справа №176/1677/25
провадження №1-кп/176/326/25
В И Р О К

Іменем України

07 травня 2025 р. Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в місті Жовті Води в залі суду кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Жовті Води Дніпропетровської області, громадянина України, освіта середньо-спеціальна, одруженого, маючого на утриманні одну неповнолітню дитину, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.164 КК України, відомості про які внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 15.03.2025 року за №0000013, -

за участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.91, - Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст. 51 Конституції України та ст.180 Сімейного кодексу України, - батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст.ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», - кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Однак, ОСОБА_3 , будучи батьком, маючи умисел на злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), достовірно знаючи, що відповідно до рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17.02.2012 (справа №414/53/2012 провадження №2/414/297/2012) він зобов`язаний сплачувати аліменти на користь ОСОБА_6 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, починаючи 12.01.2012 року до досягнення дитини повноліття, умисно порушив право своєї дитини на повноцінне життя та всебічний (фізичний, психічний і соціальний) розвиток.

ОСОБА_6 змінено прізвище на ОСОБА_8 09.08.2013, у зв`язку з укладенням шлюбу.

Постановою головного державного виконавця Жовтоводського міського відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області від 04.09.2014 відкрито виконавче провадження №44620773 з виконання рішення Жовтоводського міського суду від 17.02.2012 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 , аліментів на утримання сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після відкриття виконавчого провадження ОСОБА_3 неодноразово запрошувався до Жовтоводського-П`ятихатського відділу ДВС у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) для вирішення питання щодо сплати аліментів. ОСОБА_3 направлялись розрахунки заборгованості зі сплати аліментів.

Не дивлячись на це, ОСОБА_3 , достовірно знаючи про свій обов`язок сплачувати аліменти та виконувати рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 17.02.2012, будучи працездатним, офіційно не працевлаштувався, інших заходів для виконання рішення суду в період часу з 01.01.2024 по 01.03.2025 не вживав, доходи від тимчасових заробітків не декларував, про джерела доходів державного виконавця не повідомляв, тобто добровільно рішення суду не виконував і, таким чином, умисно злісно ухилився від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини.

Таким чином ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своєї бездіяльності, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи ухилитись від сплати аліментів, систематично і наполегливо не сплачував кошти на утримання свого сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що призвело до виникнення заборгованості за період з 01.01.2024 по 01.03.2025 у сумі 47 831 гривень 00 копійок, що сукупно складає суму виплат більше, ніж за три місяці відповідних платежів.

30 квітня 2025 року між прокурором Жовтоводської окружної прокуратури ОСОБА_10 , якій на підставі ст.36,37 КПК України надані повноваження прокурора у кримінальному провадженні за №0000013, та обвинуваченим ОСОБА_3 , в присутності захисника ОСОБА_5 в порядку, передбаченому ст.ст.468, 469 та 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Відповідно до зазначеної угоди, обвинувачений ОСОБА_3 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в порядку, передбаченому ч. 4 ст. 469 КПК України, надали письмові згоди прокурору у вказаному кримінальному провадженні на укладення угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 .

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_3 відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу України, за ступенем тяжкості відносяться до кримінального проступку. Враховуючи особу винного, наявність обставин, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання: щире каяття, обставин, що обтяжують покарання, відповідно до вимог ст. 67 КК України - відсутні. Сторони домовились про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 узгодженого покарання за ч. 1 ст. 164 КК України - у вигляді пробаціного нагляду на строк 1 (один) рік. Відповідно до ст..59-1 КК України, судом визначаються обов`яз`и, які покладаються на засудженого до пробаційного нагляду.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені обвинуваченому.

Розглядаючи, в порядку п.1 ч.3 ст.314 КПК України, питання про можливість затвердження даної угоди про визнання винуватості, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.ст.468, 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо: 1) кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів; 2) особливо тяжких злочинів, віднесених до підслідності Національного антикорупційного бюро України за умови викриття підозрюваним чи обвинуваченим іншої особи у вчиненні злочину, віднесеного до підслідності Національного антикорупційного бюро України, якщо інформація щодо вчинення такою особою злочину буде підтверджена доказами; 3) особливо тяжких злочинів, вчинених за попередньою змовою групою осіб, організованою групою чи злочинною організацією або терористичною групою за умови викриття підозрюваним, який не є організатором такої групи або організації, злочинних дій інших учасників групи чи інших, вчинених групою або організацією злочинів, якщо повідомлена інформація буде підтверджена доказами.

Угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Прокурор в судовому засіданні вважала, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просила цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання, визначити долю речових доказів.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні також просив вказану угоду з прокурором затвердити і призначити узгоджену в ній міру покарання та інші передбачені угодою заходи, при цьому беззастережно визнав себе винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185 КК України в обсязі обвинувачення, дав згоду на застосування узгодженого виду та розміру покарання. Зазначив, що наслідки укладення та затвердження угоди йому роз`яснені та зрозумілі. Окрім цього, зрозумілі їй наслідки невиконання угоди про визнання винуватості. Укладення угоди є добровільним.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні просив затвердити угоду про визнання винуватості, укладену між обвинуваченим та прокурором в його присутності. Зазначив, що угода про визнання винуватості відповідає вимогам КПК України та КК України.

Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в судове засідання не з`явились, направили до суду заяви про розгляд кримінального провадження за їх відсутності, позовних вимог до обвинуваченого не мають.

Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого ОСОБА_3 повністю і беззастережно визнав себе винуватим, згідно ст.12 КК України, за ч. 1 ст. 164 КК України, відносяться до кримінального проступку.

Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, відповідно до ст.66 КК України, є щире каяття.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.67 КК України не встановлено.

Суд, шляхом проведення опитування сторін кримінального провадження переконався, що укладення угоди між сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дій будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. При цьому, судом з`ясовано, що ОСОБА_3 повністю усвідомлює зміст укладеної з прокурором угоди про визнання винуватості, характер обвинувачення, щодо якого визнає себе винуватим, цілком розуміє свої права, визначені ст.474 ч.4 п.1 КПК України, а також наслідки укладення, затвердження даної угоди, передбачені ст.473 ч.2 КПК України, та наслідки її не виконання, передбачені ст.476 КПК України.

Враховуючи вищевикладене та те, що умови угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_3 , в присутності захисника адвоката ОСОБА_5 , відповідають вимогам КПК України та КК України, суд, врахувавши заслухані доводи сторін кримінального провадження, дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження даної угоди.

За таких обставин, суд вважає доведеним в підготовчому судовому засіданні те, що ОСОБА_3 вчинив злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Дії ОСОБА_3 вірно кваліфіковано за ч. 1 ст. 164 КК України як злісне ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).

Обвинуваченому ОСОБА_3 слід призначити узгоджений сторонами угоди про визнання винуватості вид покарання.

Судові витрати та речові докази відсутні. Інші заходи кримінального провадження не застосовувались.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 314, 373, 374-376, 475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про визнання винуватості від 30 квітня 2025 року у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України, яка укладена між прокурором Жовтоводської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_10 та обвинуваченим ОСОБА_3 у присутності захисника ОСОБА_5 .

Визнати ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 164 КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання за ч. 1 ст. 164 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.

На підставі п. п. 1, 2, 3 ч. 2, п. 4 ч. 3ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_3 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації;

4) виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Вирок може бути оскаржений обвинуваченим, прокурором виключно з підстав, передбачених ст. 394 КПК України.

Роз`яснити ОСОБА_3 , що умисне невиконання угоди є підставою для притягнення до відповідальності, встановленої законом.

Вирок набирає законної сили через тридцять днів з моменту його проголошення, якщо не буде оскаржений.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Жовтоводський міський суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку обвинуваченим, виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 КПК України, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди. Прокурором виключно з підстав призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 КПК України угода не може бути укладена.

Копію повного тексту вироку суду негайно після проголошення його резолютивної частини вручити обвинуваченому, його захиснику та прокурору.

Суддя Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області ОСОБА_11