Справа № 748/394/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/667/25
Категорія - Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю прокурора ОСОБА_6 ,

захисника-адвоката ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові в порядку дистанційного судового провадження в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 на ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 17 липня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Цією ухвалою, яку було винесено під час судового засідання відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Чернігова, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, з професійно-технічною освітою, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого: 25 червня 2008 року вироком Новозаводського районного суду м. Чернігова за ч. 5 ст. 185, ч. 2 ст. 28 ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 162, ч. 2 ст. 146, ст.70 КК України до 7 років позбавлення волі з конфіскацією усього належного йому майна, звільненого 13 березня 2013 року умовно - достроково на не відбутий строк 1 рік 7 місяців 19 днів, який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 289, ч.2 ст. 187 КК України,

задоволено клопотання прокурора про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів до 15 вересня 2025 року включно, з подальшим утриманням в Державній установі «Івано-Франківська установа виконання покарань № 12» без визначення розміру застави.

Суд першої інстанції дійшов до висновку про необхідність продовження запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави, мотивував це рішення, враховуючи тяжкість інкримінованих обвинуваченому кримінальних правопорушень, з огляду на наявність та продовження існування заявлених у клопотанні прокурора ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обґрунтовують тримання обвинуваченого під вартою.

Не погоджуючись з ухвалою суду захисник-адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , в якій просить ухвалу суду скасувати та обрати щодо його підзахисного інший запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою, із визначенням ряду обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України. В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що жоден з доданих до клопотання документів не доводить факт існування події кримінального правопорушення, а тому не існує обґрунтованої підозри, вона ґрунтується лише на припущеннях. Вказує, що прокурором та судом не враховано безліч фактів, наведених стороною захисту та самим обвинуваченим, які фактично і безумовно змінюють по перше кваліфікацію даного злочину, а в загальному, навіть, виправдовують його підзахисного. Звертає увагу, що ОСОБА_8 самостійно виявив бажання повернутися до України, не дивлячись на те, щодо нього порушено всі норми Європейського права, враховуючи обставини того, що останній вже рік перебуває під вартою. Також зазначає, що стороною обвинувачення не доведено жодних із ризиків, в клопотанні не зазначено, який саме ризик, яким доказом доводиться. Крім того, ОСОБА_8 не має на меті жодним чином ухилятися від дізнання, слідства або суду, перешкоджати встановленню істини у кримінальній справі, вчиняти тиск на потерпілого або продовжити злочинну діяльність. Вказує, що судом Чеської республіки за неодноразовим проханням ОСОБА_8 його було екстрадовано до «Коломийської виправної колонії № 41» і зобов`язано перебувати до вияснення обставин там, та цим запобіжним заходом останнього обмежено в можливості захисту себе у виді проведення одночасного допиту з потерпілим, проведенні слідчого експерименту та іншого роду доказів, які б його виправдали.

Заслухавши доповідача, захисника-адвоката ОСОБА_7 та його підзахисного ОСОБА_8 , які підтримали подану стороною захисту апеляційну скаргу та просили її задовольнити з вказаних в ній підстав, думку прокурора, який просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступного висновку.

На підставі ухвали Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 січня 2023 року ОСОБА_8 16 грудня 2024 року о 18 год. 20 хв. затримано з подальшим утриманням у ДУ «Коломийська виправна колонія (№ 41)».

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 17 грудня 2024 року до ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з подальшим утриманням в ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)».

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 06 січня 2025 року ОСОБА_8 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 09 лютого 2025 року з подальшим утриманням в ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)».

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 лютого 2025 року ОСОБА_8 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 05 квітня 2025 року з подальшим утриманням в ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)».

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 03 квітня 2025 року ОСОБА_8 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 02 червня 2025 року з подальшим утриманням в ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)».

Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 28 травня 2025 року ОСОБА_8 продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 27 липня 2025 року з подальшим утриманням в ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)».

Згідно з положеннями ч.3 ст.331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Розглянувши клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_8 суд не припустився жодних порушень кримінального правопорушення. Під час розгляду клопотання були присутні обвинувачений та його захисник, які висловили свою думку щодо заявленого клопотання.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу, з урахуванням особливостей судового розгляду кримінального провадження, а тому обґрунтованість підозри, коли складений обвинувальний акт і відбувається перевірка доведеності чи недоведеності обвинувачення, апеляційним судом перевірятися не може, оскільки це буде прямим втручанням апеляційної інстанції в розгляд обвинувачення судом першої інстанції.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Більш того, на стадії судового розгляду, при вирішенні питання щодо продовження строку раніше обраного запобіжного заходу, кримінальний процесуальний закон не вимагає від сторони обвинувачення доведення усіх елементів кримінального правопорушення «поза розумним сумнівом». Ці питання є предметом саме судового розгляду обвинувачення, коли усім наданим доказам повинна бути надана оцінка в судовому рішенні за результатами такого розгляду.

З цих підстав, колегією суддів не перевіряються доводи апеляційної скарги захисника щодо недоведеності оголошеної підозри та пред`явленого ОСОБА_8 обвинувачення, а також питання щодо належності й допустимості, наданих стороною обвинувачення доказів та правильності кваліфікації дій обвинуваченого.

Суд, на стадії вирішення клопотання про продовження строку тримання під вартою, не уповноважений на надання оцінки здобутим під час судового розгляду доказам, як безпідставно вважає захисник.

Як вбачається з матеріалів судового провадження, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, одне з яких, згідно ст. 12 КК України є особливо тяжким злочином, за який передбачено безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 8 до 12 років з конфіскацією майна або без такої, а тому саме тяжкість кримінального правопорушення є вагомим доказом існування ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст. 177 КПК України, що обвинувачений може ухилитися від суду, усвідомлюючи тяжкість покарання, яка йому загрожує у разі визнання винуватим. На доведеність цього ризику вказує і те, що ОСОБА_8 був оголошений в міжнародний розшук, був розшуканий та затриманий на території Чеської республіки та виданий на територію України в порядку екстрадиції.

Крім того, колегія суддів погоджується з обґрунтованістю доводів клопотання щодо існування ризику, передбаченого п. 5 ч.1 ст.177 КПК України, оскільки вірогідність продовження злочинної діяльності або вчинення нових кримінальних правопорушень обвинуваченим є досить значною, беручи до уваги схему здійснення ним протиправних дій, та те, що ОСОБА_8 офіційно не працевлаштований та не має постійного джерела доходу, вчинив дані кримінальні правопорушення маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення ряду особливо тяжких злочинів, на розгляді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області перебуває обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні особливо тяжкого злочину.

Продовжуючи строк тримання під вартою, суд вірно врахував, що кримінальне провадження перебуває на розгляді в суді, на час вирішення клопотання прокурора було призначено судовий розгляд, отже, усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, з урахуванням того, що ОСОБА_8 хоча і має місце проживання, проте обвинувачується у вчиненні декількох кримінальних правопорушень, одне з яких є особливо тяжким злочином, що свідчить про наявність обґрунтованих ризиків можливості продовження злочинної діяльності, ухилення від явки до суду.

На час розгляду клопотання прокурора раніше встановлені ризики неналежної поведінки обвинуваченого не зменшились аж настільки, щоб суд мав підстави для обрання іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою.

Викладені захисником доводи не спростовують висновків суду щодо наявності обґрунтованих ризиків неналежної процесуальної поведінки обвинуваченого. Всім наведеним в апеляційній скарзі обставинам, неодноразово була надана оцінка, як під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так і під час продовження строку дії раніше обраного запобіжного заходу, що і зумовлює однаковість змісту судових рішень, адже ні встановлені ризики, ні відомості про обставини вчинення кримінальних правопорушень, ні дані про особу винного, ні доводи сторони захисту не змінились, більш того ці обставини не є тими, які беззаперечно гарантуватимуть належну процесуальну поведінку обвинуваченого, а тим більше не є тими обставинами, які повністю нівелюють заявлені стороною обвинувачення ризики.

Крім того, у розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Тому, з урахуванням тяжкості обвинувачення, обставин вчинення кримінального правопорушення, його суспільної небезпечності для інших осіб, об`єктивних обставин, з яких судовий розгляд не завершений, та даних щодо особи обвинуваченого, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відповідає ризикам та обставинам, що передбачені статтями 177 178 КПК, у їх зіставленні з конкретними фактами, встановленими під час вирішення клопотання прокурора.

Утримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою в ДУ «Коломийська виправна колонія (№ 41)» є обов`язковою умовою його екстрадиції на територію України. Листом Західного міжрегіонального управління виконання кримінальних покарань Міністерства юстиції від 18.04.2025 року, з метою дотримання прав ув`язнених, надано дозвіл на переміщення ОСОБА_8 до ДУ «Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)».

Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, суд має право не визначати розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

З огляду на характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачений ОСОБА_8 та враховуючи вимоги п.1 ч.4 ст.183 КПК України, суд першої інстанції вірно не визначив розмір застави в даному кримінальному провадженні, з чим погоджується і колегія суддів.

Істотних порушень норм КПК України, які могли б стати підставою для скасування судового рішення, апеляційним судом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Чернігівського районного суду Чернігівської області від 17 липня 2025 року про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_8 без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4