Справа № 587/1847/25
В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця Волинської області, Іваничівського району, смт Іваничі, зареєстрованого та фактично проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 12 січня 2023 року вироком Володимир-Волинського міського суду Волинської області за ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у вигляді 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, за ст. ст. 75, 76 КК України звільнений з іспитовим строком на 3 роки.
за обвинуваченням у скоєнні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11 вересня 2024 року за №261 солдата ОСОБА_5 призначено на посаду стрільця помічника гранатометника 3 десантно-штурмового відділення 3 десантно - штурмового взводу 2 десантно-штурмової роти 1 десантно-штурмового батальйону військової частини НОМЕР_1 та поставлено на всі види забезпечення.
Обвинувачений ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації військової частини НОМЕР_1 , грубо порушуючи встановлений порядок проходження військової служби, в порушення вимог ст. ст. 17, 65 Конституції України, п. п. 1, 2 ст. 1, п. 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, достовірно знаючи, що він є військовослужбовцем і повинен знаходитись за місцем тимчасової дислокації підрозділу, не маючи на те поважних причин, діючи з прямим умислом, з мотивів небажання виконувати обов`язки військової служби та з метою тимчасового незаконного ухилення від її проходження, з особистих мотивів, в умовах воєнного стану, незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, а саме 11 жовтня 2024 року не пізніше 17 год. 00 хв. самовільно залишив місце служби тимчасове місце дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 та у подальшому проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби, не вживаючижодних заходів для повернення у військову частину та виконання службових обов`язків, звернення до правоохоронних, інших державних органів чи органів військового управління з приводу своїх протиправних діянь, за наявності реальної можливості для цього.
11 березня 2025 року приблизно о 10 год. 00 хв. солдат ОСОБА_5 самостійно прибув до Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Сумах) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Полтаві, де заявив про себе та вчинене ним кримінальне правопорушення, чим припинив вчинення кримінального правопорушення.
Так, ОСОБА_5 з 17 год. 00 хв. 11 жовтня 2024 року по 10 год. 00 хв. 11 березня 2025 року обов`язки військової служби не виконував, будь-яких заходів для повернення на службу та продовження несення відповідних обов`язків у зазначений період часу не вживав, а займався особистими справами, не пов`язаними з проходженням військової служби.
Такі дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України самовільне залишення військової частини військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.
Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні свою вину визнав та пояснив, що він є військовослужбовцем і проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , дійсно 11 жовтня 2024 року самовільно залишив військову частину та поїхав додому, де проводив час на власний розсуд, 11 березня 2025 року самостійно з`явився до працівників ДБР. Керівництво про залишення військової частини не повідомляв, розумів, що вказані дії вчиняв не законно. Упродовж вказаного періоду заходів щодо повернення до військової частини не вживав. У вчиненому розкаюється, бажає продовжувати військову службу.
Враховуючи, що ОСОБА_5 у повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину за обставин, викладених в обвинувальному акті, беручи до уваги, що інші учасники судового розгляду також не оспорювали фактичні обставини справи, і судом встановлено, що учасники судового розгляду, в тому числі обвинувачений, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорені.
Таким чином, суд дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_5 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, - самовільне залишення військової частини військовослужбовцем тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.
При обранні покарання обвинуваченому відповідно до ст. 65 КК України суд враховує суспільну небезпечність та ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, який повністю визнав вину, на обліку у лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває, характеризується негативно.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому, відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає те, що обвинувачений щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.
Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченому, є рецедив злочину.
Отже, призначаючи покарання обвинуваченому, суд виходить із положень ст. ст. 50, 65 КК України, враховує принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який є тяжким злочином, відношення особи до скоєного кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, та вважає, що обвинуваченому необхідно призначити розмір покарання, визначений у санкції статті у виді позбавлення волі. Саме таке покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду міста Суми від 13 березня 2025 до ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 09 травня 2025 року.
Ухвалою Сумського районного суду Сумської області від 28 квітня 2025 року обвинуваченому продовжено застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до 26 червня 2025 року.
Водночас суд враховує, що нове кримінальне правопорушення за цим вироком ОСОБА_5 вчинив після постановлення вироку Володимир-Волинським міським судом Волинської області від 12 січня 2023 року, яким він засуджений за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна, на підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки, за яким не відбув покарання.
За таких обставин суд на підставі ч. 1 ст. 71 КК України остаточно визначає ОСОБА_5 покарання за сукупністю вироків та до покарання, призначеного цим (новим) вироком, частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення ОСОБА_5 у вказаному кримінальному провадженні у строк відбування покарання із розрахунку: один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі, з 13 березня 2025 року, тобто з моменту обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Запобіжний захід обвинуваченому у вказаному кримінальному провадженні обрано у виді тримання під вартою.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту його фактичного затримання.
Процесуальні витрати та речові докази у справі відсутні.
Цивільний позов не заявлено.
Керуючись ст. ст. 374-376 КПК України, суд
Визнати винним ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
На підставі ч. 1 ст. 71 КК України шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного за вказаним вироком, невідбутої частини покарання за вироком Володимир-Волинським міським судом Волинської області від 12 січня 2023 року, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 6 (шести) років позбавлення волі.
Запобіжний захід до вступу вироку в законну силу відносно обвинуваченого залишити утримання під вартою, рахуючи строк відбування покарання з 13 березня 2025 року - моменту фактичного затримання.
Зарахувати у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення з 13 березня 2025 року до набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Вирок може бути оскаржено до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом тридцяти днів з дня проголошення з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

Суддя ОСОБА_1