КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 11-кп/824/966/2025 Головуючий у 1-ій інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

законного представника

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційними скаргами прокурора Обухівської окружної прокуратури ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 04 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0003716, -

ВСТАНОВИЛА:

Вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 04 жовтня 2023 року

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шубівка Кагарлицького району Київської області, учня 11 класу ЗОШ І-ІІІ ступенів №2 ім. Василя Павловича Дашенка, неодруженого, маючого повну загальну середню освіту, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначено йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки. Строк відбування покарання ухвалено рахувати з моменту приведення вироку до виконання. Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Судом визнано доведеним, що 02 грудня 2020 року о 23 год. 50хв., ОСОБА_8 , перебуваючи в спальній кімнаті будинку АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_10 , маючи умисел, спрямований на заподіяння будь-яких тяжких тілесних ушкоджень потерпілому, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та бажаючи настання тяжких наслідків, наніс не менше 6 ударів руками в область правої частини обличчя ОСОБА_11 , який на той момент знаходився в положенні лежачи на спині на ліжку і відпочивав, спричинивши потерпілому ОСОБА_11 тілесні ушкодження у вигляді внутрішньочерепної травми головного мозку, що спричинило смерть потерпілого 06.12.2020.

Не погодившись із вироком суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 04.10.2023 скасувати у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. Ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_8 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначити покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі. В решті вирок залишити без змін.

Мотивуючи вимоги апеляційної скарги, прокурор вказує, що поза увагою суду залишились фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення, які в сукупності із даними про особу обвинуваченого ОСОБА_8 , свідчать про те, що призначено покарання, є несправедливим через м`якість.

Захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 04.10.2023 скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

В обгрунтування таких вимог захисник вказує на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків, викладених у вироку фактичним обставинам кримінального провадження, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Зокрема вказує на те, що судом у вироку встановлено, що обвинувачений наніс потерпілому шість ударів, в той же час такі твердження суду суперечать показанням обвинуваченого ОСОБА_8 та свідка ОСОБА_10 , які суд взяв до уваги вибірково, не дав їм належної оцінки як окремо так і в сукупності з іншими доказами. Так, звертає увагу на те що, суд послався на висновок експерта № 791 від 30.12.2020 та висновок експерта № 66-791 від 01.02.2021, яким встановлено не менше ніж шість точок прикладення сили, при цьому допитаний судом експерт ОСОБА_12 , підтримав власні висновки, однак не підтвердив, що ударів було саме шість. Також захисник зазначає, що матеріалами кримінального провадження не встановлено механізм виникнення у потерпілого тілесних ушкоджень та не доведено причинно-наслідковий зв`язок між тілесними ушкодженнями та настанням смерті потерпілого.

Захисник звертає увагу на те, судом першої інстанції допущено порушення п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України, оскільки технічні носії інформації, на яких зафіксовано судові засідання суду першої інстанції, не прослуховуються, більш того, не містять жодної інформації.

Заслухавши доповідь судді, позицію прокурора, яка підтримала свою апеляційну скаргу, заперечувала проти вимог захисника, думку обвинуваченого, його захисника, законного представника, які підтримали свою апеляційну скаргу, заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження, частково дослідивши докази, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційних скарг.

Відповідно до вимог ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене з дотриманням вимог кримінального провадження, передбачених цим Кодексом, на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст.94 цього Кодексу, з наведенням належних та достатніх мотивів і підстав його ухвалення.

Цих вимог закону місцевим судом дотримано в повній мірі.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121КК України, а самезаподіянні умисноготяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, є правильними, оскільки ґрунтуються на зібраних у кримінальному провадженні і перевірених у суді належних і допустимих доказах та детально наведених у вироку, як того вимагає ст. 374 КПК України.

Місцевий суд з достатньою повнотою перевірив усі доводи сторін в судовому засіданні, виклав критичний аналіз окремих доказів. У своїх висновках суд першої інстанції навів мотиви, з яких взяв до уваги одні докази та відкинув інші, доводи сторін, під час судового розгляду отримали об`єктивну та належну оцінку в судовому рішенні, з якою погоджується колегія суддів.

Так, обвинувачений ОСОБА_8 , як в суді першої так і суді апеляційної інстанції, винність свою визнав частково і пояснив, що 02 грудня 2020 року ОСОБА_10 попросила його та ОСОБА_13 , ОСОБА_14 вигнати з її будинку невідому їй особу, який лежав на ліжку п`яний. Вони попросили його вийти з будинку, але він матюкався і будь-яких дій не вчиняв. ОСОБА_8 три разивдарив потерпілого правою чи лівою рукою в область щелепи, потерпілий закривався руками. Після його ударів крові на потерпілому не було. ОСОБА_15 чи ОСОБА_16 обливав потерпілого водою. Заперечував, що від його ударів потерпілий міг померти.

Не зважаючи на таку позицію обвинуваченогощодо часткового визнання винуватості, суд першої інстанції, безпосередньо дослідивши докази, дійшов правильного висновку про наявність у діях обвинуваченого складу інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України.

Такий висновок відповідає наведеним у вироку показанням свідків, експерта, письмовим матеріалам справи.

Так, свідок ОСОБА_10 в суді першої інстанції пояснила, що випадково зустріла ОСОБА_8 , ОСОБА_15 і ОСОБА_16 в м. Кагарлику та попросила допомогти вигнати з будинку незнайомого чоловіка. Вдома вона почала шукати його паспорт, потерілого побачила, коли права частина його обличчя була розбита і було багато крові в кімнаті. Вона викликала швидку медичну допомогу і поліцію. По приїзду працівники медичного закладу надали медичну допомогу потерпілому і говорили, що проломлена голова та щелепа у потерпілого та пропонували останньому проїхати з ними в лікарню для надання медичної допомоги стаціонарно або ранком прийти в лікарню. Потерпілий відмовився. Потім прийшов ОСОБА_17 і на грунті ревнощів три рази вдарив кулаком в праву частину голови потерпілого і вигнав потерпілого з її будинку.

В суді першої інстанціїсвідки ОСОБА_18 та ОСОБА_16 , дали аналогічні показання про те, що бачили як ОСОБА_8 розбудив потерпілого, який лежав на ліжку в кімнаті будинку, і наніс йому: зі слів ОСОБА_18 п`ять ударів, а зі слів ОСОБА_16 - 2 удари, в праву частину голови кулаками. Вони винесли потерпілого, на якому були сліди крові, з будинку без свідомості, щоб ОСОБА_8 не бив потерпілого. ОСОБА_8 під час вказаних дій був сильно емоційним.

В суді першої інстанції свідок ОСОБА_19 , яка є класним керівником в школі, зазначила, що чула від обвинуваченого ОСОБА_8 про те, що він один раз вдарив потерпілого; свідки ОСОБА_20 та ОСОБА_21 - працівники поліції - дали аналогічні показання про те, що приїхали на місце події за викликом, ОСОБА_22 перебувала в стані алкогольного спяніння та сказала, що потерпілого побили три невідомі особи. Не казала, що його бив ОСОБА_23 . Потерпілий відмовився від поліції і медичної допомоги. На обличчі у потерпілого були сліди побиття. Свідок ОСОБА_24 дав показання в судовому засідані, що бачив потерпілого 3 грудня 2020 року близько 18-19 год. в м. Кагарлику в центрі міста. Свідок ОСОБА_25 дала показання про те, що бачила в будинку ОСОБА_10 трьох молодих хлопців і одного мужика, якого обливали водою, а ОСОБА_10 кричала, щоб його не зачіпали. Свідок ОСОБА_17 дав показання в судовому засіданні, що не співмешкав з ОСОБА_10 близько двох років, але інколи приходить до неї. Бачив через вікно невідомого чоловіка, але не бив його.

Винністьобвинуваченого у вчиненні інкримінованого злочину, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, повністю доводиться безпосередньо дослідженими у судовому засіданні доказами, а саме: даними протоколу огляду місця події від 4.12.2020 року з ілюстрованою таблицею до нього, яким встановлено, що на місці вчинення злочину виявлено на постільній білизні і поряд з ліжком плями речовини бурого кольору, схожі на кров; даними рапорту поліцейського ОСОБА_26 від 4.12.2020 року і даними протоколу огляду місця події від 4.12.2020 року, ілюстрованою таблицею до нього, яким встановлено, що біля адміністративної будівля Кагарлицької філії ПАТ « Київолгаз»лежав охайно одягнений без свідомості потерпілий з ознаками побиття і був виявлений 4.12.2020 року о 7 год. 04 хв; даними протоколу огляду компакт-диску з відеозаписами камер відео-спостереження «Безпечне місто» та перегянутим відеозаписом, що у період часу з 18 год.48 хв 3.12.2020 року по 4 год.13 хв. 4.12.2020 року потерпілий ОСОБА_11 ходив вулицями м.Кагарлика; даними висновку експерта №791 від 30.12.2020 року про те, що смерть ОСОБА_11 настала від внутрішньочерепної травми, що проявилася крововиливами під оболонку, в тканину та в шлуночки головного мозку зі стисненням його субдуральною гематомою. На це вказують: синці, садно, рани, крововиливи на голові, крововиливи під оболонки, в тканину та в шлуночки головного мозку, наявніть зготків між твердою мозковою оболонкою та м`якими мозковими оболонками справа, з наявністю в проєкції них майданчика сплощення головного мозку з незначним зміщенням його справа наліво, наявність згортків крові між твердою мозковою оболонкою та м`якими мозковими оболонками справа, які видалені під час операції; набряк-набубнявіння головного мозку; даними висновку експерта №66-791 від 1.02.2021 року про те, що смерть ОСОБА_11 настала від внутрішньочерепної травми, що проявилася крововиливами під оболонку, в тканину та в шлуночки головного мозку зі стисненням його субдуральною гематомою. Ця травма перебуває у прямому причинному зв`язку з настанням смерті потерпілого і могла виникнути від ударів руками по голові потерпілого та має ознаки тяжких тілесних ушкоджень. Локалізація та характер ушкоджень дають змогу вважати, що мало бути не менше ніж шість точок прикладення сили. Не виключена можливість, що після отримання вказаної травми потерпілий міг здійснювати активні дії; даними протоколу проведення слідчого експеримента від 7.12.2020 року та переглянутим відеозаписом на оптичному диску вказаної слідчої дії,на якому зафіксовано, що неповнолітній свідок ОСОБА_18 ІНФОРМАЦІЯ_2 на місці вчинення злочину показав і розповів, як обвинувачений спитав потерпілого, який лежав на кроваті, як його звати і, не отримавши відповіді наніс йому обома руками близько 8 ударів в обличчя, від чого потерпілий втратив свідомість, а вони з ОСОБА_16 відтягнули обвинуваченого від потерпілого; даними висновку експерта №68-791 від 2.02.2021 року про те, що знайдені при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_11 ушкодження могли виникнути за обставин, вказаних свідком ОСОБА_18 під час проведення слідчого експеримента від 7.12.2020 року; даними протоколу проведення слідчого експерименту від 7.12.2020 року та переглянутим відеозаписом вказаної слідчої дії, де неповнолітній свідок ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_3 на місці вчинення злочину показав і розповів, що бачив, як обвинувачений будив потерпілого, який лежав на ліжку і наніс йому обома руками близько 5 ударів в обличчя, від чого потерпілий втратив свідомість; даними висновку експерта №69-791 від 2.02.2021 року підтверджується, що знайдені при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_11 ушкодження могли виникнути за обставин, вказаних свідком ОСОБА_27 під час проведення слідчого експеримента від 7.12.2020 року; даними висновку експерта №67-791 від 2.02.2021 року підтверджується, що знайдені при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_11 ушкодження не виключають можливість їх виникнення за обставин, вказаних підозрюваним ОСОБА_8 у протоколі допиту його від 7.12.2020 року; даними протоколу огляду предметів від 17.02.2021 року та висновкуексперта від 5.02.2021 року №СЕ-19/111-21/1780-КТ; даними висновку судово-психіатричного експерта №29 від 20.01.2021 року підтверджується, що ОСОБА_8 під час вчинення злочину міг усвідомлювати мвої дії та керувати ними і в даний час може усвідомлювати мвої дії та керувати ними. У нього ознак психічного захворювання не виявлено. Під час вчинення злочину він на психічне захворювання не страждав, в тому числі не перебував в тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності; даними висновку судово-психіатричного експерта №30 від 4.02.2021 року підтверджується, що в показах ОСОБА_8 під час допиту в якості підозрюваного ознак фантазування не виявлено.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що показання свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , інших свідків, експерта ОСОБА_28 , надані стороною обвинувачення письмові докази у своїй сукупності підтверджують всі обставини, що підлягають доказуванню, ними встановлено подію злочину, винуватість обвинуваченого та інші обставини, зазначені у ст. 91 КПК України. Вказані докази зібрані у порядку, встановленому ст. 93 КПК України, жодних обставин, передбачених ст. 87 КПК України, з якими закон пов`язує недопустимість доказів як таких, що отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, не встановлено.

Місцевим судом дано оцінку всім зібраним у кримінальному провадженні доказам, переконливо наведено мотиви, за яких судом взято до уваги одні докази та відкинуто інші. Зокрема показання свідка ОСОБА_10 , не узгоджуються з іншими дослідженими судом доказами та спрямовані на применшення відповідальності обвинуваченого.

Твердження сторони захисту про те, що суд вибірково взяв до уваги одні докази, і безпідставно відкинув інші, - є неспроможними, оскільки суд першої інстанції, оцінюючи надані докази, у повній мірі дотримався вимог кримінального процесуального закону, і доводи апеляційної скарги цього не спростовують.

Доводи апеляційної скарги захисника про те, що матеріалами кримінального провадження не встановлено конкретної кількості нанесених потерпілому тілесних ушкоджень, механізму їх нанесення, а також причинно-наслідкового зв`язку між тілесними ушкодженнями та настанням смерті потерпілого, не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються дослідженими судом першої інстанції висновками експерта №791 від 30.12.2020, №66-791 від 1.02.2021 року, №68-791 від 2.02.2021 року, №69-791 від 2.02.2021 року, №67-791 від 2.02.2021 року, а також показаннями експерта, який підтвердив складені ними висновки, оскільки механізм нанесення тілесних ушкоджень та їх кількість, узгоджується з дослідженими місцевим судом даними протоколів проведення слідчих експериментів за участі свідків ОСОБА_18 , ОСОБА_16 , з відеозаписами.

Переконливих підстав сумніватися у належності та допустимості вказаних висновків експерта, якими встановлено кількість завданих потерпілому ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, механізм їх нанесення, а також причини настання смерті потерпілого, захисником в апеляційній скарзі не наведено.

Доводи сторони захисту про те, що окрім обвинуваченого ОСОБА_8 , удари потерпілому ОСОБА_11 наносив ще хтось, у тому числі ОСОБА_17 , є неспроможними, оскільки така позиція сторони захисту не підтверджуються жодними дослідженими судом першої інстанції доказами.

Не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції і доводи захисника про порушення судом першої інстанції вимог п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України, оскільки, на вимогу апеляційного суду місцевим судом надано архівну копію технічного носія інформації, на якому зафіксовано перебіг судових засідань суду першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів погоджується з належно вмотивованими висновками суду першої інстанції про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, доведена поза розумним сумнівом належними та допустимими доказами, а доводи апеляційної скарги сторони захисту не спростовують правильності висновків суду першої інстанції і не містять переконливих доводів, які б вказували на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до положень ст.ст.50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Призначене покарання за своїм видом та розміром повинно бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Вказаних вимог закону, при призначенні покарання ОСОБА_8 місцевим судом дотримано в повній мірі.

З вироку суду вбачається, що, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину,особу обвинуваченого, який задовільно характеризується за місцемпроживання і навчання, є позитивна динаміка в його поведінці у зв`язку з наміромзакінчити школу і здобути професію, дотримуватися правомірного способу життя, відсутність обставин, які обтяжують покарання, наявність кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме:вчинення злочину неповнолітнім і добровільне відшкодування спричиненої шкоди; та дійшов висновку про можливість призначити основне покарання іззастосуваннямст.69 КК України, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті 121 ч.2 КК України у виді позбавлення волі строком на три роки.

На переконання колегії суддів, призначене ОСОБА_8 покарання, в повній мірі відповідає меті покарання у розмінні ст. 50 КК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора про те, що судом не враховано в повній мірі обставини вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду матеріалів кримінального провадження.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції ухвалити законний та обґрунтований вирок, перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку колегією суддів не виявлено.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість доводів і вимог поданих апеляційних скарг, а відтак не вбачає підстав для зміни чи скасування вироку.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 409, 413, 414 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора ОСОБА_6 , захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 04 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України - без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

______________ ____________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4