Провадження № 1-кс/643/4833/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2025 року слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Харківської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0000737 від 21.04.2023 за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 4 ст. 111-1 КК України,

встановив:

Слідчим відділом УСБУ в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000737 від 21.04.2023 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 111-1 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що в період часу з березня по вересень 2022 року (більш точні дата та час в ході досудового розслідування не невстановлені) невстановлені на даний час особи незаконно заволоділи належними ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » мобільними телефонами, які знаходились в приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » за адресою: АДРЕСА_1 . В подальшому, вищевказані невстановлені особи із числа мешканців м. Ізюм Харківської області в період тимчасової окупації міста здійснили передачу вказаних матеріальних ресурсів незаконним збройним чи воєнізованим формуванням, створеним на тимчасово окупованій території. Крім того, вказані особи в цей же період часу здійснювали господарську діяльність з продажу незаконно отриманих мобільних телефонів місцевим мешканцям м. Ізюм Харківської області.

Одночасно, під час досудового розслідування отримано ухвалу про тимчасовий доступ до речей і документів шляхом вилучення відповідних відомостей, що знаходяться у розпорядженні операторів мобільного зв`язку ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_3 », ПрАТ « ІНФОРМАЦІЯ_4 », ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_5 » за ідентифікуючими ознаками ІМЕІ терміналів мобільного зв`язку, викрадених у ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » із приміщення магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

На адресу слідчого відділу УСБУ в Харківській області надійшло клопотання від представника ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » щодо долучення до матеріалів кримінального провадження переліку викрадених мобільних телефонів з IMEI, які належать ТОВ « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». В ході ознайомлення з вказаними відомостями встановлено абонентів та факти використання терміналів мобільного зв`язку в м. Ізюм Харківської області. На виконання доручень слідчого СВ УСБУ в Харківській області оперативним підрозділом встановлено та допитано місцевих мешканців м. Ізюм Харківської області, які повідомили, що в період тимчасової окупації військовослужбовцями ЗС РФ м. Ізюм Харківської області влітку 2022 року (точну дату та час в ході досудового розслідування не встановлено) придбали мобільні телефони на ринку в м. Ізюм Харківської області у місцевого мешканця на ім`я ОСОБА_4 .

28.08.2025 на підставі ухвали слідчого судді Салтівського районного суду м. Харкова про дозвіл на обшук від 15.08.2025 проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 , за результатами якого виявлено та вилучено: мобільний телефон марки ІPHONE 16 PRO MAX, IMEI1 НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 , без сім картки, який належить ОСОБА_5 .

За таких підстав, вилучений під час проведення обшуку за місцем фактичного проживання особи мобільний телефон містить інформацію, яка має значення для розслідування вказаного кримінального провадження, може мати на собі слідову та (або) іншу інформацію, що має доказове значення або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження в сукупності з іншими доказами.

29.08.2025 постановою слідчого СВ УСБУ в Харківській області вказаний мобільний телефон визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Для подальшого дослідження змісту зазначеного мобільного телефону є необхіднім проведення комплексу технічних заходів, що в свою чергу потребує певного періоду часу.

Відповідно до вимог п. 3 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлено, що речі вилучені за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 зазначені у пункті № 1 належать особисто ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , оскільки вилучення вказаних речей здійснено за місцем фактичного проживання останнього та відповідно до його пояснень, наданих слідчому під час проведення обшуку, вказаний мобільний телефон належить та використовувався останнім.

Зважаючи на викладене, на час досудового розслідування та судового провадження на вказані предмети необхідно накласти арешт з метою збереження речових доказів, проведення необхідних слідчих та процесуальних дій та недопущення їх приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі.

Незастосування арешту може призвести до наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню, зокрема псуванню, зникненню, знищенню, передачі, предметів та документів, які є речовими доказами, тобто зберегли на собі сліди вчинення злочину та містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Прокурор в судове засідання не з`явився, до початку розгляду подав заяву, в якій просив розглядати клопотання без його участі, клопотання підтримав, просив задовольнити.

Власник майна ОСОБА_5 , в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки не повідомив.

В зв`язку з розглядом клопотання за відсутності учасників кримінального провадження, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до вимог ч. 4 ст. 107 КПК України.

Суд, розглянувши клопотання про арешт майна, дослідивши додані до клопотання матеріали, вважає його таким, що підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Відповідно до ч.5 ст.171 КПК України клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилученого майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено. У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої ст.235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Ухвалою слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова від 15.08.2025 року клопотання слідчого слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області ОСОБА_6 задоволено, надано дозвіл на проведення обшуку місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 .

28.08.2025 на підставі ухвали слідчого судді Салтівського районного суду міста Харкова про дозвіл на обшук від 15.08.2025 проведено обшук за місцем фактичного проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 , за результатами якого виявлено та вилучено: мобільний телефон марки ІPHONE 16 PRO MAX, IMEI1 НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 , без сім картки, який належить ОСОБА_5 ..

Постановою слідчого від 29.08.2025, мобільний телефон марки ІPHONE 16 PRO MAX, IMEI1 НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 , без сім картки, який належить ОСОБА_5 , визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Згідно ч.2 ст.170 КПК України, метою арешту майна є збереження речових доказів.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

Відповідно ч.2 ст.173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Згідно п.7 ч.2 ст.131 КПК України, заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна. Відповідно до ч.5 ст.132 КПК України, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Крім цього, відповідно до п.п. 4, 5 ч.5 ст.173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; порядку виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

Стороною обвинувачення доведено, що зазначене в клопотанні прокурора майно має значення для забезпечення даного кримінального провадження, за існування розумних підозр вважати, що це майно є доказом злочину, за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України. Незастосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт вказаного майна в подальшому може перешкодити кримінальному провадженню. На виконання вимог ч.1 ст.173 КПК України, сторона обвинувачення довела слідчому судді необхідність арешту цього майна, а також наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.170 КПК України.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Також, згідно положень статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява №31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «Антріш проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява №48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року).

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A №98).

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі. З норм ст. 26 КПК України випливає, що сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом. Слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Застосування заходу забезпечення у вигляді арешту у вказаний спосіб відповідає належній правовій процедурі та завданням кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 131-132, 170-175, 309, 395 КПК України, -

постановив:

Клопотання прокурора задовольнити.

Накласти арешт з метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні № 0000737 від 21.04.2023, на тимчасово вилучене в ході проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , а саме за адресою: АДРЕСА_2 , майно, яке належить ОСОБА_5 , а саме: мобільний телефон марки ІPHONE 16 PRO MAX, IMEI1 НОМЕР_1 , IMEI2 НОМЕР_2 , без сім картки, який належить ОСОБА_5 , шляхом заборони права на відчуження, розпорядження та користування вказаним майном.

Місцем зберігання вилученого майна визначити слідчий відділ Управління СБ України в Харківській області.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Копію ухвали направити прокурору.

Роз`яснити, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення, а особою, яка не була присутньою під час проголошення ухвали в той самий строк з моменту отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1