Номер провадження: 11-кп/813/596/25
Справа № 522/7153/19
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

захисника ОСОБА_11 ,

захисника ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_11 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_13 , яка діє в інтерсеах обвинуваченого ОСОБА_8 , на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 08 січня 2024 року за матеріалами об`єднаних кримінальних проваджень за №0000140 від 23.01.2019 року, за №0000096 від 07 січня 2019 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.3 ст. 186, ч.2 ст. 187, ч.3 ст. 187 КК України,-

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Першотравенськ Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187, ч.3 ст. 187 КК України,-

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Благоєве Іванівського району Одеської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_4 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

- у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених, ч.2 ст. 186, ч.3 ст. 186, ч.2 ст. 187, ч.3 ст. 187 КК України,-

установив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Зазначеним вироком суду:

ОСОБА_9 визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.3 ст. 186, ч.2 ст. 187, ч.3 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання:

- за ч.2 ст. 186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

- за ч.3 ст. 186 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

-за ч.2 ст. 187 КК України у виді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацію майна, яке є у його власності;

-за ч.3 ст. 187 КК України у виді 7 (семи) років 1 (одного) місяця позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є у його власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_9 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді 7 (семи) років 1 (одного) місяця позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є у його власності.

ОСОБА_7 визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187, ч.3 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання:

-за ч.2 ст. 186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

-за ч.2 ст. 187 КК України у виді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацію майна, яке є у його власності;

-за ч.3 ст. 187 КК України у виді 7 (семи) років 1 (одного) місяця позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є у його власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_7 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді 7 (семи) років 1 (одного) місяця позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є у його власності.

ОСОБА_8 визнано винним у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.3 ст. 186, ч.2 ст. 187, ч.3 ст. 187 КК України, та призначено йому покарання:

-за ч.2 ст. 186 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі;

-за ч.3 ст. 186 КК України у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі;

-за ч.2 ст. 187 КК України у виді 7 (семи) років позбавлення волі з конфіскацію майна, яке є у його власності;

-за ч.3 ст. 187 КК України у виді 7 (семи) років 1 (одного) місяця позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є у його власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначено ОСОБА_8 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень у виді 7 (семи) років 1 (одного) місяця позбавлення волі з конфіскацією майна, яке є у його власності.

Запобіжний захід ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 залишено тримання під вартою.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 визначено обчислювати з 26 січня 2019 року, тобто з моменту їх фактичного затримання.

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 06.01.2019, приблизно о 21 годині 00 хвилин, ОСОБА_8 разом із ОСОБА_9 , заздалегідь маючи спільний злочинний умисел на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з проникненням до житла, прибули за адресою: АДРЕСА_5 .

Приступивши до реалізації вказаного спільного умислу, діючи до заздалегідь розробленого плану та розподіливши злочинні ролі, ОСОБА_9 зателефонував потерпілій ОСОБА_14 під приводом отримання послуг масажу з метою безперешкодного проникнення до житла останньої, куди прибув приблизно о 22 годині 00 хвилин у вказаний день. Перебуваючи у приміщенні вказаної квартири, скориставшись тим, що ОСОБА_14 зайшла до ванної кімнати, ОСОБА_9 відчинив вхідні до приміщення квартири двері та надав доступ для ОСОБА_8 .

Реалізуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_8 в момент, коли ОСОБА_14 вийшла з ванної кімнати, з метою подолання супротиву від останньої, наніс їй удар кулаком правої руки в область обличчя та спитав, де в квартирі перебувають цінні речі.

Усвідомлюючи своє безпорадне становище та чисельну перевагу, ОСОБА_14 погодилась віддати ОСОБА_9 та ОСОБА_8 цінні речі, при цьому попросила дозволу вмити обличчя, на що останні погодились та в цей час ОСОБА_14 вибігла з приміщення квартири та стала просити про допомогу.

Залишившись в квартирі, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 , продовжуючи виконання спільного плану, з корисливих мотивів, визначили предметом свого злочинного посягання ноутбук марки «Dell Inspiron» в корпусі чорного кольору, вартістю 12000 грн., та мобільний телефон марки «Bravis 37990» в корпусі чорного кольору, вартістю 379 грн. 90 коп., ІМЕІ: НОМЕР_1 з сім-картою всередині оператора мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл» з абонентським номером НОМЕР_2 , що не має цінності для потерпілої, які відкрито викрали та залишили приміщення вищевказаного житла ОСОБА_14 .

Вибігаючи з квартири, ОСОБА_9 першим залишив місце вчинення кримінального правопорушення, після чого ОСОБА_8 , тримаючи в руках викрадене майно, пробігаючи повз ОСОБА_14 штовхнув останню та також залишив місце вчинення кримінального правопорушення.

Даним кримінальним правопорушенням потерпілій ОСОБА_14 завдано матеріальний збиток на загальну суму 12379 грн. 90 коп.

Крім того, 19.01.2019, приблизно о 19 годині 40 хвилин ОСОБА_8 разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , заздалегідь маючи спільний злочинний умисел на напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаним з проникненням до житла, прибули за адресою: АДРЕСА_5 .

Приступивши до реалізації вказаного спільного умислу, діючи до заздалегідь розробленого плану та розподіливши злочинні ролі, ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 назвавшись сусідами, потрапили до приміщення квартири АДРЕСА_1 , розташованої за вказаною адресою, належної потерпілій ОСОБА_14 , де ОСОБА_7 став біля вхідних дверей з метою недопущення виходу потерпілої за межі приміщення, та в цей час ОСОБА_9 та ОСОБА_8 пройшли до кімнати.

В цей час ОСОБА_9 та ОСОБА_8 помітили, що в квартирі перебуває раніше незнайомий їм ОСОБА_15 , майно якого було визначено предметом злочинного посягання.

Реалізуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_15 та наніс йому удар кулаком в область лівого плеча, після чого обшукав кишені штанів останнього, з яких відкрито, з корисливих мотивів, використовуючи чисельну перевагу, викрав мобільний телефон марки «Lenovo» в корпусі чорного кольору ІМЕІ 1,2: НОМЕР_3 ; НОМЕР_4 , вартістю 2000 грн., з сім-картою всередині оператора мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар» з абонентським номером НОМЕР_5 , що не має цінності для потерпілого та грошові кошти у розмірі 1500 грн. та передав ОСОБА_7 .

Крім того, в цей саме день та час, продовжуючи реалізацію спільного злочинного плану, ОСОБА_8 взяв зі стола кухонний ніж та схопив ОСОБА_14 за руку, при цьому погрожуючи ножем, що остання сприйняла як реальну небезпеку для свого життя та здоров`я, разом з ОСОБА_9 , який знаходився поруч для забезпечення чисельної переваги, наказали віддати їм банківську картку та мобільний телефон, які ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_7 попередньо визначили предметом свого злочинного посягання. В цей час, ОСОБА_7 , у відповідності до спільного плану, продовжував перебувати біля вхідних дверей з метою перешкоджання виходу ОСОБА_14 та ОСОБА_15 з приміщення квартири.

Отримавши від ОСОБА_14 вказані предмети, а саме банківську картку банка «А-банк», при цьому змусивши останню шляхом погрози ножем назвати пін-код від вказаної картки, та мобільний телефон марки «Ergo» в корпусі чорного кольору ІМЕІ: НОМЕР_6 , вартістю 650 грн., з сім-картою всередині оператора мобільного зв`язку ТОВ «Лайфселл» з абонентським номером НОМЕР_2 , що не має цінності для потерпілого, ОСОБА_8 передав вказану картку ОСОБА_9 , який в подальшому зняв з карти грошові кошти в розмірі 11000 грн.

Знявши грошові кошти, ОСОБА_9 повернувся до вищевказаної квартири, де повернув банківську карту ОСОБА_14 та після цього разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_7 залишили місце вчинення кримінального правопорушення.

Даним кримінальним правопорушенням потерпілій ОСОБА_14 завдано матеріальний збиток на загальну суму 11650 грн.

Також, 22.01.2019, у невстановлений час та у невстановленому місці, ОСОБА_9 запропонував ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , діючи умисно, із корисливих мотивів та з метою нападу, спрямованого на заволодіння чужим майном, вчинити розбійний напад на громадянку ОСОБА_16 . Досягнувши згоди щодо пропозиції на вчинення вказаного кримінального правопорушення та в подальшому узгодили роль кожного при його вчиненні.

Відповідно до узгодженого плану, ОСОБА_9 та ОСОБА_8 повинні були здійснити напад на потерпілу, а ОСОБА_7 відволікти увагу для забезпечення раптовості нападу останніх.

Приступивши до реалізації свого узгодженого злочинного плану, ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , близько 19 години 30 хвилин, 23.01.2019, прибули за адресою: м. Одеса, вул. Базарна, 74, де працює ОСОБА_16 та почали спостереження за нею.

Продовжуючи спостереження за потерпілою всі вищевказані особи сіли до маршрутного таксі №87, який рухався сполученням зупинок Одеса-Привоз-с. Орловка, в який до цього зайшла ОСОБА_16 та приблизно о 20 годині 00 хвилин на вищевказаному маршрутному таксі прибули за адресою: м. Одеса вул. Цегельна, де потерпіла ОСОБА_16 вийшла з маршрутного таксі, а ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , не бажаючи відступити від свого злочинного узгодженого плану направились за ОСОБА_16 , яка рухалась по вул. Цегельна в м. Одесі.

ОСОБА_7 знаходячись біля парадної будинку №4 по вул. Цегальна в м. Одесі, діючи згідно попередньо узгодженого плану, окликнув потерпілу, повідомивши їй про те, що вона щось загубила, чим сприяв її зупиненню.

У цей час ОСОБА_9 шляхом нападу на ОСОБА_16 діючи умисно, із корисливих мотивів та з метою нападу, спрямованого на заволодіння чужим майном, за попередньою змовою, погрожуючи застосуванням насильства, небезпечного для життя останньої, яке виразилось у направленні в її бік предмета схожого на пістолет, наказав ОСОБА_8 та ОСОБА_7 обшукати потерпілу та віднайти майно останньої.

Виконуючи наказ ОСОБА_9 , ОСОБА_17 витягнув з кишені шуби потерпілої, мобільний телефон марки Samsung Galaxy J5 (ІМЕІ: НОМЕР_7 ) та (ІМЕІ: НОМЕР_8 ), вартістю 5000 грн., в якому знаходилась сім-карта мобільного оператора «Київстар» № НОМЕР_9 та сім-карта мобільного оператора «Лайфселл» № НОМЕР_10 .

Після чого, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 діючи умисно, із корисливих мотивів та з метою нападу, спрямованого на заволодіння чужим майном, застосувавши фізичну силу повалили потерпілу на землю та переслідуючи свій злочинний умисел, відкрито заволоділи її жіночою сумкою чорного кольору, вартістю 450 грн., в якій знаходились окуляри вартістю 1500 грн., банківська картка «ПриватБанка» на ім`я потерпілої, гаманець чорного кольору, вартістю 120 грн., з грошовими коштами в сумі 900 грн та дві дисконтні картки магазину «Гурман».

Так, після скоєння кримінального правопорушення, ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , бажаючи уникнути відповідальності за вчинення своїх дій, покинули місце скоєння злочину разом із викраденим майном, чим заподіяли матеріальну шкоду потерпілій на загальну суму 7970 грн., яким розпорядились на власний розсуд.

Вимоги апеляційної скарги.

Не погоджуючись із вироком суду, захисник ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , не оспорюючи вини та правильності кваліфікації дій обвинуваченого, звернулась до суду із апеляційною скаргою, зазначивши, що оскаржуваний вирок підлягає зміні в частині призначення покарання, з огляду на наступне:

- за час досудового розслідування та судового розгляду вказаного кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_9 , який з 2019 року перебуває під вартою, багато разів пошкодував про вчиненні кримінальні правопорушення;

- наявні обставини, які пом`якшують покаранняобвинуваченого ОСОБА_9 - щире каяття та визнання вини, та відсутні обставини, які обтяжують покарання;

- обвинувачений має постійне місце мешкання, на обліку у психіатричній лікарні не перебуває та має бажання вступити до лав ЗСУ.

З урахуванням викладеного захисник просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання, та призначити обвинуваченому ОСОБА_9 , покарання у виді обмеження волі та застосувати положення ст. 75 КК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , не оспорюючи вини та правильності кваліфікації його дій, вважає вирок занадто суворим, оскільки є ряд пом`якшуючих обставин, а саме, обвинувачений визнав вину, вчинив кримінальне правопорушення у молодому віці, сирота, виховувався у школі-інтернат, має бажання вступити до лав ЗСУ, просить пом`якшити покарання, призначене вироком суду першої інстанції, застосувавши до обвинуваченого ОСОБА_7 положення ст. 69 КК України.

Не оспорюючи вирок районного суду в частині доведеності вини обвинуваченого та кваліфікації його дій, захисник ОСОБА_13 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , подала апеляційну скаргу, в якій вказує, що вирок є занадто суворий, з огляду на наступне:

- за час досудового розслідування та судового розгляду вказаного кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_8 , який з 2019 року перебуває під вартою, багато разів пошкодував про вчиненні кримінальні правопорушення;

- наявні обставини, які пом`якшують покарання - щире каяття та визнання вини, відсутні обставин, що обтяжують покарання;

- обвинувачений має постійне місце мешкання, на обліку у психіатричній лікарні не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, має бажання вступити до лав ЗСУ.

З урахуванням викладеного захисник просить змінити вирок суду у частині призначеного покарання, та призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у виді обмеження волі із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Позиції учасників судового розгляду

Обвинувачені та їх захисники підтримали подані апеляційні скарги та просили їх задовольнити.

Прокурор заперечувала проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту, просила апеляційні скарги залишити без задоволення, а вирок суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та учасників судового засідання, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновку про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Враховуючи, що висновки суду у вироку стосовно фактичних обставин вчинених кримінальних правопорушень, доведеності вини та правильність правової кваліфікації дій обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 в апеляційних скаргах сторони захисту не оспорюються, то вказані обставини судом апеляційної інстанції не перевіряються.

Що стосується доводів апеляційних скарг сторони захисту стосовно недотримання судом вимог закону в частині призначення покарання обвинуваченим, то вони є необґрунтованими та фактично пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями суду).

Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (зокрема й у справі «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Згідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК України розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення. Тобто поняття «особа обвинуваченого» вживається у тому ж значенні, що й у п. 3 ч. 1 ст. 65 КК України поняття «особа винного».

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Призначаючи покарання обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , суд першої інстанції, на виконання приписів зазначеної вище норми кримінального закону та положень судової практики, врахував: ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушення; характеристику особи обвинувачених; конкретні обставини справи - повне визнання вини, щире каяття та часткове відшкодування шкоди, а також відсутність обставин, які обтяжують покарання.

На підставі наведених даних суд дійшов висновку про необхідність призначення обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , кожному окремо, мінімального покарання, передбаченого санкціями інкримінованих кримінальних правопорушень у виді позбавлення волі, яке необхідне відбувати реально. На думку апеляційного суду, вид та розмір покарання, яке призначене судом першої інстанції, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинувачених, які утворять у них готовність до самокерованої правослухняної поведінки. Колегія суддів не вбачає підстав, які вказували б на неправильність застосування судами закону України про кримінальну відповідальність, що призвело б до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особам обвинувачених через суворість.

Апеляційний суд звертає увагу, на підвищену суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень, оскільки обвинувачені ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , своїми умисними діями вчинили ряд посягання одне з найцінніших соціальних благ право власності, з корисливих мотивів. При цьому, кількість епізодів злочинної діяльності, вчинених, зокрема, відносно жінки, яка, очевидно для останніх була фізично слабшою та не матиме можливості протидіяти їх незаконним діям, демонструє високий ступінь соціальної небезпечності обвинувачених.

Надаючи оцінку твердженням апеляційним скаргам захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , та захисника ОСОБА_13 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , щодо необхідності врахування таких пом`якшуючих обставин, як - щире каяття та визнання вини, апеляційний суд зазначає, що з оскаржуваного рішення убачається, що зазначені обставини, вже були враховані судом першої інстанції при призначенні обвинуваченим покарання у мінімальних межах санкцій інкримінованих кримінальних правопорушень.

Водночас слід зауважити, що вчинення ОСОБА_7 кримінального правопорушення у наслідок тяжких особистих обставин, оскільки він є дитиною, яка позбавлена батьківського піклування та виховувався у школі-інтернат, як зазначає захисник ОСОБА_11 в апеляційній скарзі, є недоречним, оскільки вказане не може зумовити вчинення кримінальних правопорушень та вважатися обставиною, яка пом`якшує покарання. При цьому, обвинувачений ОСОБА_7 на момент вчинення кримінальних правопорушень, будучи особою працездатного віку та немаючого жодних обмежень та протипоказань за станом здоров`я до праці, ніде не працював та суспільно-корисною працею не займався, постійного законного джерела прибутку не мав.

Доводи сторони захисту про бажання обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , проходити військову службу, вступити до лав ЗСУ, є голослівними, оскільки вони не зверталися з відповідними клопотаннями у порядку ст. 616 КПК України, для постановки на військовий облік та проходження військової служби.

Поряд з цим, колегія суддів роз`яснює обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що після набрання вироком законної сили вони не позбавлені процесуальної можливості звернутись до суду першої інстанції за місцем відбування покарання з клопотанням в порядку, передбаченому ст.537-539 КПК України, про умовно-дострокове звільнення від відбування покарання для проходження військової служби на підставі ст.81-1 КК України.

Апеляційні скарги сторони захисту не містять переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність висновків місцевого суду щодо правильності призначеного обвинуваченим ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 покарання та справедливості обраного їм заходу примусу.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

Істотних порушень вимог КПК України, які б слугували підставами для скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

З огляду на наведене, враховуючи положення ч. 1 ст. 404 КПК України, оскільки апеляційні скарги не містять у собі доказів щодо скасування або зміни вироку, у апеляційного суду, з урахуванням положень ст.ст. 409, 412 КПК, відсутні підстави для скасування вироку, а тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 419, 424, 426, 532 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_10 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , захисника ОСОБА_11 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_13 , яка діє в інтерсеах обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 08 січня 2024 року за матеріалами об`єднаних кримінальних проваджень за №0000140 від 23.01.2019 року, за №0000096 від 07 січня 2019 року, за обвинуваченням ОСОБА_9 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.3 ст. 186, ч.2 ст. 187, ч.3 ст. 187 КК України, ОСОБА_7 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 186, ч.2 ст. 187, ч.3 ст. 187 КК України, ОСОБА_8 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених, ч.2 ст. 186, ч.3 ст. 186, ч.2 ст. 187, ч.3 ст. 187 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженими - у той же строк з моменту отримання копії ухвали.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4