ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 травня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 676/333/25

Провадження № 11-кп/820/417/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Кам`янець Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2025 року у кримінальному провадженні №0000058, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 03 лютого 2024 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бахмач Чернігівської області, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 5 статті 407 КК України, та

ВСТАНОВИЛА:

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Вироком Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2025 року ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.407 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обчислювати з моменту затримання 10.12.2024, зараховано до строку відбування покарання строк тримання під вартою з 11.12.2024.

Запобіжний захід, застосований до обвинуваченого ОСОБА_7 у виді тримання під вартою продовжено до дня набрання вироком законної сили.

Відповідно до вироку суду, солдат ОСОБА_7 , проходячи військову службу на посаді сапера 2 інженерно-саперного відділення 2 інженерно-саперного взводу 2 інженерно-саперної роти інженерно-саперного батальйону військової частини НОМЕР_1 , на порушення вимог статей 17, 65 Конституції України, статті 17 Закону України «Про оборону України», частини 1 статей 1, 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», статей 11, 16, 127, 128, 129, 130, 131, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, порушуючи військову дисципліну, маючи намір тимчасово ухилитись від обов`язків несення військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану 19.01.2024 о 12.00 год. без поважних причин, після закінчення лікування у КНП «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги (с. Скарженці Хмельницького району Хмельницької області), не з`явився вчасно на військову службу до місця дислокації військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ), після чого поїхав додому, залишився за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , де проводив службовий час на власний розсуд, не пов`язаний з проходженням військової служби до 10.12.2024, коли його було виявлено працівниками правоохоронного органу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погоджуючись із рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій, не оскаржуючи вирок у частині доведеності його вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильність кваліфікації, просить вирок суду змінити, пом`якшити призначене покарання.

Зазначає, що суд першої інстанції при призначені покарання не врахував, що продовжити проходити військову службу йому завадив його незадовільний стан здоров`я та те, що йому необхідно пройти комплексне лікування.

Крім того, він має постійне місце проживання, на утриманні матір похилого віку, залишив місце служби тому, що мав проблеми з психоемоційним станом, неодноразово проходив лікування в психіатричній лікарні за місцем проживання в м. Бахмач Чернігівської області, останній раз лікувався стаціонарно в Хмельницькій психіатричній лікарні в січні 2024 року.

Посилається на те, що неодноразово повідомляв своє керівництво, що почувається погано і наполягав на направленні його на ВЛК, в чому було відмовлено.

Вказує, що маючи незадовільний стан здоров`я, що не дозволяло належним чином виконувати його військовий обов`язок, він був вимушений залишити військову частину для отримання медичної допомоги та проходження лікування за місцем проживання.

Зауважує, що він не є особою антисоціальною та кримінальної спрямованості, і не являє ніякої небезпеки для суспільства, свою вину у вчиненому злочині усвідомив, щиро розкаявся і готовий понести за свої дії справедливе покарання.

В запереченні на апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 прокурор Хмельницької спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону ОСОБА_9 просить вирок суду залишити без змін, апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 без задоволення.

Зазначає, що при призначені покарання за ч.5 ст. 407 КК України судом враховано обмеження в застосуванні ст.ст. 69, 75 КК України та не застосовано стосовно ОСОБА_7 норми ст.ст. 69, 75 КК України, що цілком відповідає вимогам чинного кримінального процесуального законодавства, а також тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Позиції учасників судового провадження

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_8 підтримали доводи апеляційної скарги, просили їх задовольнити у повному обсязі.

Обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що на даний час судимостей він не має, свою вину в скоєні злочину визнав повністю, розкаявся та надалі готовий брати участь в бойових діях, але в іншій частині.

Прокурори не визнали доводів апеляційної скарги, просили відмовити у її задоволенні, вважають вирок суду першої інстанції щодо призначеного покарання законним та обґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача, обвинуваченого та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, просили вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання, думку прокурорів, які просили залишити апеляційну скаргу обвинуваченого без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_7 без змін, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Мотиви суду

Відповідно до частини 1 статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі статтею 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого злочину, дав належну юридичну оцінку його діям і у відповідності з вимогами норм Кримінального кодексу України правильно кваліфікував його дії за частиною 5 статті 407 КК України, а саме як самовільне залишення військової частини, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану, військовослужбовцем (крім строкової служби).

Такий висновок суду підтверджується сукупністю узгоджених між собою належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, зібраних у встановленому законом порядку і досліджених судом з достатньою повнотою, яким також була надана належна правова оцінка.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації його дій за частиною 5 статті 407 КК України, ніким із учасників судового провадження не оспорюються, а тому, відповідно до положень частини 1 статті 404 КПК України, фактичні обставини вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, доведеність вини й кваліфікація злочинних дій в апеляційному порядку не перевіряються.

У поданій апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 оскаржує рішення суду в частині призначеного покарання, оскільки вважає його занадто суворим і несправедливим, та вважає, що існують підстави для призначення більш м`якого покарання.

Колегія суддів не може погодитися з вказаними апеляційними доводами та вважає, що суд першої інстанції при вирішенні питання про призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, його виду та розміру, керувався положеннями статей 50, 65-67 КК України, роз`ясненнями, що містяться у п.1-3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року та належним чином врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а також конкретні обставини його вчинення, його наслідки, інформацію про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Санкцією ч.5 ст.407 КК України передбачено покарання тільки у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років.

Суд першої інстанції при призначенні покарання врахував ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення, яке за класифікацією відповідно до статті 12 КК України, відноситься до категорії тяжких злочинів та конкретні обставини справи; відношення обвинуваченого до скоєного, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, вину у вчиненому визнав, офіційно не працевлаштований, за місцем служби та проживання характеризується посередньо.

Суд визнав обставинами, що пом`якшують покарання визнання вини та щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, місцевим судом не встановлено.

Суд першої інстанції, повною мірою врахувавши вказані обставини, обґрунтовано призначив обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в мінімальних межах санкції ч.5 ст.407 КК України - у виді позбавлення волі строком 5 рок, яке є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження нових кримінальних правопорушень. Підстав вважати призначене покарання явно несправедливим через суворість колегія суддів не вбачає.

Щодо доводів про пом`якшення покарання, то колегія суддів вважає їх неспроможними, оскільки ОСОБА_7 судом призначено покарання у мінімальному розмірі, передбаченому ч.5 ст. 407 КК України, тоді як вимоги статей 69 та 75 КК України, тобто призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом або звільнення від відбування покарання з випробуванням, у даному випадку не можуть бути застосовані.

Згідно положень частини 1 статті 69 КК України рішення про призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, суд може прийняти лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, умотивувавши своє рішення, крім випадків засудження, в тому числі за кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.

Згідно з положеннями ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження, в тому числі за кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше 5 років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Таким чином, зі змісту статей 69, 75 КК України, вбачається, що вчинення особою кримінального правопорушення, передбаченого статтею 407 КК України, вчинене в умовах воєнного стану, унеможливлює як призначення цій особі більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, так і звільнення її від відбування покарання з випробуванням.

Також суд апеляційної інстанції враховує, що в Україні продовжує діяти правовий режим воєнного стану у зв`язку зі збройною агресією російської федерації, при цьому оборона України, захист її суверенітету, незалежності, територіальної цілісності і недоторканності набув особливого значення, є конституційним обов`язком кожного громадянина та має забезпечуватися всіма можливими засобами.

Відсутність належного реагування держави, зокрема суду під час призначення покарання за вчинення військовослужбовцями кримінальних правопорушень проти встановленого порядку несення військової служби під час дії воєнного стану (збройної агресії та повномасштабного вторгнення збройних сил російської федерації на територію України) нівелює визначену ст.ст. 50, 65 КК України мету призначення покарання та може призвести до збільшення рівня злочинності у військах, зниження рівня дисципліни та підриву боєготовності військових підрозділів, неспроможності забезпечення командуванням військових частин належного виконання завдань з оборони держави, захисту незалежності та територіальної цілісності України, що призводить до порушення прав та інтересів суспільства в цілому та держави.

Відповідно до статті 414 КПК України невідповідним тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Отже, зважаючи на викладені обставини справи та вимоги закону, колегія суддів вважає призначене обвинуваченому покарання необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, не знаходить підстав вважати таке покарання несправедливим через суворість та не вбачає підстав для його пом`якшення, зважаючи також, що застосування вимог статей 69, 75 КК України у цьому випадку є неможливим.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного (обвинуваченого, засудженого), а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повністю дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа Скополла проти Італії від 17 09 2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа Ізмайлов проти Росії від 16 10 2008 року).

Отже, зважаючи на обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеристику особи обвинуваченого, враховуючи зазначені вище норми закону, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про неможливість досягти мети виправлення ОСОБА_7 без ізоляції від суспільства, а призначене йому покарання за ч.5 ст.407 КК України у виді 5 років позбавлення волі, відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як ним, так і іншими особами, а також не буде становити «особистий надмірний тягар для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а тому підстав вважати призначене покарання несправедливим через його суворість та необхідність його пом`якшити, не вбачає.

Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав вважати призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання явно несправедливим через його суворість. Судом першої інстанції матеріальний закон застосований правильно, ухвалене законне, обґрунтоване та вмотивоване судове рішення, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при ухваленні вироку не встановлено, апеляційних підстав для задоволення апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Кам`янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 20 березня 2025 року стосовно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та на неї може бути подана касаційна скарга безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3