Олевський районний суд Житомирської області
Справа № 287/360/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2025 року м. Олевськ

Олевський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участі секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000002 від 02.01.2025 року стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сущани, Олевського району, Житомирської області, освіта середня, не одруженого, не інваліда, громадянина України, українця, не депутата, не працюючого, на утриманні неповнолітніх дітей немає, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

У період дії воєнного стану, який був введений відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року та прийнятий Законом України «Про введення воєнного стану в Україні», що затверджений Верховною Радою України, а саме 01.01.2025 року, близько 22 год. 30 хв., ОСОБА_4 перебував у будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_5 , де розпивав спиртні напої разом із ОСОБА_6 .

В цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел направлений на таємне викрадення мобільного телефону марки Samsung A71, який знаходився на ліжку у кімнаті спальні вищевказаного будинку, власником якого є ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, бажаючи незаконно збагатитись за рахунок чужого майна, ОСОБА_4 шляхом вільного доступу таємно, умисно викрав мобільний телефон марки Samsung A71 в корпусі темно-зеленого кольору, вартістю 5616 грн. 67 коп.

Після вчинення крадіжки ОСОБА_4 вийшов з будинку та розпорядився викраденим майном на свій власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_6 матеріального збитку на вказану суму.

Правова позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, яку прокурор підтримав під час судового розгляду. Також, прокурор надав суду копію вироку Овруцького районного суду Житомирської області від 18.03.2025 року, яким ОСОБА_4 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі. При призначенні покарання ОСОБА_4 прокурор просить суд врахувати наявність пом`якшуючої (щире каяття) та обтяжуючої (вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння) обставин та призначити останньому покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років 2 місяці. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Овруцького районного суду Житомирської області від 18.03.2025 року, більш суворим, призначеним даним вироком, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два) місяці.

Обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у скоєнні інкримінованого йому кримінального правопорушення повністю визнав, з відповідною кримінально-правовою кваліфікацією його дій погодився, не оспорюючи фактичних обставин, викладених у обвинувальному акті, у скоєному щиро розкаявся. Крім цього, обвинувачений ОСОБА_4 вважав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ним не оспорюються, запевнив суд, що правильно розуміє зміст цих обставин, погоджується з кваліфікацією його діянь, визнає обставини встановлені стороною обвинувачення, також розуміє, що у такому випадку, він буде позбавлений права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України.

ОСОБА_6 , будучи потерпілою особою, в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000002 від 02.01.2025 року, стосовно ОСОБА_4 , обвинуваченого у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, просив суд розглядати зазначене кримінальне провадження без його участі, що підтверджується відповідною заявою ОСОБА_6 (а.с. 23). Крім цього, ОСОБА_6 у своїй заяві зазначив, що претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_4 він не має. Міру покарання обвинуваченому просить обрати згідно закону.

Виходячи з аналізу норм ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити такі питання, в тому числі: чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення; чи є обставини, що обтяжують або пом`якшують покарання обвинуваченого, і які саме; яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він її відбувати; як вчинити із заходами забезпечення кримінального провадження.

Згідно із ст. 8 Конституції України, в Україні діє принцип верховенства права.

Кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч.1 ст.8 КПК України).

Статтею 2 КПК України встановлено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Виходячи з аналізу частини 2 статті 9 КПК України, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Крім того, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків (ч.6 ст.22 КПК України).

Суд створив необхідні умови для реалізації сторонами кримінального провадження їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Враховуючи те, що обвинувачений та інші учасники процесу не оспорюють всі фактичні обставини справи і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності та істинності їх позиції, суд, роз`яснивши учасникам процесу положення ст. 349 КПК України, розглянув справу щодо всіх фактичних обставин із застосуванням правил ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинуваченого ОСОБА_4 , дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого, дослідженням письмових матеріалів в частині речових доказів, щодо вартості викраденого майна та стосовно вартості понесених судових витрат.

Зазначене узгоджується із положеннями ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При кваліфікації дій обвинуваченого суд враховує, що Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у постанові від 05.04.2018 року в справі № 658/1658/16-к зазначає, що кваліфікація злочину - кримінально-правова оцінка поведінки (діяння) особи шляхом встановлення кримінально-правових (юридично значущих) ознак, визначення кримінально-правової норми, що підлягає застосуванню, і встановлення відповідності ознак вчиненого діяння конкретному складу злочину, передбаченому Кримінальним кодексом, за відсутності фактів, що виключають злочинність діяння.

За своєю суттю і змістом кваліфікація злочинів завжди пов`язана з необхідністю обов`язкового встановлення і доказування кримінально-процесуальними і криміналістичними засобами двох надзвичайно важливих обставин: 1) факту вчинення особою (суб`єктом злочину) суспільно небезпечного діяння, тобто конкретного акту її поведінки (вчинку) у формі дії чи бездіяльності; 2) точної відповідності ознак цього діяння ознакам складу злочину, передбаченого відповідною статтею Особливої частини КК України.

Склад кримінального правопорушення - це сукупність встановлених у кримінальному законі юридичних ознак (об`єктивних і суб`єктивних), що визначають вчинене суспільно небезпечне діяння як злочинне.

Обов`язковими (універсальними) елементами складу будь-якого кримінального правопорушення є: 1) об`єкт кримінального правопорушення; 2) об`єктивна сторона кримінального правопорушення; 3) суб`єктивна сторона кримінального правопорушення; 4) суб`єкт кримінального правопорушення.

Об`єкт кримінального правопорушення - це те, на що завжди посягає кримінальне правопорушення і чому воно завжди заподіює певної шкоди. Це ті суспільні відносини, що охороняються кримінальним законом.

Об`єктивна сторона - зовнішня сторона діяння, яка виражається у вчиненні передбаченого законом діяння (дії чи бездіяльності), що заподіює чи створює загрозу заподіяння шкоди об`єкту кримінального правопорушення.

Суб`єктом кримінального правопорушення є фізична осудна особа, яка вчинила кримінальне правопорушення у віці, з якого відповідно до КК України може наставати кримінальна відповідальність (ч. 1 ст. 18 КК України, див. постанову Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 16 січня 2023 року в справі №761/37225/20).

Відповідно до пунктів 3-4 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 N 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», які віднайшли своє відображення у позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 11 вересня 2019 року в справі № 725/2266/18, слідує, що крадіжка (таємне викрадення чужого майна) - це викрадення, здійснюючи яке, винна особа вважає, що робить це непомітно для потерпілого чи інших осіб.

У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України на всій території нашої держави з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, а згодом прийняті закони, якими внесені зміни до Кримінального кодексу України.

Зокрема, з 07 березня 2022 року, Законом № 2117-IX від 03.03.2022 року «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» внесено зміни до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за злочини, передбачені ст. 185, 186, 187, 189, 191, 432. Злочини доповнилися кваліфікуючою ознакою вчинення в умовах воєнного або надзвичайного стану. Отже, законодавець посилив відповідальність за вчинення зазначених кримінальних правопорушень в умовах воєнного або надзвичайного стану.

У тексті пояснювальної записки до законопроєкту закону, яким було внесено відповідні зміни до КК України, чітко вказано, що законодавець вважає, що доповнення деяких статей про кримінальні правопорушення проти власності цією кваліфікуючою ознакою (в т.ч. крадіжки) зумовлене тим, що «… суспільна небезпечність таких дій істотно підвищується в умовах воєнного або надзвичайного стану».

Об`єднаною палатою Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 15 січня 2024 року у справі № 722/594/22 зроблено висновок щодо застосування положень ч. 4 ст. 185 КК України за кваліфікуючою ознакою «вчинення злочину в умовах воєнного або надзвичайного стану». ОП ККС дійшла висновку, що з урахуванням змін, внесених Законом України від 03 березня 2022 року № 2117-IX «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство», норма закону України про кримінальну відповідальність, передбачена ч. 4 ст. 185 КК України, підлягає застосуванню у разі вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного або надзвичайного стану. Тобто за ч. 4 ст. 185 КК України кримінальна відповідальність передбачена за вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного або надзвичайного стану на території, на якій він введений.

Беручи до уваги, що обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним та добровільно повідомив суду обставини вчинення кримінального правопорушення, дослідивши матеріали кримінального провадження, вислухавши думку прокурора, вислухавши останнє слово обвинуваченого, суд дійшов такого висновку.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними, відповідають фактичним обставинам справи, а тому не викликають у суду сумнівів щодо правильності розуміння ним обставин вчиненого правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

При цьому, суд також враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 , будучи молодою, здоровою особою, достовірно знаючи, що в країні діє воєнний стан, вчинив злочин проти власності.

Враховуючи викладене, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а саме: таємному викраденні чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану, доведена поза розумним сумнівом та кваліфікує дії останнього за ч. 4 ст.185 КК України.

Суд зауважує, що судовий розгляд проведено згідно з ст. 337 КПК України та в межах пред`явленого обвинувачення ОСОБА_4 за ч. 4 ст.185 КК України.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , згідно з вимогами ст. 65-67 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного, обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень.

Визначення ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення полягає у з`ясуванні судом насамперед питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у зазначеній статті КК України міститься лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що відображається у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання, на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.

Судом враховано, що ОСОБА_4 скоїв кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії тяжкого злочину відповідно до ст. 12 КК України, зокрема: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене в умовах воєнного стану.

Вивченням особи обвинуваченого, судом установлено, що ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у с. Сущани, Олевського району, Житомирської області, є громадянином України, має середню освіту, наразі офіційно непрацевлаштований, неодружений, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , наразі перебуває в умовах ДУ «Житомирська установа виконання покарань №8», раніше неодноразово судимий, останній раз 18 березня 2025 року вироком Овруцького районного суду Житомирської області за ч. 4 ст. 185 КК України. Також, ОСОБА_4 на утриманні малолітніх чи неповнолітніх дітей не має, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває.

Суд також враховує, що під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують і обтяжують відповідно до положень ст. 66, 67 КК України, що відповідає правовій позиції викладеній у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», з якої вбачається, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення.

Прокурор у судовому засіданні зазначив, що, обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 є щире каяття.

Так, ч. 6 ст. 368 КПК України визначено, що обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, які містяться у постанові від 27.11.2019 року (кримінальне провадження № 629/847/15-к) щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування завданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.

Під час судового слухання справи ОСОБА_4 беззаперечно та дійсно визнав свою вину за тих обставин, які ставляться йому в провину, усвідомлюючи усю тяжкість скоєного, вільно розкривав суду усі відомі йому обставини вчиненого діяння.

Суд зауважує, що безпосередньо сприймаючи під час судового засідання пояснення, показання, поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 , дійшов переконання, що обвинувачений дійсно виражає глибокі переживання щодо того, що сталося, розкриває деталі скоєного задля забезпечення сприяння установлення усіх обставин що мають значення для справи, засуджує свою кримінально карану поведінку, що може свідчити про позитивні зміни соціальних орієнтацій, які знижують ступінь соціальної небезпечності обвинуваченого, який виражає повну готовність нести кримінальну відповідальність та прийняте будь-яке покарання призначене судом.

Отже, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує таку пом`якшуючу покарання обставину, як щире каяття.

Обставиною, яка обтяжує покарання, є вчинення злочину особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням наведеного, суд реалізуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, вважає за необхідним призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі в межах встановлених санкцією частини 4 статті 185 КК України на строк 5 років 2 місяці, так, як виправлення ОСОБА_4 та його перевиховання неможливо без ізоляції від суспільства, і саме таке покарання є справедливим, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Крім цього, судом установлено, що вироком Овруцького районного суду Житомирської області від 18.03.2025 року ОСОБА_4 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Згідно ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах першій - третій цієї статті, призначається покарання, якщо після ухвалення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому кримінальному правопорушенні, вчиненому ним до ухвалення попереднього вироку. У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

Оскільки, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, ОСОБА_4 вчинив до ухвалення вироку Овруцького районного суду Житомирської області від 18.03.2025 року, суд вважає за необхідне остаточне покарання обвинуваченому призначити на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та визначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 2 (двох) місяців позбавлення волі.

Зазначене покарання відповідатиме його меті, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

За вимогами ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

Отже, у строк відбування покарання за цим вироком підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення ОСОБА_4 за вироком Овруцького районного суду Житомирської області від 18.03.2025 року з 22.01.2025 року, тобто з моменту обрання стосовно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, по день ухвалення вироку, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов під час досудового розслідування у кримінальному провадженні потерпілим заявлено не було.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_4 у межах кримінального провадження №0000002 від 02.01.2025 року не обирався.

Арешт на майно не накладався.

Відповідно до п. 12 ч. 1 ст. 368 КПК України ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити, що належить вчинити з майном, на яке накладено арешт, речовими доказами і документами.

Отже, суд дійшов висновку, що питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст.100 КПК України.

За приписами п. 13 ч. 1 ст. 368 КПК України, ухвалюючи вирок, суд повинен вирішити на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі.

Як вбачається з матеріалів наданих прокурором у даному кримінальному провадженні проведено судову товарознавчу експертизу, вартість якої складає 3029 гривень 12 копійок. Вказані витрати документально підтверджені, отже, в порядку ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з ОСОБА_4 на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 50, 65, 66, 67, 70, 72, ч. 4 ст. 185 КК України, ст.ст. 349, 369, 373, 374, 376 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 2 (два) місяці.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Овруцького районного суду Житомирської області від 18.03.2025 року, більш суворим, призначеним даним вироком, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 2 (два) місяці.

Строк відбуття покарання обраховувати з 29.04.2025 року, з дня постановлення цього вироку.

Зарахувати у строк покарання за цим вироком фактично відбутий строк за вироком Овруцького районного суду Житомирської області від 18.03.2025 року з 22.01.2025 року по 28.04.2025 року включно.

Речовий доказ: мобільний телефон марки Samsung A71 - повернути власнику ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта для проведення під час досудового розслідування експертизи в сумі 3029 (три тисячі двадцять дев`ять) грн. 12 коп.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним, відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України. З інших підстав вирок може бути оскаржений до Житомирського апеляційного суду через Олевський районний суд Житомирської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя: ОСОБА_1