ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 669/41/23

Провадження № 11-кп/820/172/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Хмельницького апеляційного суду у складі:

судді-доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

представника

потерпілого ОСОБА_8

-адвоката ОСОБА_9 ,

представника цивільного

відповідача СЛКП "Орлан"

Білогірської селищної ради адвоката ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м.Хмельницькому, в режимі відеоконференцз`язку, апеляційні скарги представника цивільного відповідача СЛКП «Орлан» - адвоката ОСОБА_10 , захисника обвинуваченого за ч.2 ст.272 КК України ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Білогірського районного суду Хмельницької області від 13.11.2024, у кримінальному провадженні №0000913,

в с т а н о в и л а:

Цим вироком, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Хорошів Білогірського району Хмельницької області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, на утриманні неповнолітніх дітей не має, пенсіонера, інваліда 2 групи, не військовозобов`язаного, раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України, та призначено йому покарання у виді 2 (двох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій у сфері охорони праці та виконання робіт з підвищеною небезпекою строком на 2 (два) роки.

Строк відбування основного покарання ОСОБА_11 рахується з моменту приведення вироку суду до виконання.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_8 до ОСОБА_12 , СЛКП «Орлан» Білогірської селищної ради задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_12 на користь ОСОБА_8 , в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, 266809,00 грн. (двісті шістдесят шість тисяч вісімсот дев`ять гривень) та в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, 400000 грн. (чотириста тисяч гривень).

Стягнуто із ОСОБА_12 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, у зв`язку із проведенням судової експертизи безпеки життєдіяльності, у кримінальному провадженні №0000913, в сумі 28315,50 грн.

Долю речових доказів вирішено на підставі ст.100КПК України.

За вироком суду, згідно з наказом директора Білогірського спеціалізованого лісогосподарського комунального підприємства «Орлан» №24 від 01 листопада 2018 року « Про прийняття на роботу», ОСОБА_6 прийнято на роботу у Білогірське СЛКП «Орлан» на посаду лісника.

Відповідно до посадової інструкції лісника лісгоспу ОСОБА_6 , затвердженої 02.01.2020 року наказом директора Білогірського СЛКП «Орлан», з якою ОСОБА_6 ознайомився під особистий підпис , лісник, окрім іншого, повинен знати правила техніки безпеки, встановлені норми дисциплінарної, матеріальної, адміністративної і судової відповідальності за порушення лісового законодавства, положення, інструкції, розпорядження та інші керівні матеріали, що стосуються роботи лісника.

Відповідно до п.1.14.4 Інструкції з охорони праці для лісника, затвердженої 30.12.2020 року директором Білогірського СЛКП «Орлан», працівник зобов`язаний бути уважним, акуратним під час роботи, не відволікатися самому та не відволікати інших осіб від виконання робіт. Відповідно до п.1.14.7Інструкції працівник зобов`язаний особисто вживати заходів щодо усунення виробничих ситуацій, які створюють загрозу життю людей, або навколишньому природному середовищу.

Відповідно до правил охорони праці для працівників лісового господарства та лісової промисловості, затверджених наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці №119 від 13.07.2005 року:

- Лісосічні роботи - роботи із заготівлі, трелювання та первинного оброблення деревини на лісосіці, додатковій робочій території лісозаготівельних бригад та в зовнішніх зонах безпеки.

- Небезпечна зона звалювання дерев територія навкруги дерева під час його приземлення. Її радіус приймається за подвійною висотою найбільш високих з них, але повинен бути при прорідженнях, прохідних, санітарних та рубках головного користування не меншим за 50 метрів на рівнині і 60 метрів на схилах. Якщо крутість схилу перевищує 15 град., небезпечна зона звалювання дерев розповсюджується до підніжжя схилу за відстанню 60 м в обидва боки від вертикалі, на якій приземляється дерево.

Згідно п.15.3.26 перед початком спилювання дерев вальник лісу повинен переконатися у відсутності в небезпечній зоні звалювання сторонніх людей (окрім помічника вальника), а перед падінням дерева подати гучний сигнал. У разі звалювання дерев одним вальником помічник вальника повинен залишити небезпечну зону. Як виняток, у небезпечній зоні звалювання дерев дозволяється перебувати інструкторові практичного навчання, працівнику, якому керівником робіт долучено виконувати функції спостерігача-сигнальника при звалюванні дерев з завислими на них зламаними гілками та верхівками, майстру або іншим посадовим особам, які здійснюють контроль за безпечними прийомами роботи вальника. Окрім цього, в небезпечній зоні звалювання дозволяється перебувати суддям при проведенні змагань вальників лісу. У всіх випадках необхідність перебування додаткових людей у небезпечній зоні звалювання дерев повинна бути попередньо погоджена з вальником лісу. При появі в цій зоні людей за інших обставин, а також тварин звалювання дерев слід призупинити і забезпечити виведення їх за межі зони. На схилах крутістю понад 15 град. Усім учасникам звалювального процесу необхідно перебувати по схилу не нижче від дерев, що приземляються.

Відповідно до п.122 Переліку робіт з підвищеною небезпекою, затвердженого наказом Державного комітету України з нагляду за охороною праці №15 від 26.01.2005, а також п.9 додатку 16 до Положення про порядок проведення навчання і перевірки знань з питань охорони праці, затвердженого директором СЛКП «Орлан» 30.12.2020 року, лісосічні роботи відносяться до робіт з підвищеною небезпекою, для проведення яких потрібно проходити спеціальне навчання та щорічну перевірку знань з питань охорони праці.

Відповідно до п. 1.8.8. Інструкції з охорони праці№4, для вальника дерев, затвердженої 30.12.2020 року директором Білогірського СЛКП «Орлан», вальник не повинен допускати в робочу зону сторонніх осіб.

ОСОБА_6 були відомі вищевказані вимоги з охорони праці, оскільки 01.11.2018 року, при прийнятті на роботу, йому було проведено вступний інструктаж з питань охорони праці, про що він поставив свій підпис в Журналі реєстрації інструктажів з питань охорони праці СЛКП «Орлан». Повторні інструктажі з питань охорони праці проводилися з ОСОБА_6 28.12.2019, 31.03.2020, 30.06.2020, 30.09.2020, 31.12.2020, 01.06.2021 та 30.09.2021, про що він розписувався в журналі реєстрації інструктажів з питань охорони праці на робочому місці.

Також, з 16.11.2020 по 07.12.2020 ОСОБА_6 пройшов навчання та закінчив Кременецький лісотехнічний коледж за професією «вальник лісу VI розряду», де йому було присвоєно кваліфікацію «вальник лісу VI розряду» та надано посвідчення №2665 на право виконання робіт з підвищеною небезпекою.

Також, 30.12.2020 комісією СЛКП «Орлан» з перевірки знань з охорони праці було перевірено знання з охорони праці в ОСОБА_6 , про що зроблено відмітку «знає» в протоколі №1 від 30.12.2020.

Окрім того, 08.11.2021 року ОСОБА_6 ознайомився з Картою технологічно процесу розробки лісосіки, де окрім іншого, в розділі VIII вказувалося, що до роботи по звалюванню дерев можна допускати лише робітників,які пройшли спеціальну підготовку у навчальних закладах, які повинні працювати в захисних касках.

Враховуючи викладене, ОСОБА_6 знав та повинен був дотримуватися вищевказаних вимог нормативних актів та інструкцій при проведенні будь-яких лісосічних робіт.

Разом з тим, 11 листопада 2021 року близько 12 год. ОСОБА_6 приїхав до лісового масиву, який закріплений за останнім, що знаходиться між с.Кур`янки та с.МаліКалетинці Білогірської територіальної громади, Шепетівського району Хмельницької області, що перебуває у володінні СЛКП «Орлан» Білогірської селищної ради, у якому на 11 кварталі, 2 виділі здійснюється прохідна рубка, з метою проведення лісосічних робіт, а саме валки дерев. При цьому ОСОБА_6 , з метою допомоги для себе, допустив на територію лісосіки ОСОБА_8 , який не являється працівником СЛКП «Орлан».

Так, перебуваючи на території лісосіки, ОСОБА_6 за допомогою бензопили розпочав валку дерева, при цьому не забезпечив виведення ОСОБА_8 за межі небезпечної зони звалювання дерев, а саме території навкруги дерева під час його приземлення, її радіус повинен бути при прохідних рубках головного користування не меншим за 50 м на рівнині і 60 м на схилах. В подальшому, перебування ОСОБА_8 в небезпечній зоні, призвело до того, що на нього подіяв небезпечний фізичний виробничий фактор, а саме приведена в рух частина дерева, суха гілка, яка травмувала голову останнього та, як наслідок, спричинила тілесні ушкодження у вигляді: відкритої черепно-мозкової травми із багато уламковим вдавленим переломом кісток склепіння черепа з переходом на його основи (правої та лівої тім`яної кісток, правої половини лобної кістки, зовнішньої, задньої та верхньої стінок правої орбіти, кісток носа, решітчастої кістки, стінок правої половини основної пазухи клиновидної кістки), із забоєм речовини головного мозку важкого ступеня, крововиливами над та під тверду оболонку правої півкулі головного мозку, із розривами твердої мозкової оболонки та кори головного мозку справа, підапоневротичною гематомою справа, параорбітальними гематомами в ділянці лівого та правого ока, двома забійними ранами в тім`яній ділянці голови справа та саднами обличчя, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, що в момент заподіяння (завдання), чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища, і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю.

Відповідно до висновку судової експертизи з безпеки життєдіяльності №3064/22-46 від 10.1.2022 року, у даній виробничій ситуації у причинному зв`язку з настанням події нещасного випадку з ОСОБА_8 , перебуває невиконання лісником ОСОБА_6 вимог п. 15.3.26 Правил охорони праці для працівників лісового господарства та лісової промисловості та п.1.8.8 Інструкції з охорони праці №4 для вальника лісу, в частині перебування в небезпечній зоні звалювання дерева сторонньої особи.

Крім того, відповідно до висновку судової експертизи з безпеки життєдіяльності №3064/22-46 від 10.11.2022 дії вальника лісу лісника ОСОБА_6 , суперечать вимогам п. 15.3.26 Правил охорони праці для працівників лісового господарства та лісової промисловості та п. 1.8.8. Інструкції з охорони праці №4 для вальника лісу та з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з настанням нещасного випадку із ОСОБА_8 .

Своїми діями, що полягали у порушенні правил безпеки під час виконання робіт з підвищеною небезпекою на виробництві або будь-якому підприємстві, особою, яка зобов`язувалась їх дотримуватись, що спричинило тяжкі наслідки , ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч.2 ст. 272 КК України.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник обвинуваченого подав апеляційну скаргу, в якій просить його змінити, призначити ОСОБА_6 покарання із застосуванням ст.75 КК України.

Вважає вирок суду незаконним і необґрунтованим, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого (ч.1ст.414 КПК України).?

На його думку, судом першої інстанції, не в повній мірі, враховано особу ОСОБА_6 ; позитивні характеристики, наявність місця проживання, а також те, що він є пенсіонером, інвалідом 2 групи, тому не може бути ізольований від суспільства, раніше не судимий, при цьому, кримінальне правопорушення за ч.2 ст.272 КК України, є правопорушенням, яке вчинене обвинуваченим з необережності.

Крім того, судом не враховано, що ОСОБА_6 лише частково відшкодував шкоду, оскільки йому було зроблено оперативне втручання на заміну серцевого клапана, тому, на даний час, ОСОБА_6 частково надсилає кошти в міру своєї можливості і вказане свідчить про його визнання вини та каяття.

Захисник стверджує, що ОСОБА_6 щиро розкаявся, хоча вину свою не визнав, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, про що свідчать показання, як під час досудового розслідування, так і в ході судового розгляду. На даний час обвинувачений свою вину визнає повністю та щиро кається, готовий це підтвердити під час розгляду апеляційної скарги в суді апеляційної інстанції, а також попросити вибачення в потерпілого ОСОБА_8 , із зобов`язанням відшкодувати йому шкоду. Крім того, обвинувачений визнає помилкову свою позицію щодо не визнання вини під час судового розгляду.

Апелянт вважає, що місцевий суд не вірно зважив на оцінку ризику вчинення обвинуваченим повторного кримінального правопорушення, і суд помилково знаходить, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе в ізоляції від суспільства при поміщенні його до кримінально-виконавчої установи закритого типу, що також відповідатиме меті покарання.

Також захисник стверджує, що ОСОБА_6 необхідно надати можливість в подальшому допомагати потерпілій стороні, оскільки вони є односельчанами, і з потерпілим - ОСОБА_8 вони знайомі і перебували в товариських відносинах.

В апеляційній скарзі представник цивільного відповідача Спеціалізоване лісогосподарське комунальне підприємство «Орлан» Білогірської селищної ради адвокат ОСОБА_10 просить змінити оскаржуваний вирок суду, в частині часткового задоволення цивільного позову до СЛКП «Орлан» Білогірської селищної ради та відмовити в задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 до СЛКП «Орлан» Білогірської селищної ради в повному обсязі.

Вважає оскаржуваний вирок, в частині задоволення цивільного позову СЛКП «Орлан», необгрунтованим та таким, що підлягає зміни у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження, що призвело до неправильного вирішення цивільного позову.

Відповідач СЛКП «Орлан» Білогірської селищної ради стверджує, що 11 листопада 2021 року ОСОБА_6 не виконував жодних завдань з валки лісу чи інших робіт з підвищеною небезпекою, а виконував завдання з охорони лісу, що підтверджується показаннями свідків ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Звертає увагу на те, що посадові обов`язки лісника ОСОБА_6 взагалі не передбачають виконання лісосічних робіт, що підтверджується дослідженими в судовому засіданні його посадовими обов`язками та робочими інструкціями.

При цьому, трагічні події сталися в проміжку часу з 12 год. до 13 год., тобто в неробочий час, адже з 12.00 год. до 13.00 год. на підприємстві встановлена обідня перерва.

Апелянт вважає, що у разі завдання шкоди працівником діями, що за своїм змістом не випливають з виконання ним трудових (службових) обов`язків, не виникає відповідальності юридичної або фізичної особи за шкоду, спричинену працівником, він повинен сам відшкодувати шкоду на загальних підставах деліктної відповідальності (ст.1166 ЦК України), тобто не виникає відповідальності СЛКП «Орлан» Білогірської селищної ради за шкоду, спричинену працівником ОСОБА_6 .

На думку апелянта, на підставі вищевикладеного, не виникає відповідальності СЛКП «Орлан» Білогірської селищної ради за матеріальну шкоду, спричинену працівником ОСОБА_6 , тому відсутні підстави й для стягнення з СЛКП «Орлан» Білогірської селищної ради і моральної шкоди.

Заслухавши суддю-доповідача,обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 , представника цивільного відповідача СЛКП «Орлан» - адвоката ОСОБА_10 , на підтримку доводів поданих апеляційних скарг, представника потерпілого-адвоката ОСОБА_9 , та прокурора, які заперечували проти задоволення апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження й обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника ОСОБА_7 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга представника СЛКП «Орлан» Білогірської селищної ради-адвоката Підопригори підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

За змістом ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з приписами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Разом з тим, ці вимоги закону, при ухваленні судового рішення, судом першої інстанції не в повній мірі виконанні.

Висновки суду про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні злочину, за обставин, зазначених у вироку та правильність кваліфікації його дій за ч.2 ст. 272 КК України обвинуваченим, його захисником, потерпілим та прокурором не оскаржуються, а тому колегія суддів апеляційного суду не перевіряє їх, відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України.

Колегія суддів вважає, що при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст.50, 65 КК України та визначив таке з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину та особи обвинуваченого.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, як самими засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до положень п.п.1,3 ч.1 ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно із ст. 12 КК України злочин, передбачений ч.2 ст. 272 КК України, класифікується як тяжкий, свідчить про підвищену ступінь суспільної небезпечності вчиненого.

Санкція ч.2 ст. 272 КК України передбачає покарання у виді обмеження волі на строк до п`яти років або позбавлення волі на строк до восьми років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Відповідно до положень ч.3ст.61 КК України обмеження волі не застосовується, зокрема, до осіб, що досягли пенсійного віку, та до осіб з інвалідністю першої і другої групи.

Обвинувачений ОСОБА_6 є особою пенсійного віку і інвалідом другої групи, а тому йому не може бути призначено покарання у виді обмеження волі.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 за вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 272 КК України у виді 2 (двох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій у сфері охорони праці та виконання робіт з підвищеною небезпекою строком на 2 (два) роки, суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст. 65 КК України, належним чином, умотивував своє рішення з посиланням на встановлені обставини і дані, які характеризують обвинуваченого.

Так, суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, наслідки та обставини вчиненого, особу обвинуваченого, його характеризуючі дані, який за місцем проживання характеризується позитивно, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, а також висновки органу пробації, які містяться в досудовій доповіді, думку потерпілого.

Обставин, які обтяжують або пом`якшують покарання ОСОБА_6 судом не встановлено.

Зокрема, судом взято до уваги те, що ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні тяжкого злочину, який характеризується необережною формою вини, від злочину настали тяжкі наслідки.

Як стверджується матеріалами провадження, вину у вчиненні злочину ОСОБА_6 не визнав навіть під тиском зібраних у справі доказів.

Посилання захисника на часткове відшкодування обвинуваченим збитків є формальним і фактично не враховує наслідки злочину.

З урахуванням всіх цих обставин, виходячи з принципу справедливості покарання, колегія суддів не вбачає підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , а саме із застосуванням ст.ст. 75,76 КК України, про що порушено питання в апеляційній скарзі захисника і не може погодитись з твердженням сторони захисту про призначення явно несправедливого покарання для обвинуваченого внаслідок його суворості.

Апеляційні доводи про те, що ОСОБА_6 щиро розкаявся, і це він підтвердив в суді апеляційної інстанції, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, та визнає помилкову свою позицію щодо невизнання своєї вини під час судового розгляду, готовий попросити вибачення в потерпілого ОСОБА_8 , із зобов`язанням відшкодувати йому шкоду, має ряд захворювань, є інвалідом другої групи, що підтверджується доданими до матеріалів кримінального провадження довідками та виписними епікризами, не дають підстав для пом`якшення обвинуваченому покарання, з огляду на тяжкість вчиненого злочину та тяжкість наслідків, які настали для потерпілого ОСОБА_8 , у виді спричинення зазначених тілесних ушкоджень, які відносяться до тяжких, що в момент заподіяння (завдання), чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища, і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпілий ОСОБА_8 визнаний інвалідом першої групи і потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК від 06.04.2022.

Крім того, як убачається з пояснень представника потерпілого ОСОБА_8 - адвоката ОСОБА_9 , потерпілий заперечує щодо пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , заподіяна матеріальна та моральна шкода від злочину, згідно із заявленими позовними вимогами, йому не відшкодована.

За таких обставин, приймаючи до уваги суспільну небезпечність вчиненого обвинуваченим злочину, який є тяжким, його особу, наслідки, які настали, колегія суддів приходить до висновку, що обране ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі, ближче до мінімального розміру, є необхідне й достатнє для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів, тобто ґрунтується на вимогах закону.

Що стосується доводів, в апеляційній скарзі, представника цивільного відповідача СЛКП «Орлан» - адвоката ОСОБА_10 про незаконне часткове задоволення позову потерпілого ОСОБА_8 до ОСОБА_6 та СЛКП «Орлан» Білогірської селищної ради про стягнення на користь ОСОБА_8 , в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, 266809,00 грн. (двісті шістдесят шість тисяч вісімсот дев`ять гривень) та в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, 400000 грн. (чотириста тисяч гривень), то вони є частково обгрунтованими.

Так, суд першої інстанції, ухваливши, у даному провадженні, рішення про часткове задоволення цивільного позову потерпілого ОСОБА_8 до ОСОБА_6 та СЛКП «Орлан» Білогірської селищної ради, про відшкодування заподіяної матеріальної та моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням потерпілому ОСОБА_8 , допустився істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Як убачається зі змісту вироку суду першої інстанції, в частині вирішення цивільного позову позивача ОСОБА_8 до відповідачів ОСОБА_6 та СЛКП «Орлан» Білогірської селищної ради про відшкодування заподіяної шкоди, він не відповідає приписам ст.370 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Частиною п`ятою статті 128 КПК України встановлено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Відповідно до ст.374 КПК України у разі визнання особи винуватою, у мотивувальній частині вироку, зазначаються підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду, у резолютивній частині вироку зазначаються рішення про цивільний позов.

Частиною першою статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що позивачем ОСОБА_8 , у даному кримінальному провадженні, було заявлено цивільний позов до відповідачів ОСОБА_6 та СЛКП «Орлан» Білогірської селищної ради про стягнення на його користь спричиненої йому майнової шкоди кримінальним правопорушенням у сумі 238682грн.11коп. та моральної шкоди у сумі 2000000грн., солідарно.

Суд першої інстанції цивільний позов задовільнив частково, стягнув з відповідачів ОСОБА_6 та СЛКП «Орлан» Білогірської селищної ради на користь ОСОБА_8 , в рахунок відшкодування заподіяної матеріальної шкоди- 266809,00 грн. (двісті шістдесят шість тисяч вісімсот дев`ять гривень) та в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди-400000 грн. (чотириста тисяч гривень),

Суд прийшов до висновку, що відповідач /обвинувачений/ ОСОБА_6 , як лісник лісгоспу СЛКП «Орлан» Білогірської селищної ради, в порушення вимог п.15.3.26 Правил охорони праці для працівників лісового господарства та лісової промисловості та п.1.8.8 Інструкції з охорони праці №4 для вальника лісу з метою проведення лісосічних робіт, а саме валки дерев допустив на територію лісосіки ОСОБА_8 , який не являється працівником СЛКП «Орлан» Білогірської селищної ради. Крім того, перебуваючи на території лісосіки ОСОБА_6 за допомогою бензопили розпочав валку дерева та при цьому не забезпечив виведення ОСОБА_8 за межі небезпечної зони звалювання дерев, що призвело до того, що на нього подіяв небезпечний фізичний виробничий фактор, а саме приведена в рух частина дерева, суха гілка, яка травмувала голову останнього та, як наслідок, спричинила тілесні ушкодження.

Суд встановив беззаперечним факт, що ОСОБА_6 перебував в трудових відносинах з СЛКП «Орлан» Білогірської селищної ради і його неправомірними діями позивачу ОСОБА_8 була спричинена шкода. Між неправомірними діями ОСОБА_6 та завданою шкодою є причинний зв`язок, окрім того встановлена його вина.

При вирішенні цивільного позову, суд керувався положеннями ч. 1 ст. 1172 ЦК України, відповідно до якої юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків та положеннями ч. 1 ст. 1191 ЦК України, згідно з якою особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Із змісту цих норм закону слідує, що за наявності вини працівника юридичної особи у завданні шкоди фізичній особі, і в разі, якщо така шкода завдана під час виконання трудових (службових) обов`язків, то така шкода має бути відшкодована юридичною особою, яка має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Разом з тим, суд стягнув потерпілому ОСОБА_8 заподіяну матеріальну шкоду, в розмірі 266809,00 грн. та моральну- в розмірі 400000 грн. з відповідачів ОСОБА_6 та СЛКП «Орлан» Білогірської селищної ради, в солідарному порядку, чим допустив суперечності у своїх висновках та неправильно застосував норми ЦК України.

Суд не врахував, що солідарна відповідальність настає лише у випадках, прямо передбачених законом чи договором. Так, у ст. 1190 ЦК України зазначено, що особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

З матеріалів кримінального провадження не вбачається, що потерпілому ОСОБА_8 заподіяна шкода спільними діями відповідачів.

Колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні цивільного позову суд порушив вимоги п.2ч. ст.374 КПК України, оскільки не зазначив підстав для часткового задоволення цивільного позову ОСОБА_8 і стягнення заподіяної шкоди в солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_6 та СЛКП «Орлан» Білогірської селищної ради.

Виправити допущені помилки суд апеляційної інстанції не взмозі, оскільки вирок суду оскаржував лише представник СЛКП «Орлан» Білогірської селищної ради, який просив в апеляційній скарзі відмовити в задоволенні цивільного позову потерпілого ОСОБА_16 , а вийти за межі цієї апеляційної скарги, колегія суддів не може, з огляду на положення ч.1 ст.404 КПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вимушена ухвалити у цій справі найприйнятніше рішення: скасувати оскаржений вирок, в частині вирішення цивільного позову, що не відповідає вимогам Кримінального процесуального кодексу України, постановлений з істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції, в порядку цивільного судочинства,

На думку колегії суддів, прийняттям саме такого рішення у цій справі не буде порушено балансу прав і законних інтересів обвинуваченого, потерпілого, цивільного позивача та цивільних відповідачів.

Відповідно до приписів п.6 ч.1 ст.407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Приписами ч.1 ст.412 КПК України, передбачено, що істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Відповідно до п.6 ч. 1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок або ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Положеннями ст. 415 КПК України визначено вичерпний перелік підстав призначення нового розгляду у суді першої інстанції, проте такі у даній справі відсутні.

В силу ч. 6 ст. 9 КПК України у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, відноситься і верховенство права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість держави (ст. 3 Конституції України,ст. 8 КПК України).

Враховуючи, що діючим КПК України не врегульовано питання призначення нового розгляду кримінального провадження після скасування судом апеляційної інстанції вироку, в частині вирішення цивільного позову, з підстав істотного порушення судом вимог кримінального процесуального закону, апеляційний суд вважає, що необхідно застосувати дію ст.ст.7, 9 КПК України та п.4 ст. 379 ЦПК України, відповідно до якого підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга представника цивільного відповідача СЛКП "Орлан" Білогірської селищної ради адвоката ОСОБА_10 , в частині вирішення цивільного позову, підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 залишенню без задоволення.

Вирок суду першої інстанції, в частині вирішення цивільного позову позивача ОСОБА_8 до відповідачів ОСОБА_6 та СЛКП «Орлан» Білогірської селищної ради, як прийнятий з істотним порушенням норм процесуального права, при його розгляді, підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду цивільного позову, у суді першої інстанції, в порядку цивільного судочинства.

Під час нового розгляду необхідно розглянути справу відповідно до вимог закону.

В решті вирок залишається без зміни.

Керуючись ст.ст. 404-405, 407, 409, 412, 418,419 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника цивільного відповідача СЛ КП "Орлан" Білогірської селищної ради адвоката ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Білогірського районного суду Хмельницької області від 13.11.2024, стосовно обвинуваченого за ч.2 ст.272 КК України ОСОБА_6 , в частині вирішення цивільного позову, скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції, в порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, на неї може бути подана касаційна скарга до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_1 ОСОБА_3