Справа № 642/1631/25
Провадження № 1-кп/642/351/25
УХВАЛА
Іменем України
09 травня 2025 року м. Харків
Холодногірський районного суду м. Харкова у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 ,
встановив:
27 березня 2025 року до Ленінського районного суду м. Харкова в порядку ст. ст.283, 291 КПК України з Харківської обласної прокуратури надійшов обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
В підготовчому судовому засіданні прокурором заявлено клопотання про продовження ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. В обґрунтування клопотання посилався на існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України. Прокурор вважає, що застосування більш м`якого запобіжного заходу до ОСОБА_4 не зможе запобігти вказаним ризикам.
Обвинувачений та його захисник в судовому засіданні посилався на відсутність ризиків передбачених ст. 177 КПК України та належних доказів провини обвинуваченого.
Обвинувачений підтримав думку свого захисника.
Суд, дослідивши клопотання прокурора та матеріали кримінального провадження, заслухавши учасників судового розгляду, дійшов висновку про таке.
Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 12 березня 2025 року стосовно ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у виді домашнього арешту, який діє до 10.05.2025. Під час обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, слідчим суддею встановлено наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 315 КПК України, під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого.
За висновком Конституційного Суду України, викладеним в рішенні від 23.11.2017 № 1-р/2017, продовження дії заходів забезпечення кримінального провадження, а саме запобіжних заходів у виді домашнього арешту та тримання під вартою, обраних під час досудового розслідування, без перевірки судом обґрунтованості підстав для їх застосування, суперечить вимогам обов`язкового періодичного судового контролю за застосуванням запобіжних заходів, пов`язаних з обмеженням права особи на свободу та особисту недоторканність (ч.2 ст. 29 Конституції України).
Крім того, Конституційний Суд України також зазначив, що висновки слідчого судді щодо будь-яких обставин, які стосувалися суті підозри, обвинувачення та були взяті до уваги при обґрунтуванні запобіжного заходу, обраного під час досудового розслідування, для суду на стадії судового провадження не є преюдиційними. У підготовчому провадженні суд має перевірити обґрунтованість застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого, пов`язаного з обмеженням його права на свободу та особисту недоторканність, та прийняти вмотивоване рішення, незважаючи на те, чи закінчився строк дії ухвали слідчого судді, постановленої на стадії досудового розслідування про обрання такого запобіжного заходу.
Під час судового провадження вирішення судом питання щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК (частина 3 статті 315, частина 2 статті 331 КК).
Суд зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу. Суд зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що (1) обставини, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, (2) обставини, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою (частини 3-5 статті 199 КПК).
Частина 2 ст. 177 КПК України передбачає, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Частина 2 ст. 177 КПК України передбачає, що підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснювати дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, який в силу ст.12 КК України є тяжким злочином, так санкція ч. 2 ст. 286 КК України передбачає покарання від трьох до восьми років позбавлення волі.
Очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховування від суду. Зазначена обставина сама по собі може бути мотивом та підставою переховуватися від суду. Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини суворість покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).
За зазначених вище обставин суд приходить до висновку, що ризик, передбачений п.1 ч.1 ст.177 КПК України, а саме можливість переховуватись від суду, продовжує існувати.
Наявність ризиків, передбачених п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України не доведена прокурором в судовому засіданні.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 184 КПК України клопотання слідчого, прокурора про застосування запобіжного заходу подається до місцевого загального суду, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, і повинно містити обґрунтування неможливості запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.
Всупереч вимогам п.6 ч.1 ст.184 КПК України, прокурор в клопотанні лише зазначив про неможливість запобігання вказаних ризиків шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, проте, будь-якого обґрунтування, з посиланням на матеріали кримінального провадження, обставин, які дають підстави вважати неможливим застосування до ОСОБА_4 іншого, аніж домашній арешт, запобіжного заходу, клопотання не містить.
Таким чином, висновок прокурора про недостатність застосування до ОСОБА_4 більш м`яких запобіжних заходів, аніж домашній арешт належним чином не вмотивований.
Згідно з ч.4 ст.194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення та наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, але не доведе обставини, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України.
Щодо доводів сторони захисту про недоведеність вини обвинуваченого та відсутність обґрунтованої підозри, суд зазначає, що на цей час в судовому засіданні не допитані потерпіла, свідки, не досліджені письмові та речові докази, тому суд позбавлений на даному етапі судового розгляду надати оцінку відповідним доказам, вирішити питання щодо їх належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку сукупності досліджених доказів.
З огляду на викладене, суд вважає, що прокурором не доведено обставин, які б свідчили про недостатність застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобіганням ризикам у кримінальному провадженні та необхідність застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Однак, суд зауважує, що враховуючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_4 , у разі визнання його винним, у вигляді позбавлення волі строком від 3 до 8 років, може вчинити дії направлені на переховування від суду, з метою уникнення відповідальності, що свідчить про наявність ризику передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України.
Суд враховує наявність у ОСОБА_4 зареєстрованого місця проживання, те, що він раніше не судимий, офіційно працевлаштований.
За таких обставин, суд приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає частковому задоволенню та про можливість застосування до обвинуваченого ст.179 КПК України і обирає у відношенні ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді особистого зобов`язання.
На думку суду саме запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання здатен забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.
Керуючись ст.ст.27, 179, 315,316 КПК України суд,
постановив:
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - задовольнити частково.
Обрати відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання та покласти на нього обов`язки:
- прибувати до суду за першою вимогою;
- не виїжджати за межі м. Харкова без дозволу суду;
- повідомляти суд про зміну свого місця проживання, роботи.
Строк дії ухвали до 09.07.2025.
В іншій частині вимог клопотання відмовити.
Роз`яснити обвинуваченому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Контроль за виконанням особистого зобов`язання покласти на прокурора.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Суддя ОСОБА_1