Справа № 215/7041/24
УХВАЛА
29 квітня 2025 року Тернівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю: секретаря ОСОБА_2 ,
обвинувачених ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
захисників ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
Ухвалою від 03.03.2025 обвинуваченій ОСОБА_5 продовжено строк застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою по 01 травня 2025 року включно, із визначеним розміром застави у розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 121 120 грн.,у разі внесення якої на обвинувачену покладено обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України.
29.04.2025 прокурор подала письмове клопотання про продовження обвинуваченій ОСОБА_5 дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк шістдесят днів із визначеним розміром застави у розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 181 680 грн.Клопотання обґрунтоване тим, що строк перебування обвинуваченої під вартою закінчується, однак винести рішення у вказаному кримінальному провадженні до того часу не є можливим через ряд об`єктивних обставин. Крім того, на сьогодні мають місце ризики, передбачені пунктами 1, 2, 3, 5 частини 1 статті 177 КПК України, що мали місце також під час обрання даного запобіжного заходу та продовженні строку його дії.
У судовому засіданні прокурор підтримала подане нею клопотання про продовження обвинуваченій ОСОБА_5 строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Обвинувачена ОСОБА_5 заперечувала проти клопотання прокурора, просила застосувати до неї більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, а саме: цілодобовий домашній арешт, оскільки прагне спілкуватись із своїми дітьми, які наразі проживають із її колишнім чоловіком у Павлоградському районі.
Захисник обвинуваченої адвокат ОСОБА_7 підтримала позицію своєї підзахисної, просила не задовольняти клопотання прокурора, при цьому вказала, що ОСОБА_5 є працездатною особою і може влаштуватись на роботу, а також у неї є соціальні зв`язки, про що свідчить наявність у останньої малолітніх дітей. Просила застосувати до обвинуваченої домашній арешт з покладенням на останню обов`язків не відлучатись із місця проживання, здати суду на зберігання паспорт громадянина України та закордонний паспорт.
Заслухавши думку сторін кримінального провадження, суд прийшов до наступних висновків.
Відповідно до частини 1 статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.
Під час вирішення питання про доцільність продовження обвинуваченому строку дії міри запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд враховує вимоги статті 29 Конституції України, статті 12 КПК України, за змістом яких обмеження права особи на свободу й особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках, за встановленою процедурою, а також той факт, що взяття під варту є найбільш суворим запобіжним заходом.
Автоматичне продовження строків тримання під вартою суперечить Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а тому при вирішенні питання про продовження чи зміну обвинуваченій запобіжного заходу, суд враховує те, що в даному кримінальному провадженні ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, який законом віднесено до тяжкого злочину та за вчинення якого КК України передбачене безальтернативне покарання у вигляді позбавлення волі строком від шести до десяти років із конфіскацією майна, що само по собі містить ризики того, що обвинувачена може переховуватися від суду з метою ухилення від відбуття такого значного покарання у випадку, якщо воно буде призначено.
У відповідності до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи.
Такими обставини у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_5 є тяжкість злочинів, які їй інкримінуються та міра покарання, яка їй загрожує у разі доведення вини; також такою обставиною є особлива категорія, характер вчинення і підвищена суспільна небезпечність інкримінованих обвинуваченій злочинів та суспільний резонанс, і саме наведені вище обставини у їх сукупності та інформація і характеристики обвинуваченої, дають суду можливість зробити висновок, що виключно запобіжний захід у виді тримання під вартою, на даному етапі кримінального провадження, в змозі забезпечити уникненню ризиків передбачених ст.177 КПК України, зокрема ризику переховування від суду, незаконного впливу на інших обвинувачених, вчинення інших злочинів.
При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення. У цьому контексті має враховуватися, зокрема, особистість обвинуваченого, його моральні переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування.
Врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності певної особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.
Так, обвинувачена ОСОБА_5 не заміжня, не має на утриманні ані малолітніх дітей, оскільки вони проживають із її колишнім чоловіком; ані осіб похилого віку, а отже, у неї відсутні міцні соціальні зв`язки, що додатково обумовлює існування ризику переховування обвинуваченої від суду. Також вона офіційно не працевлаштована, тому не виключна можливість того, що перебуваючи на свободі, вона продовжить вчиняти кримінальні правопорушення, пов`язані з незаконним обігом наркотичних засобів та психотропних речовин.
Відповідно до вимог частини 1 статті 184 КПК України під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченої встановлено обґрунтованість підозри та наявність ризиків, передбачених у частині 1 статті 177 КПК України.
Прокурор у своєму клопотанні покликається на наявність ризиків, визначених пунктом 2 частини 1 статті 177 КПК України, а саме можливість знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення. Проте, належних доводів та обґрунтування, що ступінь цих ризиків порівняно з початковим етапом судового розгляду залишилась незмінною, клопотання не містить.
Таким чином, доводи прокурора про те, що обвинувачена може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, є припущеннями, яке не підтверджено жодними фактами.
З цих підстав, суд констатує відсутність вказаного ризику, оскільки судовий розгляд вже розпочато і органом досудового розслідування зібрано докази, які на думку сторони обвинувачення, підтверджують винуватість ОСОБА_5 ..
Також такими припущеннями, на думку суду, є і можливість незаконного впливу на свідків, спеціаліста та експерта.
Разом з цим, суд вважає, що зазначені прокурором ризики незаконного впливу обвинуваченої ОСОБА_5 на інших обвинувачених у цьому кримінальному провадженні доведені, оскільки вказані особи ще не допитані в суді, а обвинувачена з метою уникнення кримінальної відповідальності може шляхом умовляння, викликанням жалю, співчуття або у інший спосіб схилити їх до зміни наданих показів або відмови від них під час судового розгляду.
Таким чином, у судовому засіданні достеменно встановлено існування обґрунтованих підстав вважати, що обвинувачена під важкістю відповідальності, може переховуватися від органів суду, вчинити інше кримінальне правопорушення, перешкоджати кримінальному провадженню шляхом впливу на інших обвинувачених, а відтак прокурором доведена наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України.
Обвинувачена відповідно до п. 4 ч. 2 ст.183 КПК України відноситься до осіб, до яких можливо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.
Заявлена позиція сторони захисту про зміну обраного запобіжного заходу на більш м`який та застосування альтернативного запобіжного заходу ґрунтується на даних особи обвинуваченої, наявності у неї постійного місця проживання, соціальних зв`язків, та обставинах яким надана попередня оцінка, та які на час розгляду даного клопотання не змінилися.
Наразі письмові матеріали справи на даний момент не містять інших переконливих даних про застереження, які б унеможливлювали перебування обвинуваченої під вартою, та стороною захисту в судовому засіданні не наведені.
На підставі вказаного, раніше обраний відносно обвинуваченої запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості діяння, яке їй інкримінується, позбавляє можливості перешкодити інтересам правосуддя, і строк тримання під вартою обвинуваченої ОСОБА_5 підлягає продовженню, а суспільний інтерес, у даному випадку, превалює над правом обвинуваченої на свободу.
Суд вважає, що підстав для зміни запобіжного заходу на більш м`який на теперішній час не вбачається. Інші, менш суворі запобіжні заходи, не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченої і продовження раніше обраного щодо неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою є необхідним.
Згідно із ч.3 ст.183 КПК України суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Відповідно до пункту 2 частини 5 статті 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Щодо ОСОБА_5 при застосуванні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою визначено заставу в розмірі 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Ухвалою від 03.03.2025 розмір застави було зменшено до 40 (сорока) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) у національній грошовій одиниці, тобто в межах від 20 до 80 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Зважаючи на природу та обсяг злочинів, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_5 та необхідність забезпечення запобігання спробам переховуватися від суду, розмір застави у вигляді сорока прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень, забезпечить належну поведінку обвинуваченої.
Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183, 197, 199, 331 КПК України, суд
Продовжити застосування запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Криворізькій установі виконання покарань (№3)» на час розгляду справи у суді, але не більше ніж на 60 (шістдесят) днів, тобто по 27 червня 2025 року включно.
Визначити альтернативний захід обвинуваченій ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заставу у розмірі 40 (сорока) прожиткових мінімумів для працездатних осіб на рівні 121 120 (сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень.
Попередньо визначені обов`язки у випадку внесення застави залишити без змін.
У разі внесення застави, уповноваженій службовій особі місця ув`язнення необхідно звільнити обвинувачену ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,з-під варти та повідомити про це суд.
Роз`яснити, що застава може бути внесена як самою обвинуваченою, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем).
Роз`яснити ОСОБА_5 , що відповідно до ч.ч. 8, 9 ст.182 КПК України у разі, якщо обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.
З моменту звільнення з-під варти у разі внесення застави обвинувачена вважається такою, до якої застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначається терміном дії цієї ухвали.
Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення.

Суддя