Справа № 199/7343/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року місто Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючий - суддя ОСОБА_1

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2

за участю:

прокурора - ОСОБА_3

представника потерпілого ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

захисник ОСОБА_6

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 про закриття внесене 05.11.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження №0000044 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності,

В С Т А Н О В И В:

27 травня 2025 року на підставі ст. 35 КПК України, за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000044 від 05.11.2024 року за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, розподілено головуючому судді ОСОБА_1 .

Під час підготовчого судового засідання обвинувачений ОСОБА_5 та захисник ОСОБА_6 звернулися до суду з письмовим клопотанням про закриття на підставі п. 3-1) ч. 1 ст. 284 КПК України, внесеному 21.04.2019 до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження № 0000044 за обвинуваченням ОСОБА_5 у зв`язку із закінченням строків давності притягнення останнього до кримінальної відповідальності за скоєння кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України,

Прокурор ОСОБА_3 не заперечував проти клопотання, оскільки на теперішній час існує підстава для закриття кримінального провадження у відповідності до вимог п. 3-1) ч. 1 ст. 284 КПК України (кримінальне провадження закривається у разі закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, крім випадків вчинення особливо тяжкого злочину проти життя чи здоров`я особи або злочину, за який згідно із законом може бути призначено покарання у виді довічного позбавлення волі), та звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України. Крім того, відповідно до договору, який складений між обвинуваченим та потерпілим, ОСОБА_5 зобов`язується відшкодувати шкоду.

Представник потерпілого ОСОБА_4 у підготовчому судовому засіданні не заперечував, висловив думку про наявність підстав для закриття кримінального провадженнята звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку з закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за скоєння кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України. Йому також відомо, що відповідно до договору, який складений між обвинуваченим та потерпілим, ОСОБА_5 зобов`язується відшкодувати шкоду.

Вислухавши думки учасників судового провадження, дослідивши доводи заявленого стороною захисту клопотання, суд вважає, що клопотання обвинуваченого та захисника підлягає задоволенню, оскільки є всі підстави, передбачені ст. 49 КК України, для звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, виходячи та враховуючи наступне.

Так, ОСОБА_5 , відповідно до обвинувального акту, складеного 26 травня 2025 року, обвинувачується і тому, що «відповідно до проведеного інспекцією з державного контролю за використанням та охороною земель Дніпровської міської ради 24.12.2024 обстеження земельної ділянки за адресою: місто Дніпро, вулиця Вітчизняна, 67б, встановлено факт самовільного зайняття земельної ділянки площею 0,3100 га., яка використовується для розміщення автостоянки та будівель станції технічного обслуговування за відсутністю відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність чи користування (оренду) та за відсутністю вчиненого правочину щодо вказаної земельної ділянки, а також без державної реєстрації права власності на вказану земельну ділянку, права постійного користування і права оренди земельної ділянки та документів, що посвідчують право на земельну ділянку, що є порушенням ст.ст. 125, 126 Земельного кодексу України.

Встановлено, що мінімальна можлива сума шкода від використання самовільно зайнятої ділянки, розташованої за адресою: м. Дніпро, вул. Вітчизняна, 67б, що становить 0,3100 га, складає в загальному розмірі 984464,73 грн., в тому числі по періодам: за 2022 рік = 304 965,14 грн; за 2023 рік = 320517, 40 грн; за 2024 рік = 358982, 19 грн.

ОСОБА_5 , достовірно знаючи про відсутність у нього передбачених законом підстав, а саме: права власності або користування (оренди) земельною ділянкою,- діючи умисно, всупереч ст. 14 Конституції України, ст.ст. 116, 124, 125, 211 Земельного кодексу України, не пізніше як з 16.08.2006 по теперішній час, для особистих потреб, без правовстановлюючих документів, умисно самовільно зайняв земельну ділянку площею 0,3100 га. за адресою: місто Дніпро, вулиця Вітчизняна, 67б, на якій здійснює свою господарську (підприємницьку) діяльність з розміщення станції технічного обслуговування та надання послуг з технічного обслуговування, яка розташована на землях територіальної громади міста в особі Дніпровської (Дніпропетровської) міської ради, спричинивши при цьому майнову шкоду на загальну суму 984464,73 грн.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні ним умисних дій, які виразились у самовільному зайнятті земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному власнику, що кваліфікується за ч. 1 ст. 197-1 КК України.

Вирішуючи заявлене стороною захисту клопотання, суд враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Особі, яка підозрюється, обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення та щодо якої передбачена можливість звільнення від кримінальної відповідальності у разі здійснення передбачених законом України про кримінальну відповідальність дій, роз`яснюється право на таке звільнення.

Підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

У разі, якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачено звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

За правилами ч. 8 ст. 284 КПК України закриття кримінального провадження на підставі, передбаченій п. 1 ч. 2 цієї статті, не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі розгляд кримінального провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Положеннями ч. 4 ст. 286 КПК України визначено, що, якщо під час судового розгляду сторона у кримінальному провадженні звернеться до суду з клопотанням про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Правилами ч. 3 ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Таким чином, за змістом статей 284 - 288 КПК України процесуально-правовими підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, притягнення особи як обвинуваченого, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Судом, на виконання вимог ст. 285 КПК України, обвинуваченому ОСОБА_5 роз`яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності і право заперечувати про закриття кримінального провадження з цієї підстави. Обвинувачений наполягав на задоволенні свого клопотання про звільнення його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, надав свою згоду на закриття кримінального провадження за відповідних підстав тобто підтримав своє клопотання, з яким він із захисником звернувся до суду.

Підставою звільнення особи від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України є лише таке закінчення відповідного строку давності, який сплив до дня набрання законної сил и обвинувальним вироком суду щодо особи, яка вчинила злочин певної тяжкості.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п. 1 постанови «Про практику застосування судом України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005 звільнення особи від кримінальної відповідальності із закриттям справи можливе на будь-яких стадіях судового розгляду справи, за умови вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого Особливою частиною Кримінального кодексу України, та за наявності визначених законодавством матеріально-правових підстав звільнення особи від кримінальної відповідальності

Статтею 44 КК України передбачено, що особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Положеннями ст. 49 КК України визначені строки давності з огляду на тяжкість вчиненого злочину, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання. Строк давності - це передбачений ст. 49 КК України певний проміжок часу з дня вчинення злочину і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою звільнення особи, яка вчинила злочин, від кримінальної відповідальності.

Таким чином, строк давності спливає і під час досудового розслідування, і під час судового провадження, і після проголошення обвинувального вироку суду. Будь-які процесуальні дії протягом цих строків не припиняють їх перебіг. Якщо строк давності сплив до дня набрання законної сили обвинувальним вироком суду, то особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження щодо цієї особи.

Як вбачається з обвинувального акту та матеріалів кримінального провадження, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 197-1 КК України, відповідно до Закону України № 2617-VIII від 22.11.2018 на час скоєння кримінального правопорушення, яке інкриміновано ОСОБА_5 , починаючи з 16.08.2006, та станом на теперішній час , є кримінальним проступком, відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Частиною 1 ст. 197-1 КК України передбачено покарання штраф від двохсот до трьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційний нагляд на строк до двох років.

На теперішній час пунктом 2 частиною 1 статті 49 КК України визначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки - три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі,

Відповідно до п.8 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» №12 від 23.12.2005 особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого.

Матеріально-правовими підставами звільнення від кримінально відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ч.1 ст. 49 КК України строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2-4 ст. 49 КК України).

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду.

У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років. Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Разом з тим згідно із ч. 2 ст. 49 КК перебіг давності зупиняється, якщо особа, яка скоїла злочин, ухилилася від досудового слідства або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання.

Отже, закон, який регулює питання звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (ст. 49 КК), пов`язує зупинення строків давності не з постановами про зупинення слідства, а лише з умисними діями особи, спрямованими на ухилення від слідства.

Згідно з висновком, який міститься в постанові Верховного Суду України від 19.03.2015 №5-1кс15, під ухиленням від слідства або суду з погляду застосування ст. 49 КК слід розуміти будь-які умисні дії, вчинені певною особою з метою уникнути кримінальної відповідальності за скоєний злочин, що змушує правоохоронні органи вживати заходів, спрямованих на розшук і затримання правопорушника (нез`явлення без поважних причин за викликом до слідчого або суду, недотримання умов запобіжного заходу, зміна документів, які посвідчують особу, зміна зовнішності, перехід на нелегальне становище, перебування в тайнику, імітація своєї смерті тощо). Особою, яка ухиляється від слідства або суду, визнається відома цим органам особа (що підтверджується матеріалами кримінальної справи) як така, що скоїла певний злочин і вчинила дії з метою переховування місця свого перебування від слідства або суду. Давність персоніфікована, у зв`язку із чим про ухилення особи від слідства можна говорити лише тоді, коли слідство проводиться щодо конкретної особи. Зупинення перебігу строку давності можливе тільки щодо певної особи, обізнаної про те, що стосовно неї проводиться слідство. Із законодавчого положення про відновлення перебігу строку давності з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання випливає, що особу винного встановлено і здійснюються заходи, спрямовані на встановлення її місцезнаходження.

Відповідно, не визнається такою, що ухиляється від слідства або суду, невідома правоохоронним органам особа, яка скоїла злочин і переховується після цього, а також особа, хоч і відома компетентним органам, але причетність якої до скоєння злочину на момент її зникнення ще не встановлено.

При з`ясуванні, які дії особи мають визнаватись юридично значущим (а не просто фактичним) ухиленням від слідства або суду, треба враховувати, крім усього іншого, кримінально-процесуальний статус особи, яка скоїла злочин. Це має бути особа, яка в установленому порядку визнана підозрюваним або обвинуваченим та яка зобов`язана з`являтись до правоохоронних органів за викликом, перебувати в межах їх досяжності. Зазначена особа усвідомлює, що в неї вже виник юридичний обов`язок постати перед слідством або судом, однак вона ухиляється від виконання такого обов`язку. Разом з тим на особу, яка скоїла злочин, законодавством не покладається обов`язок самовикриття, а тому, якщо вона до моменту виникнення вказаного обов`язку, в порядку реалізації конституційного права на свободу пересування, змінила місце свого проживання (навіть з метою уникнення кримінальної відповідальності), про юридично значуще ухилення від слідства говорити не можна.

Відповідно до ч.1 ст. 281 КПК України, якщо під час досудового розслідування місцезнаходження підозрюваного невідоме або особа перебуває за межами України та не з`являється без поважних причин на виклик слідчого, прокурора за умови її належного повідомлення про такий виклик, то слідчий, прокурор оголошує її в розшук.

Причому підстава для оголошення в розшук під час досудового розслідування може мати місце як у випадку, якщо підозрюваний ухиляється від слідства, так і з інших причин, коли не встановлено його місцезнаходження.

Саме тому зупинення досудового розслідування у зв`язку з розшуком підозрюваного саме по собі ще не може свідчити про ухилення останнього від слідства.

Для застосування положень ч. 2 ст. 49 КК України у такому випадку обов`язково має бути підтверджено факт ухилення підозрюваного від слідства.

Колегією суддів Третьої судової палати ККС у постанові від 24 липня 2019 року (справа № 725/2356/16-к, провадження № 51-2780км18) зауважено, що закон, який регулює питання звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності (ч. 2 ст. 49 КК), пов`язує зупинення строків давності не з постановами про зупинення досудового слідства, а лише з умисними діями особи, спрямованими на ухилення від слідства.

В даному кримінальному провадженні обвинуваченим ОСОБА_5 не вчинялися ніякі дії, які б вказували на його навмисне переховування від органів досудового слідства, а отже у суду відсутні підстави для застосування положень частин 2, 3 ст. 49 КК України.

Також, під час досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження не встановлено фактів вчинення обвинуваченим ОСОБА_5 протягом цих строків нового злочину певного ступеня тяжкості.

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеному в постанові від 24 травня 2018 року у справі № 200/4664/14-к, з системного аналізу норм процесуального законодавства вбачається, що суд повинен невідкладно розглянути клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, якщо під час судового розгляду провадження, що надійшло до суду з обвинувальним актом, одна із сторін цього провадження звернеться до суду з таким клопотанням.

Звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду (імперативна норма) у разі настання обставин, передбачених пунктами 1-4 ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності (справа № 622/96/15-к, провадження № 51-7149км18, Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду).

Також суд зазначає, що відмова суду у звільненні обвинуваченого від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності буде порушенням прав обвинуваченого, що є недопустимим.

Крім цього, така відмова може призвести до порушення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, щодо розгляду справи упродовж розумного строку, що є також неприйнятним.

При цьому, суд має з`ясувати думку сторін щодо закриття справи за такою підставою, у разі згоди підозрюваного, обвинуваченого, підсудного (засудженого) розглянути питання про звільнення останнього від кримінальної відповідальності і виконати вимоги, передбачені статтями 284-288, 314, 315, 337 КПК України.

Судом обвинуваченому роз`яснено, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст. 49 КК України є нереабілітуючою підставою але обвинувачений наполягав на задоволенні свого клопотання та надав згоду на звільнення від кримінальної відповідальності.

Судом не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів на підтвердження підстав для зупинення або переривання строків давності, передбачених частинами 2, 3 статті 49 КК України.

Також суд зазначає, що дотримання умов, передбачених частинами 1-3 ст.49 КК України є безумовним і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим.

Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження (справа) - досудове розслідування, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.

Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.

Цивільний позов не заявлявся.

Долю речового доказу вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Витрати на залучення експерта та складання висновку експертизи в загальній сумі 3210 грн. 87 коп.підлягають віднесенню на рахунок держави.

Керуючись п. 2 ч.1 ст. 49 КК України, п. 1) ч. 1 ст. 284, 285, 288, 314, 350, 369-372 КПК України, суд,

П о с т а н о в и в:

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та захисника ОСОБА_6 задовольнити.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України звільнити від кримінальної відповідальності

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у селищі Новоекономічному, Красноармійського району, Донецької області, громадянина України, з середньо - спеціальною освітою, одруженого, на утриманні малолітніх, неповнолітніх та недієздатних осіб не має, який є підприємцем, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Внесене 05.11.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальне провадження №0000044 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України, - закрити відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 284 КПК України.

Витрати на залучення експерта та складання висновку експертизи в загальній сумі 3210 грн. 87 коп.підлягають віднесенню на рахунок держави.

Відповідно до ст. 100 КПК України - земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Дніпро, вул. Вітчизняна, 67б, що становить 0,3100 га, - передати Дніпропетровській міській раді.

Ухвала суду може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра протягом семи днів з дня її оголошення.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Головуючий суддя: ОСОБА_1

23.06.2025