Справа № 702/436/25
Провадження № 1-кп/702/100/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.07.2025 м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Монастирище кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 01.05.2025 за №0000279, про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Медовата Жашківського району Черкаської області, громадянина України, зареєстроване і фактичне місце проживання АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не працює, пенсію не отримує, в силу ст.89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 2 ст. 125 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :

20 квітня 2025 року ОСОБА_3 знаходився в будинку по АДРЕСА_2 , де також перебували його дружина ОСОБА_6 та двоюрідний брат ОСОБА_5 .

Цього ж дня, близько 15 години 00 хвилин між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 розпочалась коротка словесна суперечка, в ході якої в ОСОБА_3 на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник умисел на нанесення тілесних ушкоджень своїй дружині ОСОБА_6 .

Діючи умисно та цілеспрямовано, ОСОБА_3 правою рукою взяв ОСОБА_6 за волосся та вдарив її головою об стіну опалювальної печі будинку, від чого потерпіла впала на землю, чим заподіяв останній тілесні ушкодження у вигляді забійної рани та гематоми потиличної ділянки голови, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тим самим вчинивши діяння, що має ознаки фізичного насильства як форми домашнього насильства відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Він же, 20 квітня 2025 року близько 16 години 00 хвилин, перебуваючи в будинку по АДРЕСА_2 , де також знаходились його дружина ОСОБА_6 та двоюрідний брат ОСОБА_5 , в ході суперечки з ОСОБА_5 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, діючи умисно та цілеспрямовано, реалізуючи умисел на спричинення потерпілому тілесних ушкоджень, взяв до рук металеву кочергу і наніс нею два удари в область голови ОСОБА_5 , чим спричинив останньому тілесні ушкодження у вигляді ран тім`яної та тім`яно-потиличної ділянки голови, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, тим самим вчинивши діяння, що має ознаки фізичного насильства як форми домашнього насильства відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні під час судового розгляду справи свою провину у вчинених кримінальних проступків визнав повністю, щиро розкаявся, критично оцінив свою протиправну поведінку, дав правдиві показання про всі обставини вчиненого та показав, що 17 квітня 2025 року він посварився із дружиною ОСОБА_6 і вона залишила місце їх спільного проживання. Виявивши через три дні дружину у будинку двоюрідного брата ОСОБА_5 , вимагав її повернення додому. На відмову дружини йти додому, схопив її за волосся та вдарив головою об стіну. Згодом, у відповідь на спроби ОСОБА_5 припинити його дії, ОСОБА_3 наніс удари брату металевою кочергою в область голови.

У вчиненому щиро розкаюється, просить вибачення у потерпілих.

Відповідно до ч. 1 ст. 348 КПК України суд встановив, що обвинуваченому ОСОБА_3 суть обвинувачення зрозуміла, він визнає свою вину у вчинені інкримінованих йому кримінальних правопорушень, погоджується з кваліфікацією скоєних ним діянь, щиро розкаюється у своїх діях.

На переконання суду показання обвинуваченого є послідовними, логічними, а тому не викликають сумніву щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції.

З огляду на беззаперечне визнання обвинуваченим ОСОБА_3 вини у вчиненні інкримінованих йому кримінальних проступків, згодою з кваліфікацією вчинених ним діянь, відсутність заперечень щодо встановлених обставин учасників судового провадження, які з`явились у судове засідання, відсутність сумнівів щодо добровільності та істинності їх позицій, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються, та вирішив обмежитись допитом обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілих ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та дослідженням доказів, які підтверджують факт звернення потерпілих із заявою про вчинення щодо них кримінальних проступків та матеріалів, які характеризують особу обвинуваченого, з метою з`ясування наявності обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, обтяжують чи пом`якшують покарання.

Суд, з`ясувавши чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснив положення Закону про те, що у випадку розгляду справи відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Потерпілий ОСОБА_5 в судовому засіданні показав, що він повністю підтверджує викладені в обвинувальному акті обставини, з обвинуваченим примирився і просить його не карати.

Потерпіла ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що обвинувачений правильно повідомив суду всі обставини подій, які мали місце 20 квітня 2025 року. Наразі потерпіла та обвинувачений продовжують спільне проживання, примирились, тому вона просить не карати його.

Дослідженням наданих стороною обвинувачення доказів встановлено, що згідно з витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, 01.05.2025 до реєстру внесені відомості про кримінальні правопорушення за №0000279 за заявою ОСОБА_5 та за №0000280 за заявою ОСОБА_6 щодо нанесення їм тілесних ушкоджень.

Заяви потерпілих про вчинені щодо них правопорушення подавались в усній формі та оформлені шляхом складення 01 і 03 травня 2025 року протоколів про прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію.

За місцем проживання обвинувачений ОСОБА_3 характеризується посередньо, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває; має статус несудимої особи.

Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що під час судового розгляду кримінального провадження винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованих йому проступків доведена у повному обсязі поза розумним сумнівом.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

При визначенні виду та міри покарання обвинуваченому, виходячи з вимог закону про достатність покарання для його виправлення, запобігання скоєнню ним нових правопорушень, суд враховує ступінь тяжкості скоєних проступків, особу обвинуваченого, наявність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин.

Як вказує законодавець у ст.50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, а також призначення покарання нижчого, ніж передбачене санкцією статті (частини статті), завданням якої є виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання за вчинене, суд враховує, що щодо нього в органі місцевого самоврядування компрометуючі відомості відсутні, під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога він не перебуває, а також те, що обвинувачений, з урахуванням положень ст. 12 КК України, вчинив кримінальні проступки.

Обставиною, що пом`якшує призначення покарання обвинуваченому суд визнає щире каяття.

Обставиною, що обтяжує призначення покарання обвинуваченому, є вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя та іншої особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

При визначенні виду покарання суд враховує відношення самого обвинуваченого до вчинених кримінальних проступків, засудження ним власної поведінки в судовому засіданні, а також те, що проступками не завдано тяжких наслідків, відсутність судимості.

На переконання суду, його повноваження (його права та обов`язки), надані державою, щодо обрання між альтернативними видами покарань у встановлених законом випадках та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття «судова дискреція» (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві.

При цьому дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

Санкція частини 2 ст. 125 КК України передбачає такі види покарання як штраф від п`ятдесяти до ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, громадські роботи на строк від ста п`ятдесяти до двохсот сорока годин, виправні роботи на строк до одного року, пробаційний нагляд на строк до двох років, обмеження волі на той самий строк.

Обвинувачений ОСОБА_3 досяг віку 61 рік, тобто відповідно до ст.10 Закону України «Про основні засади державної політики щодо ветеранів праці, інших громадян похилого віку» та ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» є особою похилого віку.

Доказів того, що обвинуваченому призначена пенсія за віком суду не надано. Навпаки, ОСОБА_3 стверджує, що права на пенсійне забезпечення наразі не отримав.

Статтями 56, 57, 62 КК України встановлена заборона у призначенні таких видів покарання як громадські роботи, виправні роботи та обмеження волі особам, які досягли пенсійного віку.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

З урахуванням всіх наведених вище обставин, з метою забезпечення пропорційного втручання у права обвинуваченого ОСОБА_3 , суд приходить до висновку про призначення йому покарання у виді пробаційного нагляду.

Підстав для застосування ст. 69, 69-1 КК України не встановлено.

Питання щодо речового доказу суд вирішує в порядку ст. 100 КПК України.

Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченого не застосовувалися. Клопотання про їх застосування не надходило.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов не заявлений.

Керуючись ст. 369-371, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватим у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч. 2 ст. 125 КК України.

Призначити ОСОБА_3 покарання у виді одного року пробаційного нагляду.

На підставі п.п. 1, 2, 3 ч.2 ст.59-1 КК України покласти на ОСОБА_3 такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 у виді пробаційного нагляду обчислювати з дня постановки на облік уповноваженим органом з питань пробації.

Згідно з п.5 ч.1 ст.91-1КК України застосувати до ОСОБА_3 обмежувальний захід, поклавши на нього обов`язок протягом 2-х (двох) місяців пройти програму для кривдників.

Контроль за виконанням програми для кривдників покласти на орган пробації за місцем проживання ОСОБА_3 .

Попередити ОСОБА_3 про кримінальну відповідальність за ст.390-1 КК України за умисне невиконання обмежувальних заходів, передбачених ст. 91-1 КК України, зокрема, за умисне ухилення від проходження програми для кривдників.

Металеву кочергу передати власнику потерпілому ОСОБА_5 , звільнивши його від схоронної розписки.

Процесуальні витрати відсутні.

Цивільний позов не заявлений.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Монастирищенський районний суд Черкаської області, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано, або у разі подання апеляційної скарги після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок не скасовано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору та потерпілим.

Суддя ОСОБА_7