14 березня 2005 року та актом прийому-передачі майна колишнього КСП «Потіївське» у спільну часткову власність від 15 березня 2005 року, в якому зазначено перелік цього майна, а також той факт, що 34 співвласники майна отримали його в індивідуальну власність, а 127 осіб передали його в користування ОСОБА_12 та за наявності у останнього підстав на оформлення права власності на нежитлові приміщення, ОСОБА_6 під час проведення засідання виконкому Потіївської сільради, довів до відома членів виконкому завідомо недостовірну інформацію про наявність у ОСОБА_14 права на реєстрацію за ним прав власності на нежитлові приміщення.

Своїми неправомірними діями ОСОБА_6 схилив членів виконкому прийняти більшістю голосів рішення, якому у подальшому присвоєно № 41 від 09 липня 2008 року, за змістом якого, на підставі поданих документів присвоєно поштову адресу і визнано право власності на об`єкти нерухомого майна за ОСОБА_14 .

Отримане рішення виконкому Потіївської сільської ради № 41 від 09 липня 2008 року, ОСОБА_14 використав для реєстрації за собою права власності на нежитлові приміщення, якими в подальшому розпорядився шляхом їх відчуження, та яке у подальшому було скасоване на підставі рішення Апеляційного суду Київської області від 20 вересня 2011 року.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 , інтересам ОСОБА_12 , спричинено шкоду у вигляді матеріальних збитків у розмірі вартості нежитлових приміщень у сумі 271 197 гривень 00 копійок

Крім того, 12 липня 2015 року, близько 20-ї години, ОСОБА_6 , знаходячись на березі озера, яке розташовано поруч з вулицею Надрічна в с. Потіївка, Білоцерківського району, Київської області, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин до потерпілого ОСОБА_13 ІНФОРМАЦІЯ_3 , скориставшись тим, що останній знаходиться в безпорадному стані, лежачи на землі, та не міг чинити йому опір, своєю правою ногою зверху вниз наніс останньому один удар в область правої гомілки із подальшим натиском, спричинивши таким чином потерпілому ОСОБА_13 тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому правої гомілки в нижній третині зі зміщенням уламків, яке відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 144/Е від 07.08.2015 віднесено до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як такого, що викликало тривалий (понад 21 добу) розлад здоров`я.

Суд також визнав доведеним, що ОСОБА_7 , маючи відповідно до ст. 65 КПК України в кримінальному провадженні № 0002842 від 13.07.2015 за ч. 1 ст. 122 КК України процесуальний статус свідка, будучи під розпис попередженим слідчим про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень за ст. 384 КК України, діючи умисно, з метою перешкоджання здійсненню повного всебічного та об`єктивного досудового розслідування в кримінальному провадженні, а також з метою надання допомоги ОСОБА_6 в уникненні кримінальної відповідальності, усвідомлюючи неправдивість свідчень, що надаються ним, 01 жовтня 2015 року в період часу з 13 год. 20 хв. по 15 год. 00 хв., під час допиту в якості свідка в приміщенні Ірпінського MB ГУМВС України в Київській області (Ірпінського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Київській області) по вул. Мінеральна 7-а, надав слідчому ОСОБА_15 завідомо неправдиві показання стосовно обставин спричинення потерпілому ОСОБА_13 тілесних ушкоджень, що мали місце 12 липня 2015 року близько 20-ї години на березі озера, яке розташовано поруч з вулицею Надрічна в с. Потіївка, Білоцерківського району, Київської області, а саме, повідомивши про те, що тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_13 у вигляді закритого перелому діафізу обох кісток в нижній третині правої гомілки зі зміщенням уламків, були спричинені ним, а не ОСОБА_6 .

Крім того, ОСОБА_7 , маючи відповідно до ст. 65 КПК України в кримінальному провадженні № 0002842 від 13.07.2015 за ч. 1 ст. 122 КК України процесуальний статус свідка, 16 жовтня 2015 року в період часу з 17 год. 55 хв. по 18 год. 01 хв. при проведенні слідчого експерименту на березі озера, яке розташовано поруч з вулицею Надрічна в с. Потіївка, Білоцерківського району, Київської області, діючи умисно, будучи під розпис попередженим слідчим про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих свідчень за ст. 384 КК України, з метою перешкоджання здійсненню повного всебічного та об`єктивного досудового розслідування в кримінальному провадженні, а також надання допомоги підозрюваному в кримінальному провадженні ОСОБА_6 в уникненні кримінальної відповідальності, усвідомлюючи неправдивість свідчень, що надаються ним, завідомо неправдиво відтворив обставини спричинення потерпілому ОСОБА_13 тілесних ушкоджень у вигляді закритого перелому діафізу обох кісток в нижній третині правої гомілки зі зміщенням уламків, показавши, що вони були спричинені ним шляхом наступу своєю правою ногою на голеностоп правої ноги ОСОБА_13 .

Обвинувачений ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок скасувати, а кримінальне провадження за ч.2 ст.364, ч.1 ст.122 КК України закрити на підставі ст. 284 КПК України. В обґрунтування поданої апеляційної скарги обвинувачений зазначає, що вирок суду є незаконним, необґрунтованим та невмотивованим, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Вказує, що з вироку вбачається, що вчинення злочинних дій він розпочав 09.04.2008.При цьому суд визнав його винним за ч.2 ст.364 КК України в редакції закону станом на 07.05.2008. У 2014 року дане кримінальне правопорушення декриміналізовано. Зазначає, що висновки суду про те, що він самостійно прийняв рішення про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_12 про присвоєння юридичної адреси на об`єкти нерухомого майна і за нього не проголосувала достатня кількість членів виконкому, не підтверджені дослідженими в судовому засіданні доказами. Так, у суді свідок ОСОБА_16 повністю підтвердила факт обговорення вказаного питання членами виконкому та відкритого одностайного голосування проти задоволення заяви ОСОБА_12 та пояснила, що ніякого тиску при голосуванні на членів виконкому з його боку не було. Вказує, що його визнано винним в тому, що він особисто підписав рішення виконкому №27 від 09.04.2008, однак відповідно до ч.4 ст.42 ЗУ «Про місцеве самоврядування» саме сільський голова має підписувати рішення ради та її виконавчого комітету. Звертає увагу, що висновок суду про те, що йому було відомо про перебування в наявності у Потіївській сільській раді та її виконкомі достатньої кількості документів для задоволення звернення ОСОБА_12 , не відповідає дійсності, оскільки у досліджених в судовому засіданні документах виконкому Потіївської сільської ради відсутні відомості про те, що станом на 09.04.2008 ці документи надійшли до сільської ради. Стверджує, що збори співвласників майна від 15.03.2005 не надавали ОСОБА_12 права власності на нерухоме майно, тому навіть при можливій подачі ОСОБА_12 протоколу даних зборів, це не могло бути підставою надання юридичної адреси об`єктам нерухомого майна. Зазначає, що в судовому засіданні потерпілий стверджував, що набув право власності на майно колишнього КСП «Потіївське» на підставі договору купівлі-продажу майна від 13.03.2008, однак цей договір не був посвідчений нотаріально та не зареєстрований у встановленому порядку, а тому ОСОБА_12 станом на квітень 2008 року не набув за ним права власності на нерухоме майно. З цих підстав, вказане майно не вийшло і не могло вийти з його власності, що вказує на відсутність заподіяння матеріальної шкоди та тяжких наслідків в розумінні ст. 364 КК України. Вказує, що висновок суду про те, що ним 19.05.2008 була підписана відповідь на звернення ОСОБА_12 , в якій він вказав, що повторна заява ОСОБА_12 про присвоєння юридичної адреси розглянута, не відповідає дійсності. Так, відповідно до журналу реєстрації вхідної документації за 2008 рік, ОСОБА_12 в період з 09.04.2008 по 19.05.2008 не подавав належних документів, а тому повторно виносити на голосування дану заяву не було необхідності та юридичних підстав. Звертає увагу, що відповідно до свідоцтва від 07.04.2008, виданого Потіївською сільською радою, ОСОБА_12 є власником лише майнових сертифікатів, майно в натурі йому не виділялося, а свідоцтво про право власності на майнові сертифікати не надає права власності на конкретне майно і не може бути підставою реєстрації юридичної адреси на об`єкти нерухомого майна. Звертає увагу, що рішення від 09.04.2008 та 09.07.2008 прийняті уповноваженим колегіальним органом більшістю голосів, його участь в голосуванні була рівнозначною з усіма учасниками, а тому він не може нести відповідальність за рішення колегіального органу. Також зазначає, що його вина у схиленні 09.07.2008 членів виконкому до прийняття неправомірного рішення на користь ОСОБА_14 та вчинення тиску на членів виконкому, не підтверджена жодними фактичними обставинами та доказами. Вказує, що судом не встановлено наявності в його діях під час прийняття виконкомом вищевказаних рішень, та при наданні відповіді на звернення ОСОБА_12 , прямого умисного і мотиву діяти в інтересах ОСОБА_14 . Стверджує, що суд безпідставно дійшов висновку про заподіяння збитків ОСОБА_12 та спричинення тяжких наслідків, оскільки ні під час досудового розслідування, ні в ході судового розгляду відповідна експертиза не призначалася і не проводилася. Зазначає, що судом безпідставно задоволено позовні вимоги ОСОБА_12 та жодним чином не обґрунтовано їх розмір. Вказує на неналежність ряду доказів, зокрема протоколів огляду місця події від 18.07.2015, 21.07.2015, 08.08.2015, 18.08.2015; договорів купівлі-продажу ОСОБА_12 майнового паю; журналу вчинення нотаріальних дій виконкомом Потіївської сільської ради; фотокопії договору №1 від 13.03.2008; копії заяви ОСОБА_12 ; копії списку членів КСП «Потіївське».

Щодо визнання його винуватим за ч.1 ст.122 КК України, зазначає, що його вина не доведена, а викладені у вироку суду обставини не підтверджені дослідженими під час судового розгляду доказами. Вказує, що судом надано невірну оцінку фактичним обставинам події та показанням свідків, зокрема показання свідка ОСОБА_12 слід сприймати критично з огляду на його неприязне ставлення. Стверджує, що судом невірно дано оцінку висновкам судово-медичної експертизи. Звертає увагу, що у висновку № 144/Е від 07.08.2015 експерт беззаперечно вказує, що виявлені у потерпілого ОСОБА_13 пошкодження у вигляді перелому кісток правої гомілки не могли утворитись при падінні з висоти власного росту, тоді як у висновку № 5/і від 19.08.2015 той же експерт вказав на малоймовірність виникнення у ОСОБА_13 перелому при падінні на рівну ґрунтову поверхню чи інші сторонні предмети. Також зазначає, що висновок №8/і від 02.11.2015 не може бути належним і допустимим доказом, оскільки експерт посилається на обставини, викладені в протоколі слідчого експерименту від 16.10.2015, який не досліджувався. Вказує, що слідчий ще до витребування медичної документації, направив експертній установі медичні документи невідомого походження, а тому дані докази є недопустимими. Зазначає, що з урахуванням вказаних порушень, судом безпідставно та невмотивовано задоволено цивільний позов про стягнення на користь ОСОБА_13 моральної та матеріальної шкоди. Крім того, звертає увагу на порушення судом таємниці нарадчої кімнати та невідповідність вироку вимогам ст. 374 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати, а кримінальне провадження за ч.1 ст.384 закрити на підставі ст. 284 КПК України. В обґрунтування поданої апеляційної скарги обвинувачений посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Зазначає, що викладені в обвинувальному акті та вироку суду обставини не підтвердились дослідженими під час судового розгляду доказами, а тому його вина не доведена. Вказує, що судом в основу обвинувального вироку покладено неналежні докази. Звертає увагу, що в цьому провадженні йому повідомлено про підозру за ч.1 ст. 125 КК України. При цьому, під час його допиту як свідка та під час слідчого експерименту, його було попереджено про кримінальну відповідальність за ст. 384, 385 КК України, всупереч вимогам ст. 63 Конституції України, і він фактично був змушений давати показання щодо себе. Стверджує, що на цій стадії досудового розслідування одержання фактичних даних відбувалося з порушенням законодавства та його права на захист. Вказує, що судом невірно надано оцінку фактам, які свідчать про суб`єктивну сторону його дій, оскільки під час досудового розслідування він надавав показання як свідок неодноразово і жодного разу їх не змінив. Звертає увагу на порушення судом таємниці нарадчої кімнати та вказує, що вирок не відповідає вимогам ст. 374 КПК України.

Представник потерпілих ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк 3 роки. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_12 до ОСОБА_6 про стягнення моральної та матеріальної шкоди задовольнити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 моральну шкоду в розмірі 2 мільйони гривень та матеріальну шкоду в розмірі 271 197 грн., а всього 2 271 197 грн. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_13 до ОСОБА_6 про стягнення моральної та матеріальної шкоди задовольнити в повному обсязі та стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_13 моральну шкоду в розмірі 400 000 грн. та матеріальну шкоду в розмірі 6798 грн. 56 коп., а всього 406 798 грн.

В обґрунтування поданої апеляційної скарги представник потерпілих посилається на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особам обвинувачених внаслідок м`якості. Зазначає, що при призначенні покарання, суд не врахував конкретні обставини провадження, які свідчать про те, що ОСОБА_6 вчинив дії, направлені на фактичне позбавлення права власності ОСОБА_12 на належне йому майно, використовуючи при цьому своє привілейоване становище та маючи організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські повноваження. Також вказує, що нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_13 відбувалося в момент, коли той перебував в безпорадному стані, що свідчить про особливий цинізм вчиненого кримінального правопорушення. Звертає увагу, що наведені судом дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 при призначенні покарання, не свідчать про можливість виправлення останнього без ізоляції від суспільства, оскільки він не визнав вину, не розкаявся, не вибачився, що свідчить про те, що ОСОБА_6 належних висновків для себе не зробив та на шлях виправлення не став. Також зазначає, що не погоджується з визначеною сумою моральної шкоди, оскільки вчинені дії щодо потерпілих позбавили ОСОБА_12 вільно користуватися належним йому майном, що завдало йому значних душевних страждань, а перелом кінцівки ОСОБА_13 унеможливив повноцінне життя останнього.

Обвинувачений ОСОБА_6 подав заперечення на апеляційну скаргу представника потерпілого, в яких зазначає, що оскаржуваний вирок є незаконним та необґрунтованим та підлягає скасуванню з підстав, викладених в його апеляційній скарзі.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників апеляційного розгляду, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого, вивчивши матеріали справи, обговоривши і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до ч.1 ст.364 КК України зловживання владою або службовим становищем є умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.

Частина друга ст.364 КК України передбачає відповідальність за те саме діяння, яке спричинило тяжкі наслідки.

Відповідно до обвинувального акту дії ОСОБА_6 за ч.2 ст.364 КК України кваліфіковані як зловживання своїм службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для іншої фізичної особи використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, якщо воно спричинило тяжкі наслідки охоронюваним законом інтересам окремих громадян.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.364 КК України (в редакції закону станом на 07.05.2008 року), та його дії кваліфіковано як зловживання службовим становищем в інтересах третьої особи, що спричинило тяжкі наслідки.

Проте диспозиція ч.1 ст.364 КК України, в тому числі і в редакції закону станом на 07.05.2008 року, визнає обов`язковою ознакою складу злочину вчинення відповідних дій з використанням службовою особою влади чи службового становища всупереч інтересам служби.

При цьому суд першої інстанції, не навівши у вироку жодних обґрунтувань, виключив з вказаної у обвинувальному акті кваліфікації дій ОСОБА_6 обов`язкову ознаку складу інкримінованого йому злочину, а саме - обвинувачення у використанні ним як службовою особою свого службового становища всупереч інтересам служби.

Відповідно до ч.3 ст.374 КПК України у разі визнання особи винуватою у мотивувальній частині вироку суд повинен зазначити формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним, та мотиви зміни обвинувачення.

В порушення вказаних вимог закону суд першої інстанції не зазначив у вироку формулювання обвинувачення у обсязі, висунутому йому органом досудового слідства, та не вказав у вироку мотиви зміни обвинувачення.

Таким чином, вирок суду першої інстанції ухвалений з істотним порушенням вимог ст. 374 КПК України.

Допущені судом першої інстанції істотні порушення вимог кримінального процесуального закону позбавляє апеляційний суд можливості зробити висновок щодо наявності в діях обвинуваченого складу відповідного злочину.

Здійснюючи апеляційний розгляд в межах доводів та вимог апеляційних скарг, апеляційний суд позбавлений можливості самостійно усунути вказане порушення, оскільки не може з власної ініціативи погіршувати становище обвинуваченого, а тому вважає за необхідне скасувати вирок та призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції необхідно врахувати висновки і мотиви апеляційного суду, які стали підставою для скасування оскаржуваного вироку.

Разом з тим, призначаючи новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції, колегія суддів не вправі давати оцінку доводам апеляційних скарг щодо невідповідності висновків суду фактичним обставинам провадження, неправильності застосування закону України про кримінальну відповідальність,невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, оскільки відповідно до ч.2 ст.415 КПК України у такому випадку суд апеляційної інстанції не має права вирішувати наперед питання про доведеність чи недоведеність обвинувачення, достовірність або недостовірність доказів, переваги одних доказів над іншими, застосування судом першої інстанції того чи іншого закону України про кримінальну відповідальність та покарання.

З огляду на те, що скасування вироку здійснюється як за апеляційними скаргами сторони захисту, так і за апеляційною скаргою представника потерпілого, у якій він ставить питання про призначення більш суворого покарання, суд першої інстанції не обмежений у праві постановити як виправдувальний, так і обвинувальний вирок за результатами нового судового розгляду, а також призначити більш суворе покарання.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_6 , обвинуваченого ОСОБА_7 , представника потерпілих ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Сквирського районного суду Київської області від 18.03.2020 щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 скасувати в порядку ч.2 ст. 404 КПК України і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3