У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«04» вересня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції)

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за № 0000344, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 червня 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Секретарка Первомайського (Кривоозерського) району Миколаївської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 січня 2025 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбуття покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік, з покладенням обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України,

- обвинуваченого за ч. 2 ст. 309 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 червня 2025 року ОСОБА_6 засуджений за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 30 січня 2025 року, остаточно призначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 1 місяць.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з часу фактичного затримання обвинуваченого.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави судові витрати за проведення судової експертизи у сумі 1 591,80 грн. Скасовано заходи забезпечення у кримінальному провадженні. Вирішено питання речових доказів.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_7 просить вирок змінити та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком на 1 рік.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник, не оспорюючи кваліфікації дій обвинуваченого, доведеності його вини у вчиненні кримінального правопорушення, вважає, що вирок підлягає зміні у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

На думку захисника, при призначенні ОСОБА_6 покарання суд належним чином не врахував обставини, які пом`якшують покарання, а саме, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, інвалідність та молодий вік обвинуваченого.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

ОСОБА_6 , діючи всупереч Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», який визначає правові та організаційні засади державної політики щодо обігу в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, встановлює порядок державного контролю, повноваження органів виконавчої влади, права та обов`язки фізичних і юридичних осіб у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, діючи з єдиним прямим умислом на незаконне придбання, зберігання без мети збуту, психотропної речовини, з метою особистого вживання психотропного засобу, у невстановлений в ході досудового розслідування час та через невстановлений під час досудового розслідування канал зв`язку, придбав психотропну речовину PVP.

У подальшому, реалізуючи свій намір, направлений на незаконне зберігання психотропних речовин, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки своїх дій та бажаючи їх настання ОСОБА_6 05 квітня 2025 року направився за координатами 48.015072, 30.0821173, які територіально знаходилися у лісистій місцевості, в межах м. Первомайська Миколаївської області, де в кишені куртки, одягненому на ньому, зберігав без мети збуту, до моменту її добровільної видачі співробітникам поліції - особливо небезпечну кристалічну речовину, обіг якої заборонено PVP.

Так, того ж дня 05 квітня 2025 року ОСОБА_6 із психотропною речовиною в кишені куртки, одягненій на ньому, був зупинений працівниками поліції, з якими ОСОБА_6 очікував приїзду слідчо-оперативної групи.

У подальшому 05 квітня 2025 року о 12:50 год за участі понятих, ОСОБА_6 добровільно видав згорток із клейкої стрічки синього кольору із вмістом кристалічної речовини білого кольору, яка відповідно до висновку експерта містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, яка відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України №770 від 06.05.2000 (із наступними змінами), являється психотропною речовиною PVP, віднесеної до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено, масою 0,7738 гр.

Дану психотропну кристалічну речовину (PVP) ОСОБА_6 незаконно придбав та зберігав без мети збуту (для власного вживання).

Суд першої інстанції визнав ОСОБА_6 винним у незаконному придбанні, зберіганні наркотичних засобів, без мети збуту, вчинене особою протягом року після засудження за цією статтею, та кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 309 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Обвинувачений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу, просили пом`якшити обвинуваченому покарання.

Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив вирок суду залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при ухваленні рішення, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом, є обґрунтованим. Наведеним у вироку доказам суд першої інстанції дав належну правову оцінку, правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 309 КК України.

Оскільки фактичні обставини кримінального провадження ніким не оспорюються, колегія суддів не проводить їх аналіз і відповідно до ст. 404 КПК України перевіряє вирок суду першої інстанції лише в межах апеляційної скарги.

Що стосується доводів захисника про призначення ОСОБА_6 занадто суворого покарання, яке на її думку, не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, то вони є безпідставними, з огляду на таке.

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого.

Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Вказані вимоги закону судом першої інстанції дотримані.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , суд першої інстанції врахував характер та ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином.

Обставиною, яка пом`якшує покарання, визнано щире каяття.

Колегія суддів не погоджується з доводами захисника про наявність обставини, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, з огляду на таке.

Активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, як обставина, яка пом`якшує покарання, означає добровільну допомогу слідству будь-яким чином. Визнання обвинуваченим своєї вини та надання правдивих показань не підтверджує наявності такої обставини, яка пом`якшує покарання, як активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Окрім того, суд першої інстанції врахував дані про особу обвинуваченого, який має постійне місце проживання, за місцем проживання скарг на нього не надходило, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, є інвалідом третьою групи, раніше судимий за аналогічний злочин.

Обвинувачений ОСОБА_6 у період іспитового строку знову злочин, пов`язаний з обігом наркотичних засобів, що свідчить про те, що він на шлях виправлення не став та належних висновків для себе не зробив.

За такого, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень можливе у разі призначення йому покарання у межах санкції ч. 2 ст. 309 КК України у виді позбавлення волі.

Підстави вважати призначене покарання занадто суворим немає, оскільки покарання визначено хоча у виді позбавлення волі, але у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч.2 ст. 309 КК України. Рішення суду першої інстанції про призначення обвинуваченому ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на визначений у вироку строк є правильним і достатньо умотивованим, воно узгоджується з вимогами кримінального закону.

Остаточне покарання визначено правильно на підставі ст. 71 КК України, оскільки ОСОБА_6 вчинив злочин в період невідбутого покарання за попереднім вироком.

Всупереч доводам апелянта, колегія суддів зазначає про відсутність підстав для звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України.

Згідно ст.3 ст. 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Оскільки обвинувачений за оскаржуваним вироком вчинив злочин в період іспитового строку, призначеного за попереднім вироком, то з огляду на положення ч. 3 статті 78 КК України, у такому випадку є неможливим повторне звільнення від відбування покарання з випробуванням.

На думку колегії суддів, призначене ОСОБА_6 покарання ґрунтується на положеннях ст. 50, 65, 71, 78 КК України, відповідає принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання та є необхідним для його виправлення та попередження нових злочинів.

За такого апеляційна скарга захисника не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 404, 407, 424, 425, 532 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 03 червня 2025 року щодо ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3