Справа № 308/6694/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі :

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

розглянувши клопотання представника заявника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна накладеного ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 червня 2025 року, у кримінальному провадженні від 06 лютого 2025 року за №0000014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.201-2 КК України, -

встановив:

До Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 18 липня 2025 року надійшло клопотання представника заявника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна накладеного ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 червня 2025 року, у кримінальному провадженні від 06 лютого 2025 року за №0000014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.201-2 КК України.

В обґрунтування клопотання представник заявника ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 посилається на те, що ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 09 червня 2025 р. при розгляді справи № 308/6694/25 задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на грошові кошти в сумі 3500 дол.США.

Адвокат зазначає, що вилучені грошові кошти в сумі 3500 дол.США, належать дружині ОСОБА_5 - ОСОБА_3 , які вона отримала від продажу (відчуження) автомобіля у 2024 році та є її власними особистими заощадженнями, що підтверджується поданою нею декларацією про доходи за 2024 рік.

Вилучені грошові кошти вона зберігала в своєму будинку за адресою АДРЕСА_1 , який вона отримала у спадок та є його єдиним власником. Право володіння, користування та розпорядження ОСОБА_3 власним майном було порушено.

Вилучені грошові кошти, не містять ознаки підробки або даних що такі, отримані не в установленому законом порядку, а відтак підстав для накладення арешту на них немає.

Окрім цього, вищезгадані вилучені кошти, не мають жодного відношення до вчинення кримінального правопорушення, яке розслідуються в рамках кримінального провадження № 0000014. Грошові кошти не були об`єктом ідентифікації за наявними матеріалами НСРД, не є предметом злочину, а стороною обвинувачення жодним чином не обґрунтовано та не доведено незаконність їх походження. Обмеження ОСОБА_3 , як законного володільця вилученого майна в можливості розпорядження вказаним майном без жодних на те причин та правових підстав призводить до порушення гарантованого ст. 41 Конституції України права власності на його майно, яке є непорушним.

3 врахуванням наведеного, адвокат просить скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 09 червня 2025 р. при розгляді справи № 308/6694/25 задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на грошові кошти в сумі 3500 дол.США.

В судове засідання заявник та її адвокат не з`явилися, про розгляд клопотання повідомлені у встановленому законом порядку. Через канцелярію суду адвокат подав заяву в якій просить клопотання задовольнити та провести розгляд без їх участі.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.

Неявка належним чиномм повідомленого прокурора не перешкоджає розгляду сказаного клопотання, а тому слідчий суддя вважає за необхідне розглянути клопотання у йоговідсутності .

Слідчий суддя, дослідивши та проаналізувавши матеріали клопотання, приходить до висновку, що клопотання про скасування арешту майна, підлягає до задоволення з наступних підстав.

За правилами ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Накладення арешту на певне майно може бути здійснено лише за наявності передбачених у КПК України нормативних підстав, а саме за ст.170 КПК України за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що таке майно: є речовим доказом злочину; підлягає спеціальній конфіскації; підлягає конфіскації як покарання чи заходу кримінально-правового характеру щодо юридичних осіб; для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. При цьому, можливість накладення арешту за відповідними змінами до ст.170 КПК України окремо встановлюється для: 1) підозрюваного, обвинуваченого, засудженого; 2) третіх осіб; 3) для юридичних осіб щодо яких застосовуються заходи кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст.170 КПК України, арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб з метою забезпечення можливої конфіскації майна або цивільного позову.

Згідно ст.174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Слідчим суддею встановлено, що за ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 09 червня 2025 р. при розгляді справи № 308/6694/25 задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на грошові кошти в сумі 3500 дол.США.

Клопотання заявника аргументовано тим, що підстав на арешт та утримання майна на яке накладено арешт в рамках вказаного провадження не має, оскільки арештовані грошові кошти належать ОСОБА_3 , є її заощадженнями. При цьому остання жодного процесуальног статусу у вказаному кимінальному провадження не має.

Варто зазначити, що в кримінальному провадженні існує два види інтересів: суспільні інтереси, на захист яких спрямована система кримінальної юстиції; особисті інтереси підозрюваного, обвинуваченого, інших учасників кримінального провадження, які мають бути гарантовано захищені від неправомірних посягань.

Забезпечення балансу цих інтересів, по суті, є одним з найважливіших завдань кримінального провадження. Так, у ст. 2 КПК зазначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Досягнути такого балансу можна лише за умови існування і дотримання певних правил, визначених у законі, які в своїй сукупності створюють систему гарантій від порушення прав особи, що опинилась у сфері дії кримінального провадження.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти Росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права».

Між тим, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч.3 ст.28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "ОСОБА_5 та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Відповідно до ч.3 ст.22 КПК України слідчий суддя під час кримінального провадження не може одночасно виконувати функції державного обвинувачення, захисту і судового розгляду. Так, функції з доведення обґрунтованості поданого клопотання, наявності підстав для його задоволення процесуальним законом покладено виключно на ініціатора такого клопотання, в даному випадку - власника майна, разом з тим сторона обвинувачення у випадку не згоди з даним клопотанням зобов`язана належним чином її теж обґрунтувати. Відтак слідчий суддя розглядає клопотання на підставі тих доказів, які слідчому судді і представлені. При цьому, жоден учасник не був позбавлений можливості надати їх безпосередньо в судовому засіданні.

Викладені обставини свідчать, про те, що слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Слідчим суддею під час розгляду клопотання встановлено, що органом досудового розслідування, власнику грошових коштів про підозру у вказаному провадженні не оголошено. Стороною обвинувачення не доведено значення речового доказу грошових коштів у вказаному кримінальному провадженні, здобуття таких злочинним шляхом та необхідність подальшого втручання у володіння власником своїм майном.

Слідчий суддя приходить до висновку про відсутність в кримінальному провадженні даних, які б виправдовували подальше втручання держави у право на мирне володіння майном, у зв`язку з чим вважає доцільним частково скасувати арешт майна, не вбачаючи підстав для подальшого застосування вказаного заходу забезпечення кримінального провадження. в цій частині.

На підставі викладеного і керуючись ст. 107, 170 -174 КПК України, слідчий суддя,-

ухвалив:

Клопотання представника заявника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна - задовольнити .

Скасувати арешт, застосований ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 09 червня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 06 лютого 2025 року за №0000014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.201-2 КК України вчастині грошових коштів в сумі 3500 дол.США.

Повернути грошові кошти в сумі 3500 дол.США власнику ОСОБА_3 або її представнику за дорученням..

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1