ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 527/1027/22 Номер провадження 11-кп/814/1229/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого суддіОСОБА_2 ,
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
з секретарем з участю прокурора захисника обвинуваченогоОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтава кримінальне провадження №0000239 за апеляційною скаргою прокурора Чугуївської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_9 на вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 21 січня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_8 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з неповною вищою освітою, неодружений, непрацюючий, судимий,

визнаний винуватим та засуджений за ч.2 ст.121 КК України на 7 (сім) років позбавлення волі.

На підставі ч.1 ст.71 КК України, за сукупністю вироків, до покарання призначеного за даним вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 23 листопада 2021 року та остаточно засуджений на 7 (сім) років 1 (один) місяць позбавлення волі.

Вирішене питання про речові докази.

Згідно з вироком суду, ОСОБА_8 визнаний винуватим у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, що спричинило смерть потерпілого, за таких обставин.

28 березня 2022 року у період часу з 19 до 20 години обвинувачений, перебуваючи біля будинку АДРЕСА_1 , на ґрунті раптово виниклого конфлікту з раніше знайомим місцевим мешканцем ОСОБА_10 , умисно наніс йому не менше дванадцяти ударів руками та ногами в область голови та тулуба, від чого потерпілий впав на землю.

Після чого ОСОБА_8 , тримаючи за ноги потерпілого, переволік його на територію домоволодіння за вказаною вище адресою, де господарю ОСОБА_11 наказав надати ніж, не повідомляючи йому мети і той передав обвинуваченому кухонний ніж.

В подальшому ОСОБА_8 переволік ОСОБА_10 всередину приміщення погребу, який розташований на території цього ж домоволодіння, залишив потерпілого у положенні лежачи обличчям донизу та кухонним ножем наніс три удари у область стегна.

Смерть потерпілого настала на місці злочину від крововтрати внаслідок тяжкого тілесного ушкодження, що небезпечне для життя, у виді скрізної колото-різаної рани правого стегна, з ушкодженням м`яз та кровоносних судин.

На вирок суду обвинувачений та його захисник подавали апеляційні скарги, проте в засіданні апеляційного суду, до закінчення апеляційного розгляду, ОСОБА_8 та захисник, за згодою з обвинуваченим, відмовилися від них.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок суду першої інстанції у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість та ухвалити новий вирок, яким засудити ОСОБА_8 за ч.2 ст.121 КК України на 9 років позбавлення волі, а на підставі ст.71 цього Кодексу призначити остаточне покарання за сукупністю вироків у виді 9 років 6 місяців позбавлення волі.

При цьому зазначає, що судом першої інстанції не в повній мірі враховано дані про особу обвинуваченого, а також конкретні обставини кримінального правопорушення та його наслідки.

Наголошує, що інкримінований злочин вчинений ОСОБА_8 у стані алкогольного сп`яніння.

Звертає увагу на особу обвинуваченого, який неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив новий злочин в період іспитового строку, не має міцних соціальних зв`язків, шкоду не відшкодував та не бажає стати на шлях виправлення.

Вказує про рецидив кримінальних правопорушень.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який вважав за необхідне призначити більш суворе покарання за ч.2 ст.121 КК України, але без застосування приписів ст.71 цього Кодексу, оскільки ОСОБА_8 звільнений від відбування покарання за попереднім вироком у зв`язку з усуненням караності діяння, пояснення обвинуваченого та його захисника, які погодилися з вироком суду, дослідивши матеріали провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до такого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_8 у вчиненні злочину за наведених у вироку обставин та кваліфікація його дій за ч.2 ст.121 КК України в апеляційній скарзі не спростовуються.

Доводи прокурора про необхідність призначення обвинуваченому більш суворого покарання є слушними.

Згідно зі ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Приписами ст.413 КПК України визначені форми неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, серед яких неправильне тлумачення закону, яке суперечить його точному змісту, що може проявлятися у помилках при застосуванні закону при призначенні покарання.

Відповідно до ч.1 ст.420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Статтею 65 КК України встановлено, що при призначенні покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що обтяжують та пом`якшують покарання.

Згідно з ч.2 ст.50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Відповідно до приписів ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Термін «явно несправедливе покарання» вказує на істотну диспропорцію між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про винувату особу.

Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.

Суворо індивідуальний підхід при призначенні покарання з урахуванням характеру і ступеню суспільної небезпеки вчиненого злочину, особи винного і обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання, забезпечує застосування оптимальної моделі кримінального покарання як щодо осіб, які раніше притягувались до кримінальної відповідальності, не стають на шлях виправлення, вчинили нові умисні злочини, так й щодо осіб, які вперше вчинили злочини.

Тобто, залежно від конкретних обставин справи, особи винного, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності суд вправі визначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.

Санкцією ч.2 ст.121 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Як вбачається з матеріалів провадження, обвинувачений хоча і погодився з вироком суду, проте не розкаявся у вчиненому, шкоду не відшкодував.

Поза увагою суду залишився і спосіб вчинення злочину, внаслідок якого настала смерть людини, а саме нанесення потерпілому, що не чинив опору після побиття, безжально проникаючих ударів ножем, що вочевидь свідчить про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого.

З огляду на наведене, враховуючи відсутність обставин, які пом`якшують покарання, а також вчинення ОСОБА_8 умисного тяжкого злочину у стані алкогольного сп`яніння та рецидив кримінальних правопорушень, колегія суддів приходить до висновку, що визначена судом мінімальна міра покарання, передбачена у санкції кримінального закону, не відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, та не є пропорційною характеру вчинених дій і їх небезпечності.

На думку колегії суддів, покарання у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі за ч.2 ст.121 КК України буде необхідним і достатнім для виправлення винного та попередження вчинення нових злочинів і не буде вважатися явно неспівмірним вчиненому протиправному діянню внаслідок м`якості.

Щодо доводів прокурора про необхідність призначення остаточного покарання за сукупністю вироків, колегія суддів зауважує, що 15 січня 2025 року Чугуївський міський суд Харківської області звільнив ОСОБА_8 від відбування покарання, призначеного вироком Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 23 листопада 2021 року у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна відповідальність.

За таких обставин відсутні визначені законом підстави для призначення в даному випадку остаточного покарання за сукупністю вироків на підставі ст.71 КК України.

Отже, вирок суду в частині призначення покарання підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового вироку в зв`язку з неправильним застосуванням місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність, а апеляційна скарга прокурора до часткового задоволення.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 413 та 420 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора Чугуївської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Глобинського районного суду Полтавської області від 21 січня 2025 року щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасувати.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 покарання за ч.2 ст.121 КК України у виді 8 років 6 місяців позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на судове рішення може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4