Дата документу 03.06.2025 Справа № 317/4282/24
ЗАПОРІЗЬКИЙ Апеляційний суд
Провадження №11-кп/807/675/25 Головуючий у 1-й інстанції - ОСОБА_1
Єдиний унікальний № 317/4282/24Доповідач у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 13 травня 2025 року про продовження строку тримання під вартою

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Балабине Запорізького району Запорізької області, зареєстрований та проживає у АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.115, ч.4 ст.296, ч.2 ст.263 КК України,

ВСТАНОВИЛА

Вказаною ухвалою районного суду до 11.07.2025 року включно продовжено строк тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі захисник просила ухвалу суду скасувати, постановити нове судове рішення, яким застосувати до обвинуваченого не пов`язаний з триманням під вартою запобіжний захід. Свої вимоги мотивувала тим, що оскаржуване судове рішення не відповідає повноті судового розгляду, а висновки суду не узгоджуються із фактичними обставинами кримінального правопорушення. Існування передбачених ст.177 КПК ризиків щодо обвинуваченого не обґрунтовано. Апелянт посилається на необґрунтованість підозри, недоведеність пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення і невизнання останнім винуватості. Обвинувачений є особою раніше не судимою, одружений та має постійне місце проживання. Захисник зазначає про незадовільний стан здоров`я ОСОБА_7 та наявність у нього ряду тяжких захворювань. При цьому сама по собі лише тяжкість пред`явленого обвинувачення не може бути самостійною підставою для тримання особи під вартою.

Прокурор у кримінальному провадженні та обвинувачений були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду. Клопотання про забезпечення їх участі в апеляційному розгляді не надходило. Тому колегія суддів, з огляду на положення ч.4 ст.422-1 КПК вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд без участі прокурора та обвинуваченого.

Заслухавши доповідь судді про сутність судового рішення та аргументи скарги; з`ясувавши позицію захисника, яка повністю підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги та наполягала на її задоволенні; перевіривши матеріали провадження і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

В провадженні Комунарського районного суду м.Запоріжжя перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні передбачених ч.1 ст.115, ч.4 ст.296, ч.2 ст.263 КК кримінальних правопорушень.

Прокурор звернувся до суду з клопотанням про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 строку тримання під вартою.

Суд першої інстанції, продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченого, виходив з того, що у справі існують передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК ризики. При цьому жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків та не здатний нівелювати встановлені ризики.

Колегія суддів погоджується із таким рішенням суду першої інстанції, виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст.177 КПК підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він обвинувачується.

Згідно із ч.1 ст.183 КПК тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти передбаченим ст.177 КПК ризикам.

За змістом ст.199 КПК, розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, суд має з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Під час вирішення питання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою суд, крім наявності зазначених у ст.177 КПК ризиків, зобов`язаний оцінити та врахувати й передбачені ст.178 КПК обставини, зокрема тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому в разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується, міцність його соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця роботи та дані, які його характеризують.

На переконання судової колегії, рішення суду про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 ґрунтується на вказаних вимогах кримінального процесуального закону.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності передбачених ст.177 КПК ризиків, суд першої інстанції правильно встановив, що на теперішній час наявні ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК дії, і для їх запобігання необхідно продовжити строк тримання під вартою ОСОБА_7 .

На переконання апеляційного суду, твердження суду першої інстанції про існування вказаних ризиків є обґрунтованими.

Колегією суддів встановлено, що в рамках даного кримінального провадження ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні ряду кримінальних правопорушень різного роду тяжкості, серед яких, з-поміж іншого, є особливо тяжкий проти життя та здоров`я особи і тяжкий злочин проти громадського порядку та моральності, і за їх вчинення передбачено максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 15 років.

З матеріалів провадження вбачається, що обвинувачений раніше не судимий, він офіційно не працевлаштований, законного та стабільного джерела доходу останній не має.

Враховуючи вищевикладене, а також конкретні обставини вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень; з огляду на характер суспільно небезпечних наслідків, спричинених вчиненням даних кримінальних правопорушень, на переконання колегії суддів, існують достатні підстави для висновку, що ОСОБА_7 , опинившись на волі, потенційно може вчинити дії, що охоплюються положеннями п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК.

Відтак, апеляційний суд, усупереч доводам апеляційної скарги, вважає, що прокурором доведено обставини, які виправдовують подальше обмеження права ОСОБА_7 перебувати на волі.

Гарантувати запобігання встановленим ризикам без застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 не вбачається можливим.

У зв`язку із чим, судова колегія вважає, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе забезпечити виконання ОСОБА_7 процесуальних обов`язків та не здатний уникнути настання встановлених уданому провадженні ризиків.

Водночас наведені захисником відомості про сімейний стан обвинуваченого та наявність у нього місця проживання, на переконання колегії суддів, не можуть бути єдиними та беззаперечними підставами для зміни запобіжного заходу, оскільки вказані обставини не здатні у повному обсязі нівелювати ймовірність настання встановлених у даному провадженні ризиків та забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_7 процесуальних обов`язків.

Судова колегія відхиляє заперечення захисника проти обґрунтованості підозри, виходячи з наступного.

Апеляційний суд під час перевірки ухвали про продовження строку тримання особи під вартою, постановленої під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, аналізує лише наявність передбачених ст.177 КПК ризиків, необхідність та доцільність продовження застосування щодо неї обмежувального заходу.

Апеляційний суд критично ставиться до посилання сторони захисту щодо недоведеності пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення, оскільки такі твердження є передчасними. Вказані питання безпосередньо стосуються доказування винуватості чи невинуватості особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, і підлягають оцінці під час розгляду місцевим судом кримінального провадження по суті пред`явленого цій особі обвинувачення.

З аналогічних підстав апеляційний суд не приймає до уваги аргументи захисника щодо невизнання обвинуваченим винуватості.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо незадовільного стану здоров`я обвинуваченого враховуючи наявні матеріали провадження та безпосередньо під час апеляційного розгляду, на переконання колегії суддів, не знайшли свого підтвердження.

Відтак, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду про продовження строку тримання ОСОБА_7 під вартою є законним і обґрунтованим, відповідає характеру і тяжкості інкримінованих діянь та не надає можливості перешкоджання інтересам правосуддя, а також відповідає практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Обставини провадження судом враховано всебічно та у повному обсязі.

Разом з тим, колегія суддів зважає на те, що сама по собі тяжкість пред`явленого ОСОБА_7 обвинувачення не є самостійною підставою для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, натомість судом першої інстанції враховано усі встановлені у даному провадженні обставини у їх взаємозв`язку, з якими кримінальний процесуальний закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою особи.

Даних, які би безумовно унеможливлювали подальше утримання ОСОБА_7 під вартою, матеріали провадження не містять.

Отже, колегія суддів, виходячи з наведених в апеляційній скарзі мотивів, не вбачає законних та обґрунтованих підстав для скасування оскаржуваної ухвали чи зміни запобіжного заходу обвинуваченому за наслідками апеляційного розгляду.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, що тягнуть за собою безумовне скасування ухвали суду першої інстанції, під час апеляційного розгляду не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.407, 418, 419 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Запорізького районного суду Запорізької області від 13 травня 2025 року про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4