Справа №211/9545/25
Провадження № 1-кп/211/1826/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2025 року м. Кривий Ріг

Суддя Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1 , розглянувши у порядку спрощеного провадження обвинувальний акт, внесений до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000202 від 16.08.2025 року за обвинуваченням

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривого Рогу, Дніпропетровської області, громадянство - України, освіта середня, неодружений, працює в ЖКХ №13 двірником, в силу ст. 89 КК України не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України,

ВСТАНОВИВ:

15 серпня 2025 року приблизно о 14 годині 30 хвилин обвинувачений ОСОБА_2 знаходився за адресою: АДРЕСА_2 , де працював, замітаючи подвір`я коло будинку. В цей час потерпілий ОСОБА_3 сидів на лавці біля під`їзду вищевказаного будинку та лускав насіння.

Того ж дня, 15 серпня 2025 року близько 14 години 45 хвилин, між обвинуваченим ОСОБА_2 та потерпілим ОСОБА_3 виник словесний конфлікт через те, що останній смітив у дворі. Обвинувачений ОСОБА_2 зробив потерпілому ОСОБА_3 зауваження у грубій формі та між чоловіками почалася сварка, під час якої у обвинуваченого ОСОБА_2 виник протиправний умисел, спрямований на завдання ударів, з метою заподіяння фізичного болю потерпілому ОСОБА_3 .

Реалізуючи свій протиправний умисел, 15 серпня 2025 приблизно о 14 годині 50 хвилині, обвинувачений ОСОБА_2 , перебуваючи за вищевказаною адресою, стоячи обличчям до обличчя напроти потерпілого ОСОБА_3 на відстані витягнутої руки, наніс останньому долонями обох рук один удар в область тулубу, а саме грудей, після чого наніс долонею своєї лівої руки один удар в область голови з правої сторони по щоці, від чого потерпілий ОСОБА_3 відчув фізичний біль.

Таким чином, своїми протиправними діями обвинувачений ОСОБА_2 завдав потерпілому ОСОБА_3 побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Дії обвинуваченого ОСОБА_2 кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 1 ст. 126 КК України, а саме як умисне завдання ударів, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

До обвинувального акту при його направленні до суду, додано заяву обвинуваченого ОСОБА_2 , складену у присутності захисника ОСОБА_4 , про беззаперечне визнання своєї винуватості, згоди із встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлення з обмеженням права на апеляційне оскарження згідно з ч. 2 ст. 302 КПК України та згоди з розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні.

Також до обвинувального акту додана заява потерпілого ОСОБА_3 про надання згоди на розгляд обвинувального акту у спрощеному провадженні.

Згідно ч. 2 ст. 381 КПК України суд розглядає обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, якщо обвинувачений не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акту.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, його заяву, у якій він зазначає, що не оспорює встановлені під час дізнання обставини і згоден з розглядом обвинувального акта у спрощеному порядку без його участі, відсутність сумнівів в добровільності такої позиції обвинуваченого, з урахуванням заяви та клопотання інших учасників судового провадження, суд дійшов висновку, що обвинувальний акт може бути розглянутий у порядку, визначеному статтями 381-382 КПК України, без проведення судового розгляду у судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.

У відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Згідно ч. 2 ст. 382 КПК України вирок суду за результатами спрощеного провадження ухвалюється в порядку, визначеному цим Кодексом, та повинен відповідати загальним вимогам до вироку суду. У вироку суду за результатами спрощеного провадження замість доказів на підтвердження встановлених судом обставин зазначаються встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження.

Дослідивши встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження, суд приходить до висновку, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України доведена, однак його дії необхідно перекваліфікувати з «умисне завдання ударів, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень» на «умисне завдання побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень», з огляду на таке.

Так, об`єктивна сторона кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України характеризується завданням удару, побоїв або вчиненням інших насильницьких дій, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Під ударом слід розуміти одноразовий вплив рукою, ногою, тупим предметом тощо на тіло людини, що заподіяв фізичний біль. Побої - це умисне багаторазове (два і більше) завдання потерпілому ударів, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень. Під іншими насильницькими діями слід розуміти фізичний вплив на людину (крім удару та побоїв), що спричинив болісні відчуття (виривання волосся, стискування частин тіла, щипання, застосування вогню чи холоду тощо).

Таким чином, оскільки обвинувачений ОСОБА_2 фактично наніс потерпілому ОСОБА_3 два удари (один удар долонями обох рук в область тулубу, а саме грудей та один удар долонею лівої руки в область голови з правої сторони по щоці), які завдали останньому фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень, то його дії з об`єктивної сторони характеризуються саме як умисне завдання побоїв, а не удару.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_2 слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 126 КК України, як умисне завдання побоїв, які завдали фізичного болю і не спричинили тілесних ушкоджень.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Згідно абзацу 2 пункту 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» №7 від 24.10.2003 року (в ред. Постанови Верховного Суду №8 від 12.06.2009 року) призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

При визначенні виду та розміру покарання обвинуваченому ОСОБА_2 , суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно зі ст.12 КК України класифікується як кримінальний проступок, особу винного, той факт, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, звертався за медичною допомогою до лікаря-нарколога з приводу «Психічні поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності», офіційно працевлаштований, за місцем проживання характеризується посередньо.

В якості обставини, яка пом`якшуює покарання, суд визнає щире каяття обвинуваченого ОСОБА_2 , про яке вказано в обвинувальному акті, зі змістом якого погодився обвинувачений.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

З урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставини, яка пом`якшуює покарання, даних про особу винного, приймаючи до уваги той факт, що ОСОБА_2 раніше не судимий, офіційно працевлаштований, має постійний дохід, суд приходить до висновку про можливість призначити йому покарання у виді штрафу.

На думку суду, такий вид покарання є необхідним і достатнім для виправлення засудженого і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Під час досудового розслідування відносно ОСОБА_2 запобіжний захід не обирався. Суд уважає, що підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу до набрання вироком законної сили немає.

Цивільний позов потерпілим не заявлявся.

Судових витрат не має. Речові докази не долучалися.

Керуючись 368, 371, 373, 374, 381, 382 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_2 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 126 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесят неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 коп.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня отримання учасниками судового провадження копії вироку суду з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 цього Кодексу.

У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, не дослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Суддя ОСОБА_1