Справа № 199/4342/25
ВИРОК

іменем України

01.05.2025 місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

номер кримінального провадження у Єдиному реєстрі досудових розслідувань №0000099 від 06.03.2025 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м.Дніпропетровська, із повною середньою освітою, не одруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, який проходить військову службу за контрактом на посаді номера обслуги кулеметного взводу 1 стрілецької спеціалізованої роти стрілецького спеціалізованого батальйону (ШКВАЛ) військової частини НОМЕР_1 , раніше судимого:

- 10.12.2013 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 1 рік;

- 30.07.2014 Дніпропетровським районним судом Дніпропетровської області за ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 70, ч. 3 ст. 78 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 8 місяців;

- 15.02.2018 Красногвардійським районним судом м.Дніпропетровська за ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяця. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.05.2018 вирок Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 15.02.2018 змінено в частині покарання та призначено за ч. 1 ст. 187, ч. 1 ст. 71 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяця, в решті вирок залишено без змін;

- 31.05.2018 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки 2 місяці;

- 20.03.2019 Дніпровським районним судом м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області за ч.2 ст.289, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років без конфіскації майна;

- 02.11.2023 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком на 3 роки;

- 05.12.2023 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 309, ст.ст. 71, 72 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 1 місяць;

- 01.03.2024 Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська за ч. 1 ст. 263, ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці. На підставі ухвали Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 01.08.2024 відповідно до ст. 81-1 КК України звільнений від відбування покарання у виді позбавлення волі умовно-достроково, невідбута частина покарання складає: 4 роки 9 місяців 24 дні, -

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст.27 ч. 1 ст.358, ч. 4 ст. 358 КК України,-

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань вказане кримінальне провадження

ВСТАНОВИВ:

Згідно з п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами» від 8 травня 1993 року № 340 посвідчення водія є документом, що посвідчує особу та її спеціальний статус у частині підтвердження права його власника на керування транспортними засобами. Згідно з п.5.1 централізоване оформлення, видача, повернення та обмін посвідчень водія здійснюється територіальними сервісними центрами МВС у визначені законодавством строки.

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи її на посаді номера обслуги кулеметного взводу 1 стрілецької спеціалізованої роти стрілецького спеціалізованого батальйону (ШКВАЛ) військової частини НОМЕР_1 , в січні 2024 року, більш точної дати встановити не виявилось можливим, перебуваючи за адресою місця свого мешкання, а саме: АДРЕСА_1 , діючи умисно, в порушення положень Закону України «Про дорожній рух», посягаючи на встановлений законодавством України порядок отримання та використання офіційних документів, відповідно до Положення про порядок видачі посвідчень водія та допуску громадян до керування транспортними засобами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.05.1993 № 340 (в редакції зі змінами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України № 946 від 15.11.2019), а саме будучи позбавленим права керування транспортними засобами на підставі постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.09.2023 (справа № 199/7256/23) строком на 1 (один) рік, маючи кримінально-протиправний умисел, направлений на пособництво в підробленні офіційного документу, який видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою використання його для керування транспортними засобами, а саме посвідчення водія, через мережу «Інтернет» замовив у невстановленої особи за грошову винагороду у сумі 7800,00 гривень посвідчення водія категорій «В1», «В», «СІ», «С» на ім`я « ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », після чого він, реалізовуючи свій кримінально-протиправний умисел, направлений на пособництво в підробленні офіційного документу, який видається установою, яка має право видавати такі документи, і який надає права, з метою використання його для керування транспортними засобами, надіслав невстановленій особі в електронному варіанті одну фотокартку з його зображенням, розміром 3х4 см, а також свої анкетні та контактні дані для подальшого їх поміщення на водійське посвідчення, з метою його подальшого використання.

Невстановлена особа, отримавши від ОСОБА_3 засоби вчинення кримінального правопорушення, в невстановлений час, місці, способом термографічного друку за допомогою знакосинтезуючого пристрою типу сублімаційного принтера надрукувала посвідчення водія категорій «В1», «В», «С1», «С» серії НОМЕР_2 , видане 15.10.2016 ТСЦ № 8041 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вклеїла отриману від ОСОБА_3 фотокартку з його зображенням, тим самим підробила офіційний документ, а саме посвідчення водія заповнене на ім`я ОСОБА_3 , після чого невстановленим способом передала його ОСОБА_3 , який в свою чергу зберігав його при собі з метою подальшого використання для керування транспортними засобами.

Продовжуючи свою кримінальну-протиправну діяльність, ОСОБА_3 01.11.2024 приблизно о 21:37 години, маючи кримінально-протиправний умисел на використання завідомо підробленого документу, а саме посвідчення водія серії НОМЕР_2 , заповненого на ім`я ОСОБА_3 , достовірно знаючи про те, що зазначене посвідчення підроблене, керував автомобілем «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 по автодорозі вздовж Полтавського шосе в м. Дніпро, де на перехресті вул. Анадирської та Полтавського шосе на підставі п. 1 ч. 1 ст. 35 ЗУ «Про Національну поліцію» був зупинений поліцейськими Управління патрульної поліції ДПП в Дніпропетровській області.

Реалізуючи свій кримінально-протиправний умисел, направлений на використання завідомо підробленого документу, ОСОБА_3 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправність своїх дій, на вимогу інспектора патрульної поліції надати документ, що підтверджує особу ОСОБА_3 , пред`явив для перевірки підроблене водійське посвідчення серії НОМЕР_2 , видане 15.10.2016 ТСЦ № 8041 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто використав завідомо підроблений документ.

Бланк посвідчення водія серії НОМЕР_2 , заповнений на ім`я « ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », не відповідає за способами друку та спеціальними елементами захисту аналогічним бланкам посвідчень водія, що перебувають в офіційному обігу на території України.

Бланк посвідчення водія серії НОМЕР_2 , заповнений на ім`я « ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », у тому числі серія з номером бланка на зворотному боці та вихідні дані підприємства-виробника, - нанесені способом термографічного друку за допомогою знакосинтезуючого пристрою типу сублімаційного принтера.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю і пояснив, що дійсно він постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14.09.2023 був позбавлений права керування транспортними засобами на 1 рік. У зв`язку із необхідністю керування транспортними засобами, в січні 2024 року через мережу "Інтернет" він придбав підроблене посвідчення водія на своє ім`я, іспити в уповноважених органах з надання сервісних послуг МВС для отримання посвідчення водія не складав, після чого у листопаді 2024 року він був зупинений працівниками поліції, яким пред`явив підроблене посвідчення водія, видане на його ім`я.У вчиненому кається.

Суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, в межах пред`явленого обвинувачення, за обставин, викладених у вироку, які повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:

-протоколом прийняття заяви про кримінальне правопорушення від 05.03.2025, відповідно до якого ОСОБА_6 просить органи поліції вжити заходи до ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у якого виявлено посвідчення водія серії НОМЕР_2 з ознаками підробки (т. 2 а.к.п. 6);

-протоколом огляду місця події від 23.01.2025 з фото таблицею до нього, дослідженими в судовому засіданні, відповідно до якого за участі двох понятих та ОСОБА_6 оглянуто посвідчення водія серії НОМЕР_2 , видане 15.10.2016 ТСЦ № 8041 на ім`я ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , із відкритими категоріями В1», «В», «СІ», «С» на право керування транспортними засобами. Під час огляду посвідчення водія серії НОМЕР_2 поміщено у спец-пакет № PSP 1129711 та опечатано за участі двох понятих (т. 2 а.к.п. 7-8);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.03.2025, свідок ОСОБА_7 , у присутності двох понятих, за округлою формою обличчя, виразними очима, широким носом та широкими бровами впізнав чоловіка, зображеного на фото № 3, який 01.11.2024 пред`явив посвідчення водія на ім`я ОСОБА_3 за адресою: м.Дніпро, перехрестя вул. Анадирської та вул. Полтавське шосе. На фото № 3 зображений ОСОБА_3 (т. 2, а.к.п. 33-35);

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 11.03.2025, свідок ОСОБА_8 , у присутності двох понятих, за округлою формою обличчя, виразними очима, широким носом та широкими бровами впізнав чоловіка, зображеного на фото № 4, який 01.11.2024 пред`явив посвідчення водія серії НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_3 за адресою: м. Дніпро, перехрестя вул. Анадирської та вул. Полтавське шосе. На фото № 4 зображений ОСОБА_3 (т. 2, а.к.п. 39-41);

- висновком судово-технічної експертизи документів № СЕ-19/105-25/2355-ДД від 18.03.2025, відповідно до якого бланк посвідчення водія серії НОМЕР_2 , заповнений на ім`я « ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », не відповідає за способами друку та спеціальними елементами захисту аналогічним бланкам посвідчень водія, що перебувають в офіційному обігу на території України. Бланк посвідчення водія серії НОМЕР_2 , заповнений на ім`я « ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 », у тому числі серія з номером бланка на зворотному боці та вихідні дані підприємства-виробника, - нанесені способом термографічного друку за допомогою знакосинтезуючого пристрою типу сублімаційного принтера (т. 2 а.к.п. 47-51);

- речовим доказом.

Оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 знайшла своє повне підтвердження в процесі судового розгляду.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які виразились у пособництві в підробленні офіційного документа, який видається установою, яка має право видавати такий документ, і який надає права, з метою використання їх підроблювачем, правильно кваліфіковані за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України.

Умисні дії обвинуваченого ОСОБА_3 , які виразились у використанні завідомо підробленого документу, правильно кваліфіковані за ознаками складу кримінального проступку, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Судом встановлено, що всі докази, досліджені в судовому засіданні і покладені в основу вироку, є достовірними, допустимими і достатніми, які повною мірою підтверджують встановлені в суді фактичні обставини по справі. Досліджені судом і покладені в основу вироку докази не суперечать одне одному і узгоджуються між собою.

Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, відповідно до ст. 94 КПК України, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку, що в судовому засіданні встановлені достатні докази, які «поза розумним сумнівом» вказують на доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушеннях.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Зокрема, під врахуванням особи винного слід розуміти врахування позитивних і негативних, соціальних, фізичних, психічних і правових елементів характеристики особи, що вчинила кримінальне правопорушення, які мають кримінально-правове значення.

Так, суд враховує ступінь тяжкості вчинених ОСОБА_3 кримінальних правопорушень, які скоєно умисно, і відповідно до ст. 12 КК України відносяться до кримінальних проступків, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який раніше неодноразово судимий та має не зняті та непогашені у встановленому законом порядку судимості, свою вину в інкримінованих кримінальних правопорушеннях щиро визнав, не одружений, проходить військову службу за контрактом на посаді номера обслуги кулеметного взводу 1 стрілецької спеціалізованої роти стрілецького спеціалізованого батальйону (ШКВАЛ) військової частини НОМЕР_1 , за місцем несення військової служби характеризується негативно, за місцем проживання характеризується задовільно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не має на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб.

Суд відносить щире каяття до обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченому, згідно зі ст. 66 КК України.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлені і на такі обставини сторона обвинувачення не посилається.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи із вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Зокрема, у рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

При призначенні покарання, суд враховує і позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена у справі «Езе і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 09.10.2003, відповідно до якої кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Таким чином, суд, призначаючи покарання ОСОБА_3 , враховує вищенаведені обставини, дані про його особу, та, виходячи із сукупності зазначених обставин, приходить до висновку, що поведінка обвинуваченого ОСОБА_3 свідчить про його небажання ставати на шлях виправлення і поважати Закон, а тому з метою попередження скоєння ним нових злочинів, вважає за необхідне призначити покарання виключно у виді реального обмеження волі, однак в межах мінімальних санкцій ч. 1 ст. 358 та ч. 4 ст. 358 КК України за сукупністю злочинів згідно ст. 70 ч. 1 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим. Підстави для призначення покарання, більш м`якого, ніж передбачено законом, судом не встановлені, більш того таке покарання не буде дієвим.

Призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 без ізоляції від суспільства не уявляється можливим, оскільки судом не встановлено правових підстав для призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_3 з урахуванням приписів ст.ст. 69, 75 КК України, так як встановлені судом обставини даного кримінального провадження свідчать про наявність у ОСОБА_3 стійкої направленості умислу на вчинення кримінальних правопорушень, про небажання ставати на шлях виправлення, бути корисним для суспільства.

У відповідності до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив новий злочин, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

До матеріалів кримінального провадження долучено копію вироку Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01.03.2024, яким ОСОБА_3 засуджено за ч. 1 ст. 263, ст. 71 КК України до 5 років 2 місяців позбавлення волі. Від вказаного покарання ОСОБА_3 звільнено на підставі ухвали Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 01.08.2024 умовно-достроково для подальшого проходження військової служби на підставі ст. 81-1 КК України, невідбутий строк покарання - 4 роки 9 місяців 24 дні.

Невідбутою частиною покарання за попереднім вироком, відповідно до роз`яснень, що містяться у п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання», треба вважати частину покарання, від відбування якого особу звільнено умовно-достроково.

За приписами ч. 3 ст. 81-1 КК України у разі вчинення особою, до якої було застосовано умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби за контрактом, протягом невідбутої частини покарання нового кримінального правопорушення суд призначає такій особі покарання за правилами, передбаченими ст.ст. 71, 72 цього Кодексу.

Згідно ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім злочином.

Крім того, згідно п.п. 7 п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» у разі, коли особа була засуджена до арешту або позбавлення волі та була звільнена від відбування покарання умовно-достроково (ст.ст. 81, 107 КК України) і в період строку умовно-дострокового звільнення вчинила новий злочин, суд зобов`язаний визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі, зокрема й тоді, коли останнім за часом вироком призначаються більш м`які види покарання.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 вчинив злочин після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття призначеного за ним покарання, суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 81-1 КК України до покарання, призначеного за даним вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01.03.2024, остаточно призначивши покарання у виді позбавлення волі.

Застосовуючи при призначені покарання обвинуваченому ОСОБА_3 положення ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 81-1 КК України, суд враховує вимоги п.п. б) п. 1) ч. 1 ст. 72 КК України, відповідно до якої при складанні покарань за сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид у співвідношенні: одному дню позбавлення волі відповідає два дні обмеження волі.

Вищевказане покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , на переконання суду, буде відповідати його меті, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, воно буде законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) та необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Саме це покарання, на переконання суду, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним кримінальних правопорушень, адже ефективність покарання залежить не лише і не в першу чергу від суворості санкції кримінально-правової норми, а і від спроможності не допустити безкарності злочинних діянь.

Запобіжний захід ОСОБА_3 по даному кримінальному провадженню не обирався.

За вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України із ОСОБА_3 належить стягнути витрати, пов`язані із проведенням судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів в сумі 2387,70 гривень.

Питання щодо майна, на яке накладено арешт ухвалою слідчого судді, суд вирішує у відповідності до приписів ч. 4 ст. 174 КПК України.

Питання про долю речових доказів вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст. 369, 370, 373, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст.358, ч. 4 ст. 358 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі:

- за ч. 5 ст. 27 ч. 1 ст. 358 КК України на строк 1 (один) рік;

- за ч. 4 ст. 358 КК України на строк 1 (один) рік 2 (два) місяці.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання більш суворим покаранням менш суворого покарання призначити ОСОБА_3 покарання у виді обмеження волі на строк 1 (один) рік 2 (два) місяці.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання за даним вироком, яке згідно вимог ч. 1 ст. 72 КК України відповідає 7 (семи) місяцям позбавлення волі, частково приєднати покарання, невідбуте обвинуваченим за вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 01.03.2024 та остаточно призначити обвинуваченому ОСОБА_3 покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Початок строку відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід ОСОБА_3 по даному кримінальному провадженню не обирався.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь держави витрати, пов`язані із проведенням судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, в сумі 2387 (дві тисячі триста вісімдесят сім) гривень 70 (сімдесят) копійок.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 11.03.2025 на майно, а саме: на посвідчення водія серії НОМЕР_2 , видане центром ТСЦ 8041 від 15.10.2016, на ім`я ОСОБА_3 - скасувати.

Речовий доказ (постанова дізнавача від 06.03.2025) - посвідчення водія серії НОМЕР_2 ,, видане центром ТСЦ 8041 від 15.10.2016, з відкритими категоріями «В1», «В», «С1», «С», на ім`я ОСОБА_3 , яке поміщено до поліетиленового пакету, що знаходиться в матеріалах кримінального провадження знищити.

На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Учасникам судового провадження, які не були присутні при проголошенні резолютивної частини вироку, направити копію повного тексту вироку не пізніше наступного дня після ухвалення вироку (ч. 7 ст. 376 КПК України).

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, повний текст вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1