ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 636/2121/24 Номер провадження 11-кп/814/1169/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 квітня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ

Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючого суддіОСОБА_2
суддів: за участю: секретаря судового засідання прокурора захисників обвинуваченихОСОБА_3 , ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 адвокатів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ОСОБА_9 , ОСОБА_10

розглянувши в судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 серпня 2023 року за №0000837, за апеляційною скаргою з доповненнями прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 10 грудня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Цією ухвалою задоволено клопотання захисника ОСОБА_7 і повернуто прокурору для усунення недоліків у розумний строк обвинувальний акт щодо:

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської обл., проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого.

Відмовлено в задоволенні інших клопотань сторін провадження.

Ухвалене рішення місцевий суд мотивував тим, що зазначений вище обвинувальний акт не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки за змістом наведеного в ньому формулювання обвинувачення поширена ОСОБА_9 інформація спричинила матеріальну та моральну шкоду фізичним особам, шкоду здоров`ю фізичних осіб і майнову шкоду юридичним особам, разом із тим, для такого твердження сторони обвинувачення ці фізичні та юридичні особи мають бути визнані потерпілими в кримінальному провадженні та, як наслідок, бути його учасниками, натомість вказівка в обвинувальному акті на існування тяжких наслідків у вигляді нанесення шкоди фізичним та юридичним особам не відповідає дійсності й фактичним обставинам справи.

Відповідно до обвинувального акта ОСОБА_10 та ОСОБА_9 обвинувачуються у поширенні ними інформації про переміщення озброєння в Україну, в тому числі про його переміщення територією України, при тому, що така інформація не розміщувалася (не поширювалася) у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України, Головним управлінням розвідки Міністерства оборони України чи Службою безпеки України або в офіційних джерелах країн-партнерів, вчиненого за попередньою змовою між собою групою осіб в умовах воєнного стану, що спричинило тяжкі наслідки, за таких обставин.

ОСОБА_10 , будучи військовослужбовцем ЗС України, командиром НОМЕР_1 окремого батальйону спеціального призначення Військової частини НОМЕР_2 , перебуваючи за місцем дислокації підрозділу біля АДРЕСА_3 , усвідомлюючи здійснення відкритої агресії РФ, в умовах воєнного стану, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_9 , умисно, достовірно знаючи про наявність у останнього посвідчення журналіста-кореспондента друкованого засобу масової інформації «БАГНЕТ НАЦІЇ» та реальну можливість поширення зібраної інформації для необмеженого кола осіб через мережу Інтернет, у період часу з 09 серпня 2023 року до 13 серпня 2023 року 15 години 32 хвилини здійснив збір інформації щодо проведення спецоперації, яка відбулася 09 серпня 2023 року в проміжок часу з 13 до 19 години біля с. Бугаївка Чугуївського р-ну Харківської обл. за участі представників ГУР МО України та військовослужбовців Військової частини НОМЕР_3 щодо переміщення озброєння, а саме гелікоптера «Мі-8 АМТШ», із території РФ в Україну, в тому числі про його переміщення територією України.

Затим ОСОБА_10 13 серпня 2023 року в період часу з 15 години 32 хвилини до 15 години 33 хвилини через месенджер «WhatsApp» із власного облікового запису, використовуючи для входу телефон «Ірhone 13 Pro Max», із номером моделі: MLLK3XIA, серійним номером: НОМЕР_4 , номером телефону НОМЕР_5 , IMEI: НОМЕР_6 , шляхом надсилання повідомлень на обліковий запис ОСОБА_9 поширив інформацію щодо проведення вказаної вище спецоперації.

ОСОБА_9 , будучи військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_7 ЗС України у військовому званні солдата, перебуваючи за місцем свого проживання по АДРЕСА_2 , усвідомлюючи здійснення відкритої агресії РФ, в умовах воєнного стану, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 , умисно, отримавши від нього 13 серпня 2023 року в період часу з 15 години 32 хвилини до 15 години 33 хвилини через месенджер «WhatsApp» на власний обліковий запис, для входу в який він використовував телефон «Samsung Galaxy M32», IMEI 1: НОМЕР_8 , IMEI 2: НОМЕР_9 , з номером телефону: НОМЕР_10 , вказану вище інформацію щодо проведення спецоперації та здійснив її поширення 13 серпня 2023 року приблизно о 21 годині 33 хвилини через мережу Інтернет в «Youtube» на каналі: « ІНФОРМАЦІЯ_3 », записавши та опублікувавши відеозапис за посиланням: « ІНФОРМАЦІЯ_4 », до розміщення (поширення) у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України, Головним управлінням розвідки Міністерства оборони України чи Службою безпеки України або в офіційних джерелах країн-партнерів, а саме до 23 серпня 2023 року, що спричинило тяжкі наслідки у вигляді обстрілів касетними боєприпасами з реактивної системи залпового вогню «Ураган» представниками ЗФ РФ та підконтрольними РФ збройними військовими формуваннями, які відбулися 14 серпня 2023 року в період часу приблизно з 12 до 14 години на території с. Бугаївка Чугуївського р-ну Харківської обл., і це призвело до ураження цивільного населення (некомбатантів): поранень ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , заподіяння моральної шкоди ОСОБА_14 , та ураження цивільних об`єктів, що не є законною військовою ціллю, розташованих у згаданому вище населеному пункті: магазину по АДРЕСА_4 , належного ОСОБА_15 ; домоволодінь із надвірними прибудовами та спорудами по АДРЕСА_5 , 7, АДРЕСА_6 , АДРЕСА_7 , належних ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 відповідно; сільського будинку культури з господарськими будівлями по вул. Перемоги, 5; приміщення з господарськими будівлями Бугаївського дошкільного навчального закладу "Веселка" Бугаївської сільської ради Чугуївського району Харківської області по вул. Перемоги, 7; приміщення амбулаторії загальної практики - сімейної медицини, по вул. Перемоги, 14-А; транспортного засобу "NISSAN LEAF", н.з. НОМЕР_11 , який знаходився біля приміщення по вул. Кузнецова, 1 і належить ОСОБА_20 .

Наведені вище інкриміновані ОСОБА_10 та ОСОБА_9 дії кожного з них стороною обвинувачення кваліфіковані за ч.3 ст.114-2 КК України як поширення інформації про переміщення озброєння в Україну, в тому числі про його переміщення територією України, коли така інформація не розміщувалася (не поширювалася) у відкритому доступі Генеральним штабом Збройних Сил України, Міністерством оборони України, Головним управлінням розвідки Міністерства оборони України чи Службою безпеки України або в офіційних джерелах країн-партнерів, вчинене за попередньою змовою групою осіб в умовах воєнного стану, що спричинило тяжкі наслідки.

В апеляційній скарзі з доповненнями прокурор, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, просить скасувати ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 10 грудня 2024 року та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Свої вимоги мотивує тим, що місцевий суд не обґрунтував ухвалене рішення та не врахував те, що: обвинувальний акт щодо ОСОБА_10 й ОСОБА_9 містить, у тому числі виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію та формулювання обвинувачення; викладені в ньому фактичні дані в своїй сукупності дають повне уявлення щодо кожного з елементів складу інкримінованого кримінального правопорушення, що в свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою, обставини кримінального правопорушення стороною обвинувачення наведено послідовно й зрозуміло, розкрито подію кримінального правопорушення; викладення формулювання обвинувачення та правової кваліфікації кримінального правопорушення належить до дискреційних повноважень прокурора, а тому здійснюється в такий спосіб, як уважає за необхідне прокурор; кримінальне провадження за ст.114-2 КК України не належить до категорії кримінального провадження у формі приватного обвинувачення, яке могло би бути розпочате лише на підставі заяви потерпілого про кримінальне правопорушення, та КПК України не містить імперативної норми щодо обов`язкової участі (визнання) потерпілого в цьому кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_10 й ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.114-2 КК України; під час досудового розслідування в кримінальному провадженні, що є предметом розгляду, зазначені в обвинувальному акті особи письмово відмовились від статусу потерпілих у зв`язку із визнанням їх потерпілими в іншому кримінальному провадженні, здійснюваному за фактом порушення законів та звичаїв війни військовослужбовцями РФ.

У запереченнях захисники ОСОБА_7 і ОСОБА_8 просять ухвалу місцевого суду залишити без зміни, а апеляційну скаргу з доповненнями прокурора - без задоволення, посилаючись на безпідставність наведених апелянтом доводів, правильність висновків суду першої інстанції щодо необхідності повернення обвинувального акта прокурору для усунення недоліків, законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення.

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ заслухала суддю-доповідача, думку прокурора на підтримку апеляційної скарги з доповненнями, позицію обвинувачених та їх захисників, які просили залишити без задоволення апеляційну скаргу з доповненнями, обговорила доводи апеляційної скарги з доповненнями та дійшла висновку про те, що вона підлягає задоволенню з огляду на таке.

Статтею 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доводи прокурора про те, що місцевий суд безпідставно повернув обвинувальний акт щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_9 є обґрунтованими.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу місцевого суду суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Пунктом 3 ч.1 ст.409 КПК України визначено, що підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону визнаються такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення (положення ч.1 ст.412 КПК України).

За змістом засади диспозитивності сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та спосіб, передбачених КПК України (ч.1 ст.26 КПК України), а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом (ч.3 ст.26 КПК України).

Згідно з ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким завершується досудове розслідування, та він повинен відповідати вимогам, передбаченим ст.291 КПК України.

Значення обвинувального акта як процесуального рішення сторони обвинувачення полягає в тому, що ним формалізується правова позиція обвинувачення, ініціюється судовий розгляд і тим самим відкривається доступ особи до правосуддя.

Для суду цей процесуальний документ є правовою підставою для призначення підготовчого судового засідання, судового розгляду, визначення його меж.

Виходячи з приписів п.3 ч.3 ст.314, ч.4 ст.110 КПК України, підставою для повернення обвинувального акта є лише його невідповідність вимогам КПК України, вичерпний перелік яких закріплено у ст.291 КПК України. Тільки за наявності цих умов суд має право повернути обвинувальний акт у підготовчому судовому засіданні.

Пунктами 3, 5 ч.2 ст.291 КПК України унормовано, що обвинувальний акт має містити, зокрема, такі відомості: анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство; виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення.

Аналіз п.5 ч.2 ст.291 КПК України свідчить про те, що він містить в собі вимогу щодо відображення трьох взаємопов`язаних інформаційних складників: а) фактичних обставин кримінального правопорушення; б) правової кваліфікації; в) формулювання обвинувачення.

Під формулюванням обвинувачення розуміється короткий виклад тексту диспозиції кримінально-правової норми, порушення якої інкримінується особі, фабула обвинувачення виступає фактичною моделлю вчиненого злочину, а юридичне формулювання (формула та формулювання обвинувачення) - це правова модель злочину, вказівка на кримінально-правові норми, порушення яких інкримінується обвинуваченому.

Спираючись на зазначене вище розуміння формулювання обвинувачення, сторона обвинувачення при викладенні цього блоку інформації має виходити із кримінально-правової концепції розуміння складу кримінального правопорушення. Тобто наведені фактичні дані в своїй сукупності повинні створювати повне уявлення щодо кожного з елементів складу кримінального правопорушення, що, в свою чергу, дає можливість співставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою. Фактичні обставини кримінального правопорушення у обвинувальному акті, правова кваліфікація кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення викладаються так як це вважає встановленим прокурор.

Власне висунення публічного обвинувачення здійснюється в умовах змагальності у судовому розгляді, коли прокурор оголошує зміст обвинувального акта (ч.2 ст.347 КПК України), а суд роз`яснює суть обвинувачення і з`ясовує у обвинуваченого, чи зрозуміле воно йому (ч.1 ст.348 КПК України).

Згідно з ч.1 ст.337 КПК судовий розгляд проводиться лише щодо особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею (з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, щодо якої здійснюється кримінальне провадження).

Водночас аналіз положень кримінального процесуального закону свідчить про те, що підготовче судове засідання в судовому провадженні є обов`язковою, самостійною стадією кримінального процесу, основною метою проведення якого є визначення судом можливості на законних підставах призначити кримінальне провадження до судового розгляду.

Повернення прокурору обвинувального акта щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_9 для усунення недоліків місцевий суд мотивував тим, що цей обвинувальний акт не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст.291 КПК України, оскільки за змістом наведеного в ньому формулювання обвинувачення поширена ОСОБА_9 інформація спричинила матеріальну та моральну шкоду фізичним особам, шкоду здоров`ю фізичних осіб і майнову шкоду юридичним особам, разом із тим, для такого твердження сторони обвинувачення ці фізичні та юридичні особи мають бути визнані потерпілими в кримінальному провадженні та, як наслідок, бути його учасниками, натомість вказівка в обвинувальному акті на існування тяжких наслідків у вигляді нанесення шкоди фізичним та юридичним особам не відповідає дійсності й фактичним обставинам справи.

Однак викладені вище мотиви позбавлені підстав.

Насамперед колегія суддів наголошує, що кримінальний процесуальний закон не надає повноважень суду до ухвалення вироку чи іншого судового рішення по суті справи перевіряти правильність визначення прокурором обсягу обвинувачення, зобов`язувати його змінювати цей обсяг, повертати за наслідком підготовчого судового засідання обвинувальний акт у зв`язку з неправильною кваліфікацією дій обвинуваченого. Визначення обсягу обвинувачення під час направлення обвинувального акта до суду, а також зміна обвинувачення належать виключно до компетенції прокурора та суд не має повноважень коригувати позицію сторони обвинувачення. Сама по собі незгода сторони захисту зі змістом наведених у обвинувальному акті фактичних обставин інкримінованого кримінального правопорушення, правової кваліфікації та формулювання обвинувачення не є підставою для повернення обвинувального акта згідно з вимогами ст.291 КПК України

Як убачається з матеріалів кримінального провадження, обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_10 та ОСОБА_9 у вчиненні ними кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.114-2 КК України, містить, у тому числі: виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону й частину статті закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення щодо кожного обвинуваченого. Обставини, які відповідно до приписів КПК України підлягають доказуванню в кримінальному провадженні, зокрема, подія інкримінованого кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), викладені в зазначеному вище обвинувальному акті детально, чітко, зрозуміло та конкретно, наведені в ньому фактичні обставини за своїм змістом дають повне уявлення щодо змісту кожного із зазначених стороною обвинувачення елементів складу інкримінованого кримінального правопорушення, що, в свою чергу, дає можливість зіставити фактичну складову обвинувачення з його юридичною формулою. Колегією суддів не встановлено, в тому числі в цьому інформаційному блоці обвинувального акта обставин, які би унеможливлювали всебічний та об`єктивний розгляд на підставі нього кримінального провадження.

За таких обставин, посилання місцевого суду на невідповідність обвинувального акта приписам п.5 ч.2 ст.291 КПК України не знайшли свого підтвердження.

Мотиви ж суду першої інстанції про те, що зазначені в обвинувальному акті твердження не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи є передчасними й виходять за межі процесуальних повноважень суду на стадії підготовчого провадження, оскільки питання про те, чи мали місце інкриміновані обвинуваченим обставини, чи підтверджуються вони доказами по справі, чи знайшло своє підтвердження і доведене доказами пред`явлене обвинувачення, підлягають вирішенню за результатами розгляду кримінального провадження по суті. Під час розгляду питання щодо наявності/відсутності підстав для повернення прокурору обвинувального акта суд першої інстанції, не вирішуючи наперед питання про винуватість чи невинуватість ОСОБА_10 й ОСОБА_9 , мав надати належну оцінку саме питанню відповідності обвинувального акта вимогам закріпленим у ст.291 КПК України, але не дотримався цього.

Далі апеляційний суд зауважує, що зазначити анкетні відомості потерпілого в обвинувальному акті можливо лише за наявності в кримінальному провадженні такої особи, в якої на час складання обвинувального акта та його скерування до суду наявний статус потерпілої особи відповідно до положень КПК України. У випадку відсутності потерпілого в кримінальному провадженні підстав для висновку щодо невиконання приписів п.3 ч.2 ст.291 КПК України немає, особливо в ситуації, коли про відсутність потерпілого прямо вказується в обвинувальному акті.

В обвинувальному акті щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_9 прямо вказано у відповідній графі про відсутність особи, яка би мала статус потерпілого, в цьому кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 16 серпня 2023 року за №0000837, що не оспорюється та підтверджено сторонами провадження, в тому числі й стороною захисту в поданих запереченнях, а тому невідповідностей положенням п.3 ч.2 ст.291 КПК України стороною обвинувачення також не допущено.

Водночас, ураховуючи те, що предметом дослідження суду в ході вирішення питання про відповідність обвинувального акта вимогам, закріпленим у ст.291 КПК України, є лише сам обвинувальний акт із додатками на предмет відповідності його змісту вказаним вимогам кримінального процесуального закону, то місцевий суд на цій стадії провадження не мав підстав для надання оцінки наявності або відсутності обставин для визнання тієї чи іншої особи потерпілою в кримінальному провадженні.

До того ж, із аналізу положень ст.55 КПК України слідує, що за наявності передбачених цієї нормою обставин особа може бути визнана потерпілою судом, тобто під час здійснення судового провадження.

У судове засідання потерпілий викликається судом (ч.ч.1, 2 ст.314, ч.2 ст.318 КПК України).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що, інкримінований факт заподіяння особі шкоди сам по собі ще не свідчить і не є підставою для висновку про наявність у цієї особи встановленого в передбаченому законом порядку статусу потерпілої особи, оскільки ключовим у такому випадку є також відповідне волевиявлення цієї особи. Так, за змістом ст.55 КПК України отримання статусу потерпілого в кримінальному провадженні є правом особи згідно, яке також передбачає і право відмовитися від набуття такого статусу. У такому випадку в разі необхідності ця особа може бути залучена до кримінального провадження як свідок.

Слід наголосити й на тому, що, виходячи з приписів ч.1 ст.477 КПК України, кримінальне провадження щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.114-2 КК України, не належить до категорії кримінальних проваджень у формі приватного обвинувачення, які можуть бути розпочаті слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого про кримінальне правопорушення.

При цьому, кримінальне провадження щодо ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , яке є предметом розгляду, було розпочато на підставі матеріалів державного органу щодо виявлення кримінального правопорушення, а не за заявою особи про вчинення кримінального правопорушення (т.1 а.п.37, т.4 а.п.51-54).

Таким чином, висновок місцевого суду про необхідність повернення прокурору обвинувального акта колегія суддів уважає помилковим.

Допущені першою судовою інстанцією порушення вимог кримінального процесуального закону є істотними, оскільки перешкодили ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, що відповідно до п.3 ч.1 ст.409 КПК України є підставою для його скасування.

Ураховуючи викладені вище обставини та особливості необхідного процесуального руху справи після скасування судового рішення (необхідність продовження подальшого здійснення судового провадження), оскаржувану ухвалу належить скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Під час нового розгляду слід урахувати наведене вище, здійснити судове провадження відповідно до вимог КПК України, за наслідком чого ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.

Отже, апеляційна скарга з доповненнями підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів апеляційного суду,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями прокурора ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Чугуївського міського суду Харківської області від 10 грудня 2024 року про повернення обвинувального акта щодо ОСОБА_10 й ОСОБА_9 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

С у д д і:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4