Вирок

Іменем України

09.05.2025 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові кримінальне провадження про обвинувачення

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Першотравенськ Дніпропетровської області, із повною середньою освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, раніше судимого, востаннє вироком Галицького районного суду м. Львова від 05.03.2025 року за ч.4 ст.185 КК України із застосуванням ст.71 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично тимчасово проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 , усвідомлюючи, що Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ (із подальшими змінами), в Україні введено воєнний стан, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, діючи з корисливих мотивів та з метою протиправного збагачення, розуміючи, що за його діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, 08.06.2024 року близько 11:30 год., знаходячись у дворі будинку №7 по вул. Тобілевича у м. Львові, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав із сумки потерпілого ОСОБА_5 мобільний телефон торговельної марки «HUAWEI» моделі «Psmart 2021» в корпусі темно-зеленого кольору (ІМЕІ 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 ) вартістю 4208 гривень 33 копійки із sim-карткою НОМЕР_3 вартістю 100 гривень, шкіряний гаманець чорного кольору вартістю 500 гривень, грошові кошти в сумі 18000 гривень, банківську картку «Монобанк» № НОМЕР_4 та банківську картку «А-БАНК» № НОМЕР_5 , що належать ОСОБА_5 , чим спричинив останньому матеріальної шкоду на загальну суму 22808 гривень 33 копійки.

Таким чином, ОСОБА_4 скоїв таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинену повторно, в умовах воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст185 КК України.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, визнав повністю, надав детальні показання про мотиви та обставини вчинення крадіжки. Пояснив, що 08.06.2024 року після 11.00 год. він разом із своїми знайомими розпивали алкогольні напої у дворі одного з будинків, точного номера не пригадує, по вул. Тобілевича у м. Львові. До них приєднався ОСОБА_5 , який на той час уже перебував в стані алкогольного сп`яніння. За деякий, невеликий проміжок часу ОСОБА_5 повідомив, що йде в туалет, водночас свою сумку з особистими речима залишив на місці. Зрозумівши, що сумка ОСОБА_5 є бездоглядною і ніхто за нею не спостерігає, ОСОБА_6 взяв її і непомітно для інших вивчив її вміст, зокрема, виявив в ній гаманець, гроші, банківські картки та мобільний телефон. Усі перелічені цінні речі він забрав, а сумку залишив на попередньому місці. З викраденим пішов неподалік і в магазині «Близенько» через термінал Ibox здійснив переказ частини грошових коштів на оплату онлайн-ігор. За декілька годин був затриманий працівниками поліції, яким видав мобільний телефон потерпілого, гаманець з банківськими картками та 4000 грн., які залишились невикористаними з числа тих, що були викрадені. Усвідомлює, що вчинив неправильно, бажаючи обернути на свою користь чуже майно, знає, що в державі введено воєнний стан, у скоєному кається і просив його суворо не карати.

Потерпілий ОСОБА_5 до суду не прибув, водночас звернувся із письмовою заявою, в якій клопотав про розгляд справи без його участі і в такій одночасно висловив свою позицію щодо особистого покладання у прийнятті рішення в справі на розсуд суду. З урахуванням поданої потерпілим заяви та відповідно до положень ст.325 КПК України судом ухвалено проводити розгляд справи за відсутності потерпілого, який в межах диспозитивності кримінального процесу скористався своїм правом на подання заяви про розгляд справи без його присутності.

Суд з`ясував, що обставини справи ніким із учасників судового провадження не оспорюються і кожен з них правильно розуміє зміст цих обставин. Суд також впевнився у добровільності їх позиції та роз`яснив їм процесуальні наслідки зазначених дій, передбачені ч.2 ст.394 КПК України. З урахуванням думки всіх учасників процесу та на підставі ч.3 ст.349 КПК України судом було визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і судовий розгляд було обмежено допитом обвинуваченого, дослідженням характеризуючих даних на особу обвинуваченого, а також документів, що стосуються речових доказів у справі.

Отже, суд вважає доведеним факт скоєння ОСОБА_4 таємного викрадення чужого майна (крадіжки), вчиненої повторно, в умовах воєнного стану, тобто вчинення ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст.65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

З огляду на викладене при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд враховує тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, яке з урахуванням положень ст.12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів, характер та ступінь суспільної небезпеки кримінального правопорушення, мету його вчинення, зокрема бажання наживи та збагачення за чужий рахунок, корисливий мотив, відсутність обтяжуючих покарання обставин, наявність пом`якшуючої обставини, якою суд визнає активне сприяння обвинуваченим розкриттю кримінального правопорушення, особу ОСОБА_4 ,, який раніше судимий за вчинення кримінальних правопорушень проти приватної власності, не працює, позитивно характеризується за місцем проживання, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває.

Тому, з урахуванням тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеру і ступеня його суспільної небезпеки, наслідків, що настали, та з огляду на те, що обвинувачений заподіяну потерпілому матеріальну шкоду не відшкодував, ОСОБА_4 слід призначити покарання у виді позбавлення волі. Водночас дані, які позитивно характеризують обвинуваченого ОСОБА_4 , беручи до уваги наявність на стороні обвинуваченого пом`якшуючої покарання обставини, дають підстави суду визначити таке покарання на рівні мінімальної межі, визначеної санкцією ч.4 ст.185 КК України. При цьому, обрана судом міра покарання здатна сприяти досягненню завдань покарання для обвинуваченого ОСОБА_4 та виконувати функції як спеціальної, так і загальної превенції.

При призначенні остаточного покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд також приймає до уваги й те, що останній вироком Галицького районного суду м. Львова від 05.03.2025 року у справі №461/955/25 засуджений за вчинення 25.01.2025 року кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, до покарання, із застосуванням ч.1 ст.71 КК України, у виді 5 (п`яти) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі. З урахуванням того, що новий злочин, за який ОСОБА_4 засуджується у даному кримінальному провадженні, вчинено до постановлення вироку Галицького районного суду м. Львова від 05.03.2025 року, остаточне покарання обвинуваченому підлягає визначенню із застосуванням положень ч.4 ст.70 КК України. При цьому, з урахуванням відсутності обтяжуючих обставин, наявності пом`якшуючої покарання обставини, беручи до уваги повне визнання обвинуваченим своєї винуватості, при обранні остаточного покарання обвинуваченому суд вважає за можливе застосувати принцип поглинення менш суворого покарання, призначеного даним вироком, більш суворим покаранням, визначеним ОСОБА_4 попереднім вироком Галицького районного суду м. Львова від 05.03.2025 року.

У даному кримінальному провадженні запобіжний захід до обвинуваченого ОСОБА_4 не застосовувався.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

У справі відсутні процесуальні витрати.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст.100 КПК України.

Також у справі наявні підстави для застосування правових приписів ст.174 КПК України.

Керуючись ст.ст. 349, 368-371, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Відповідно до ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, визначеного даним вироком, більш суворим покаранням, призначеним вироком Галицького районного суду м. Львова від 05.03.2025 року у справі №461/955/25, призначити ОСОБА_4 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років 4 (чотирьох) місяців позбавлення волі.

Строк відбуття покарання ОСОБА_4 рахувати з 30.01.2025 року, тобто з часу його фактичного поміщення під варту.

На підставі ч.5 ст.72 КК України в строк відбування покарання зарахувати обвинуваченому ОСОБА_4 строк попереднього ув`язнення, починаючи з 30.01.2025 року до дня набрання законної сили вироком Галицького районного суду м. Львова від 05.03.2025 року, із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

В строк остаточного покарання ОСОБА_4 зарахувати частково відбуте покарання згідно вироку Галицького районного суду м. Львова від 05.03.2025 року.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Франківського районного суду м. Львова від 11.06.2024 року на тимчасово вилучене майно та речові докази, а саме: мобільний телефон HUAWEI «Psmart 2021» в корпусі темно-зеленого кольору (IMEI 1: НОМЕР_1 , IМЕI 2: НОМЕР_2 ) із сім-карткою НОМЕР_3 , шкіряний гаманець чорного кольору, грошові кошти в сумі 4000 гривень трьома купюрами номіналом 1000 гривень (ЕБ 3816137, AB 5789613, АУ 4498054) та двома купюрами по 500 гривень (ЗИ 5946235, АН 9868656), банківську картку «Монобанк» НОМЕР_4 та банківську картку «А- БАНК» НОМЕР_5 .

Речові докази: 1) мобільний телефон HUAWEI «Psmart 2021» в корпусі темно-зеленого кольору (IMEI 1: НОМЕР_1 , IМЕI 2: НОМЕР_2 ) із сім-карткою НОМЕР_3 , який 11.06.2024 року передано на відповідальне зберігання потерпілому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - залишити у власності останнього; 2) шкіряний гаманець чорного кольору, який опечатано у спецпакет №WAR224951 і передано згідно квитанції №0011810 на зберігання до камери зберігання речових доказів ЛРУП №2 ГУНП у Львівській області, - повернути потерпілому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 3) грошові кошти в сумі 4000 гривень трьома купюрами номіналом 1000 гривень (ЕБ 3816137, AB 5789613, АУ 4498054) та двома купюрами по 500 гривень (ЗИ 5946235, АН 9868656), які упаковано у спецпакет №WAR1224950 та згідно акту прийому-передачі майна на зберігання від 22.08.2024 року передано на зберігання до Департаменту каси перерахунку у м. Львів АТ КБ «Приватбанк», - повернути потерпілому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Вирок може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Франківський районний суд м. Львова протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1