Справа № 216/4028/25
Провадження № 1-кп/216/602/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року місто Кривий Ріг

Дніпропетровської області

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку спрощеного провадження кримінальне провадження № 0000140 від 10 травня 2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Кривого Рогу Дніпропетровської області, громадянина України, з повною середньою освітою, офіційно не працевлаштований, розлучений, має інвалідність ІІІ групи, на утриманні малолітніх або неповнолітніх дітей не має, зареєстрований та мешкає адресою: АДРЕСА_1 , в порядку ст. 89 КК України раніше не судимий.

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України,

В С Т А Н О В И В:

Судом встановлено, що 02 травня 2025 року ОСОБА_3 приблизно о 13:00 годині перебуваючи біля будинку АДРЕСА_2 , де між ним та ОСОБА_4 виник словесний конфлікт, в ході якого в ОСОБА_3 на ґрунті раптових неприязних стосунків, виник умисел, спрямований на завдання побоїв та фізичного болю потерпілому ОСОБА_4 .

Діючи умисно, ОСОБА_3 реалізуючи свій протиправний умисел, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою заподіяння шкоди здоров`ю потерпілому ОСОБА_4 наніс один удар правою рукою стиснутою в кулак в область тулуба, від якого потерпілий відійшов назад і схопив ОСОБА_3 за ліву руку, після чого останній правою долонею відштовхнув потерпілого в обличчя, внаслідок чого він впав на землю. Після того, як потерпілий підвівся, ОСОБА_5 повторно наніс йому один удар правою рукою, стиснутою в кулак, в область тулуба, чим завдав потерпілому ОСОБА_4 фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

Отже, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України за ознаками: умисне завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 , отримавши копії матеріалів дізнання, беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження за ч. 1 ст. 394 КПК України та подав до суду відповідну заяву про розгляд обвинувального акта у спрощеному провадженні, яка складена в присутності захисника ОСОБА_6 , тому сумнівів у добровільності та істинності його позиції в суду не виникло.

Потерпілий ОСОБА_4 у поданій заяві погоджується із розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

За встановлених обставин розгляд обвинувального акта здійснюється у спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні та за відсутності учасників судового провадження.

З огляду на наведене, вивчивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження, суд дійшов висновку, що мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 , останній беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, фактичні обставини стороною обвинувачення встановлені правильно та не оспорюються учасниками судового провадження, тому винуватість ОСОБА_3 за висунутим обвинуваченням доведена поза будь-яким розумним сумнівом.

Враховуючи викладене, зазначені дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 126 КК України за ознаками: умисне завдання удару, який завдав фізичного болю і не спричинив тілесних ушкоджень.

Вирішуючи питання про вид та розмір покарання, яке має бути призначено обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до статей 50, 65 КК України виходить із меж, установлених у санкції частини статті, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, враховує положення Загальної частини Кримінального кодексу України, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, ОСОБА_3 вчинене діяння, яке згідно із ч. 2 ст. 12 КК України є кримінальним проступком.

При цьому відповідно до матеріалів кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_3 раніше не судимий в порядку ст. 89 КК України, має інвалідність третьої групи, на обліку у лікаря - психіатра та лікаря-нарколога не перебував та не перебуває, неодружений, за місцем проживання скарг на нього не надходило.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно зі ст. 66 КК України, суд визнає його щире каяття.

Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлені .

Враховуючи всі обставини кримінального правопорушення, тяжкість ч. 1 ст. 126 КК України, яке відноситься до кримінальних проступків, особу обвинуваченого, який на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебував та не перебуває, раніше не судимий в порядку ст. 89 КК України, наявність обставини, що пом`якшує покарання, а саме щире каяття, та відсутність обставин, що обтяжують покарання, суд дійшов висновку, що для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень, достатнім буде покарання у вигляді штрафу.

За встановлених обставин суд вважає, що саме таке покарання буде справедливим та адекватним характеру вчиненого діяння, його небезпечності й даним про особу винного, а також необхідним і достатнім для досягнення мети покарання.

Речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373, 374, 376, 381, 382 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та призначити покарання: у вигляді штрафу у розмірі сорока неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 680 (шістсот вісімдесят) грн.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов не заявлявся.

Речові докази відсутні.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії вироку учасниками судового провадження, з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 КПК України.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Подання апеляційної скарги на вирок зупиняє набрання ним законної сили та його виконання. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1