Справа № 569/6360/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в особі головуючого судді

ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_5 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівне матеріали кримінального провадження №0000239 від 28.01.2025 року

за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Рівне Рівненської області, громадянина України, з вищою освітою, одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , пенсіонера, раніше несудимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4 28 січня 2025 року, о 06 годині 29 хвилин, керуючи автомобілем Skoda Fabia, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який перебував у технічно справному стані, рухаючись по вул. Поповича, зі сторони вул. Лікарняної в напрямку вул. Дворецької, у

м. Рівне, в порушення вимог п.п. б) п. 2.3 та п. 16.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі Правила дорожнього руху), проявив неуважність до дорожньої обстановки, при виникненні небезпеки для руху, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, на регульованому перехресті, повертаючи ліворуч, не дав дорогу та допустив наїзд на пішохода ОСОБА_5 , яка переходила проїзну частину по регульованому пішохідному переходу, зліва на право по ходу руху транспортного засобу, хоча мав технічну можливість уникнути наїзду на пішохода шляхом своєчасного застосування гальмування.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_5 , отримала тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми у вигляді струсу головного мозку із переломом верхньо - медіальної стінки правої орбіти з поширенням на решітчасту кістку справа та переломом правої величної кістки без зміщення із зовнішніми проявами ушкоджень у вигляді забою - осаднення м`яких тканин голови та забійною раною верхньої губи, забою -осаднення м`яких тканин грудної клітки, обох колінних суглобів (із гематомою лівого колінного суглобу), перелому лівої променевої кістки в типовому місці зі зміщенням, які в своїй сукупності відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень по критерію тривалого розладу здоров`я.

Порушення ОСОБА_4 пункту 16.2 Правил дорожнього руху, який передбачає, що на регульованих і нерегульованих перехрестях водій, повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину, на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку, перебуває у прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди та суспільно-небезпечними наслідками, що настали.

Дії ОСОБА_4 , які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесні ушкодження, органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України.

Так, допитана у судовому засіданні потерпіла ОСОБА_5 , показала, що 28 січня

2025 року близько 06 год. 25 хв. прямувала на роботу в напрямку вул. Дворецької в м. Рівне, дійшовши до світлофора, після увімкнення зеленого світла, подивившись по сторонам, почала переходити дорогу. Зазначила, що зазвичай в таку пору на тій ділянці дороги мало машин. Була одягнута в темну куртку, світлі джинси, чорну шапку, на рюкзаку з білими вставками була світловідбиваюча стрічка. Коли майже перейшла дорогу, повернувши голову в сторону зненацька побачила машину перед собою, потім нічого не пам`ятає. Отямившись на асфальті, відчула, що в неї з носа і з рота ішла кров, попросила допомогти їй піднятися з дороги і пам`ятає, що вже сиділа в машині обвинуваченого, який віз її в приймальне відділення лікарні. Перебувала в шоковому стані, дуже боліла рука та коліно, зазначила, що до події, у вересні прооперований меніск. Підтвердила, що внаслідок ДТП отримала тілесні ушкодження, які вказані в матеріалах кримінального провадження. За наслідком ДТП їй зашивали губу, видалили один зуб, після чого довелося встановити імплант, інший зуб пролікували. У зв`язку із переломом руки протягом двох місяців її працездатність була обмежена. Регулярно відвідувала травматолога та до цього часу відчуває себе незадовільно. Наразі періодично набрякає рука, важко піднімати щось важке. Щодо поведінки обвинуваченого пояснила суду, що він своєї провини у вчиненому не визнав, вибачення не просив, сказав, що вона винна сама у дорожньо-транспортній пригоді, з місця ДТП завіз її до лікарні. Направив їй 1000 грн. Укрпоштою, сказав, що вона молода і все заживе, здоров`ям її не цікавився. Зараз їй морально важко згадувати подію, з`явився страх переходити дорогу. Матеріальну шкоду в повному обсязі їй відшкодувала страхова компанія. Цивільний позов в частині відшкодування моральної шкоди в розмірі 259 000 гривень та витрат на правову допомогу в розмірі 45 000 гривень, підтримала.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 винним себе у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України не визнав та показав, що 28 січня 2025 року близько 06 години ранку, їхав автомобілем Skoda Fabia, реєстраційний номер

НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_7 , на замовлення, оскільки не офіційно підробляє таксистом. Зазначив, що ні на пішохідному переході, ні біля світлофора, пішохода-потерпілу не бачив, побачив лише при світлі фар. Також вказав, що автомобіль, яким він рухався, пригнаний з Європи та весь затонований, включаючи лобове скло. Разом з тим зауважив, що вуличні ліхтарі були ввімкнені, але стоять вони за 20 м від пішохідного переходу і світять розсіяним, а не направленим світлом, як має бути по євростандартам. Обставини, викладені в обвинувальному акті щодо часу, дати та місця дорожньо-транспортної пригоди, наслідки події, а саме отримання потерпілою тілесних ушкоджень внаслідок ДТП підтвердив. В обґрунтування своєї невинуватості вказав, що згідно з п. 4.4. Правил дорожнього руху, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям, повинні використовувати світлоповертальні елементи (стрічку, наклейку, жилет тощо) або бути в одязі, який має світлоповертальні елементи. Крім того зазначив, що вимогами п.4.1. Правил дорожнього руху передбачено, що кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила. Відтак, оскільки потерпілою не виконано вимоги пунктів 1.4., 4.4. Правил дорожнього руху, винним себе не вважає, так як не бачив останню в момент дорожньо - транспортної пригоди та мав право розраховувати на виконання потерпілою вимог Правил дорожнього руху. Зазначив, що вимоги п. 16.2. Правил дорожнього руху розуміє, але вважає, що він їх не порушив. Окрім того, повідомив, що отримує пенсію у розмірі приблизно 2000 грн. на місяць, неповнолітніх дітей та осіб похилого віку на утриманні немає, зареєстрованого на ньому майна не має. З приводу заявленого цивільного позову, повідомив, що він не відчуває за собою вини, відшкодовувати ні матеріальну ні моральну шкоду потерпілій не має бажання. Офіційно він не працевлаштований, перевозить людей за усною домовленістю та це є основним джерелом його доходу, однак податків від провадження такої діяльності він не сплачує, оскільки офіційно не зареєстрований у податкових органах.

Суд оцінює показання потерпілої ОСОБА_5 належними та достовірними, у розумінні ст. ст. 94-96 КПК України, тому не має підстав ставити їх під сумнів або ж не брати як доказ, оскільки вони узгоджуються з іншими дослідженими доказами в їх сукупності.

Незважаючи на процесуальну позицію обвинуваченого щодо невизнання своєї винуватості, його вина у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого

ч. 1 ст. 286 КК України, підтверджується дослідженими в судовому засіданні в їх сукупності доказами.

Крім цього, вина обвинуваченого ОСОБА_4 підтверджується дослідженими судом письмовими доказами, а саме:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000239 від

28.01.2025 року;

- витягом з бази «АРМОР» від 28.01.2025 року;

- протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 28.01.2025 року зі схемою та ілюстративними таблицями;

- протоколом допиту потерпілої ОСОБА_5 від 06.03.2025 року;

- протоколом допиту свідка ОСОБА_4 від 04.03.2025 року;

- висновком експерта щодо проведення судової інженерно-транспортної експертизи від 20.03.2025 року № СЕ-19/118-25/2179-ІТ, згідно з яким на момент експертного дослідження робоча гальмова система, система рульового керування, блок-фари ближнього і дальнього світла системи освітлення та світлової сигналізації автомобіля Skoda Fabia (номерний знак НОМЕР_2 ) перебували в працездатному стані;

- висновком експерта щодо проведення судової інженерно-транспортної експертизи від 21.03.2025 року № СЕ-19/118-25/2176-ІТ;

- відповіддю Департаменту муніципальної варти Рівненської міської ради на запит слідчого ВРЗСТ СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області про надання інформації, а саме копії відеозапису з камери комплексної системи відеоспостереження та відео аналітики Рівненської міської територіальної громади, яка знаходиться в безпосередній близькості до місця пригоди, у період часу з 06 години 28 хвилини по 06 годину 33 хвилини від 28.01.2025 року;

- протоколом огляду відеофайлів від 05.02.2025 року, відповідно до якого слідчим під час проведення огляду відеозапису із системи «Безпечне місто», де зафіксовано подію дорожньо-транспортної пригоди з камер відеоспостереження та відеонагляду, які знаходяться на регульованому перехресті вул. Поповича вул. Бандери вул. Дворецька у м. Рівне від 28 січня 2025 року, який повністю узгоджується з переглянутим в судовому засіданні відеозаписом, на якому зафіксований момент наїзду автомобілем Skoda Fabia (номерний знак НОМЕР_3 ) під керуванням водія ОСОБА_4 на потерпілу ОСОБА_5 , яка переходила регульований пішохідний перехід на зелений сигнал світлофору при достатньому освітленні вуличними ліхтарями;

- висновком експерта щодо проведення комплексної судової фототехнічної та автотехнічної експертизи від 25.03.2025 року № КСЕ-19/118-25/3745, з якого вбачається, що у цій дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Skoda Fabia (номерний знак НОМЕР_3 ) ОСОБА_4 , повинен був діяти згідно з технічними вимогами п. 12.2, 12.4 та 16.2 Правил дорожнього руху, з моменту виникнення небезпеки для руху, мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_5 застосуванням гальмування. У діях водія автомобіля Skoda Fabia (номерний знак НОМЕР_3 ) ОСОБА_4 вбачаються невідповідності вимогам

п. 16.2 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору перебувають у причинному зв?язку з подією дорожньо-транспортної пригоди;

- висновком експерта державної спеціалізованої установи «Рівненське обласне бюро судово-медичної експертизи» № 185 від 13 березня 2025 року, відповідно до якого встановлено, що отримані ОСОБА_5 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди вищевказані тілесні ушкодження в даному випадку розглядаються в єдиному механізмі виникнення, не були не безпечними для життя та не супроводжувалося загрозливими для життя станами (явищами), у сукупності, і по критерію тривалого (більше 21 дня) розладу здоров?я відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості, згідно п. 2.2.2. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом МОЗ України від 17.01.1995р. № 6, та на думку експерта, розмежування їх за ступенем тяжкості не є ні можливим, ні доцільним, так як є проявами одного травматичного процесу;

- висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції №64 від 28.01.2025 року, відповідно до якого у

ОСОБА_4 ознак сп`яніння не виявлено;

- протоколом допиту підозрюваного ОСОБА_4 від 27.03.2025 року;

- постановами про визнання речових доказів від 28.01.2025 року, 05.02.2025 року.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Таким чином, оцінивши в сукупності дослідженні докази, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення встановлена повністю. Також у суду не має підстав не довіряти показам потерпілої, яка в судовому засіданні давала послідовні пояснення щодо дорожньо-транспортної пригоди, була попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показів, причин обумовлювати потерпілою обвинуваченого судом не встановлено.

Суд не приймає доводи обвинуваченого, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок порушення Правил дорожнього руху потерпілою ОСОБА_8 , оскільки ці доводи не підтверджуються об`єктивно зібраними та дослідженими доказами.

Посилання обвинуваченого на неналежне встановлення та освітлення вуличних ліхтарів, повністю спростовуються дослідженим судом відеозаписом події, з якого вбачається, що ліхтарі наявні і регульований пішохідний перехід освітлюється належним чином. Не заслуговують на увагу і доводи обвинуваченого щодо порушення потерпілою вимог пункту

4.4. ПДР, оскільки ним передбачено, що у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості пішоходи, які рухаються проїзною частиною чи узбіччям, повинні використовувати світлоповертальні елементи (стрічку, наклейку, жилет тощо) або бути в одязі, який має світлоповертальні елементи, для своєчасного їх виявлення іншими учасниками дорожнього руху. В умовах недостатньої видимості і в темну пору доби пішоходам приписано даним пунктом Правил дорожнього руху вжити всіх заходів для виділення себе на проїзній частині. Це необхідно для того, щоб водії могли своєчасно помітити пішоходів на дорозі і вжити заходів для забезпечення безпеки дорожнього руху. Вказані твердження обвинуваченого спростовуються тим, що даний пункт Правил дорожнього руху стосується руху пішоходів проїзною частиною чи узбіччям, а не регульованим пішохідним переходом, на якому рухалася потерпіла.

Окрім того, доводи обвинуваченого стосовно обмеженої видимості через тонування в тому числі лобового скла автомобіля, на якому він рухався, повністю спростовуються вимогами пунктів 2.3.а і 2.3.б ПДР, якими передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплектність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу; бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі. При цьому, суд враховує висновок експерта

№ КСЕ-19/118-25/3745 від 25.03.2025 року, відповідно до якого у цій дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Skoda Fabia (номерний знак НОМЕР_3 ) ОСОБА_4 , повинен був діяти згідно з технічними вимогами п. 12.2, 12.4 та 16.2 Правил дорожнього руху, з моменту виникнення небезпеки для руху, мав технічну можливість запобігти наїзду на пішохода ОСОБА_5 застосуванням гальмування. У діях водія автомобіля Skoda Fabia (номерний знак НОМЕР_3 ) ОСОБА_4 вбачаються невідповідності вимогам п. 16.2 Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору перебувають у причинному зв?язку з подією дорожньо-транспортної пригоди.

Зібрані у справі докази, що були досліджені під час судового розгляду, суд вважає послідовими, логічними, такими, що узгоджуються між собою та відповідають фактичним обставинам справи та приходить до висновку, що водій ОСОБА_4 у даній дорожній ситуації, під час руху проявив неуважність до дорожньої обстановки при виникненні небезпеки для руху, негайно не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу на регульованому перехресті, повертаючи ліворуч, не дав дорогу пішоходу ОСОБА_5 , яка переходила проїзну частину, на яку він повертає, що стало причиною даної дорожньо-транспортної пригоди.

Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, вважає доведеною вину ОСОБА_4 у тому, що він своїми діями, які виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, скоїв правопорушення, передбачене

ч. 1 ст. 286 КК України.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

Так, суд відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_4 виду та міри покарання бере до уваги характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, вчинений з необережності в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, конкретні обставини кримінального провадження, характер та ступінь тяжкості наслідків, що настали, поведінку обвинуваченого ОСОБА_4 під час та після вчинення протиправної дії, його ставлення до скоєного невизнання вини, дані про його особу - одружений, пенсіонер - 63 роки, матеріальний стан, під наглядом у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, раніше не судимий.

Судом під час судового слідства не встановлено у ОСОБА_4 щирого каяття щодо вчиненого діяння, оскільки він не визнає вину, не попросив вибачення у потерпілої, навпаки вказав на її винуватість у ДТП, цивільний позов не визнав, шкоду потерпілій відшкодував у самостійно визначеному розмірі на власний розсуд в розмірі 1 000 грн., здоров`ям потерпілої не цікавився.

Суд не приймає показання обвинуваченого, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок недостатнього освітлення дороги, та того факту, що машина тонована, оскільки ці показання не підтверджуються дослідженими судом доказами.

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 згідно зі ст. 66 КК України, та обставин, що обтяжують покарання останнього згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлено.

На підставі викладеного та враховуючи думку прокурора, який просив призначити обвинуваченому покарання у виді штрафу в максимальному розмірі, передбаченого санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки, думку потерпілої та її представника, які підтримали позицію прокурора, думку обвинуваченого, який просив винести виправдувальний вирок, суд приходить до висновку про те, що обвинуваченому ОСОБА_4 необхідно призначити покарання у межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України у виді штрафу.

Також, враховуючи конкретні обставини справи, підвищену суспільну небезпеку вчиненого правопорушення в сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 додаткове покарання, передбачене санкцією ч. 1 ст. 286 КК України, у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Підстав для застосування ст. ст. 69, 69-1, 75 КК України суд не вбачає.

У підсумку, дане покарання, на переконання суду, відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

При цьому суд переконаний, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України дана міра покарання є достатньою для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Щодо цивільного позову, поданого представником потерпілої ОСОБА_5 в її інтересах, адвокатом ОСОБА_6 в розмірі 2 624 495 грн. 70 коп., з яких: 32 495 грн. 70 коп. відшкодування матеріальної шкоди; 2 592 000 грн. відшкодування моральної шкоди та

45 000 грн. витрати на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 128, ч. 1 ст. 129 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми ЦПК України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

В силу ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч.1 ст. 55 КПК України, потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до пункту 6 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до статті 61 КПК України, цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила цивільний позов. Права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Суд вважає, що цивільний позов потерпілої ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, представник потерпілої в судовому засіданні зазначив, що під час судового розгляду страховою компанією було повністю відшкодовано матеріальні збитки потерпілій

ОСОБА_5 , відтак просив задовольнити поданий цивільний позов частково, в частині відшкодування моральної шкоди, зменшивши її розмір до 259 000 грн., та витрат на надання правової допомоги в розмірі 45 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_5 зазначила, що внаслідок ДТП, вона отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я, в результаті чого їй нанесено моральну шкоду, яка полягає у сильних душевних хвилюваннях та фізичному болю, а також порушенням звичного способу життя, тимчасової втрати працездатності.

Обвинувачений ОСОБА_4 позовні вимоги потерпілої ОСОБА_5 не визнав, винним у дорожньо-транспортній пригоді себе не вважає, вважає винною у дорожньо-транспортній пригоді потерпілу, яка сама порушила правила дорожнього руху, не забезпечивши свою видимість на регульованому пішохідному переході в темну пору доби шляхом використання світловідбивних елементів на одязі чи ліхтаря. Повинна була уважніше переходити дорогу і зробити для себе висновки за наслідком даної події.

Вина ОСОБА_4 в порушенні правил безпеки руху, які призвели до тілесних пошкоджень середньої тяжкості ОСОБА_5 , а отже і заподіяння моральної шкоди потерпілому доведена повністю, однак суд вважає, що позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає частковому задоволенню з підстав викладених нижче.

Відповідно до ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної порушенням його прав. Моральна шкода полягає в т.ч. у фізичному болю та душевних стражданнях, які заподіяні фізичній особі у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини моральних страждань та інших обставин, що мають значення у справі.

Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд також враховує правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 (справа №752/17832/14-ц), відповідно до якої, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Так, суд враховує, що потерпіла ОСОБА_5 знаходилася на тривалому лікуванні, перенесла моральні страждання, які виразились в переживаннях з приводу пошкодження здоров`я, естетичного вигляду, фізичного болю, який вона перенесла у зв`язку із спричиненою травмою, що є підставою для відшкодування моральної шкоди. Виходячи з характеру правопорушення, з матеріального стану обвинуваченого, виходячи з принципів розумності та справедливості, суд оцінює заподіяну моральну шкоду в сумі 70 000 грн., саме ця сума підлягає стягненню з ОСОБА_4 на користь потерпілої. На думку суду, вказана сума моральної шкоди буде достатньо та не буде такою, яка сприятиме потерпілій до збагачення, а також буде відповідати позиції, викладеній у вищезазначеному правовому висновку.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу, суд зазначає наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України, процесуальні витрати складаються

з витрат на правову допомогу.

Згідно з ч. 2 ст. 120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати. За відсутності в обвинуваченого коштів, достатніх для відшкодування зазначених витрат, вони компенсуються потерпілому за рахунок Державного бюджету України у випадках та в порядку, передбачених законом для компенсації шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 91 КПК України, розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Судом встановлено, що адвокат ОСОБА_6 надає правову допомогу на підставі ордеру на надання правової допомоги ОСОБА_5 від 14.04.2025 року на підставі договору про надання правничої допомоги № 21/02-2 від 21.02.2025 року.

Потерпіла сторона просить стягнути з обвинуваченого на користь ОСОБА_5 витрати на правову допомогу в розмірі 45 000 (сорок п`ять тисяч) грн.

Відповідно до акту №14/04 приймання/передання послуг з наданням правничої допомоги від 14 квітня 2025 року, адвокат ОСОБА_6 передав, а клієнт прийняв наступні послуги з надання правничої допомоги, а саме: представництво інтересів в досудовому слідстві - 20 год затраченого часу, вартість послуги 20 000 грн.; представництво інтересів в суді першої інстанції - 25 год. затраченого часу, вартість послуги 25 000 грн. Загальна вартість наданих послуг складає 45 000 (сорок п`ять тисяч) гривень, оплата яких підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера №14/04 від 14.04.2025 року.

Суд вважає завищеною кількість годин, витрачених на представництво інтересів в суді першої інстанції, оскільки згідно даних, встановлених згідно з журналами судових засідань, кількість фактичних затрат часу адвоката в суді становить орієнтовно 6 годин, крім того, доцільно врахувати час для підготовки до судових засідань та складання цивільного позову, тому суд вважає, що витрати на правову допомогу підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 35 000 грн. (20 000 грн. за представництво інтересів в досудовому слідстві та 15 000 грн. за представництво інтересів в суді першої інстанції).

Відтак, на переконання суду, витрати на правову допомогу у розмірі 35 000 грн. підтверджуються документально, а тому підлягають стягненню з обвинуваченого на користь потерпілої, відповідно до вимог ч. 1 ст. 124 КПК України.

В решті позовних вимог слід відмовити.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області від 31.01.2025 року, підлягає скасуванню.

Запобіжний захід ОСОБА_4 під час судового розгляду кримінального провадження не обирався.

Документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта, підлягають вирішенню в порядку ст.124 КПК України.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 124, 286 КК України, ст. ст. 368-371, 373-374, 376 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі чотирьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 68 000 (шістдесят вісім тисяч) гривень в дохід держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 (два) роки.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експерта в загальному розмірі 9948 (дев`ять тисяч дев`ятсот сорок вісім) 75 коп.:

- відповідно до висновку експерта № СЕ-19/118-25/2179-ІТ від 20.03.2025 року у сумі 3183 гривень 60 копійок;

- відповідно до висновку експерта № СЕ-19/118-25/2176-ІТ від 21.03.2025 року у сумі 1989 гривень 75 копійок;

- відповідно до висновку експерта № КСЕ-19/118-25/3745 від 25.03.2025 року у сумі 4775 гривень 40 копійок.

Арешт, накладений ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 31.01.2025 року на автомобіль «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , сірого кольору, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_4 , 2007 року випуску скасувати.

Речові докази у кримінальному провадженні:

- автомобіль «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_2 , сірого кольору, ідентифікаційний номер транспортного засобу НОМЕР_4 , 2007 року випуску повернути законному володільцю - ОСОБА_7 , після набрання вироком законної сили;

- оптичний диск DVD+R «RW» з надписом «Verbatim 4,7 GB, 120 min 16X» з відеозаписом дорожньо-транспортної пригоди від 28 січня 2025 року залишити при матеріалах кримінального провадження.

Цивільний позов представника потерпілої адвоката ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої внаслідок вчинення злочину - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 - 70 000 (сімдесят тисяч) гривень 00 копійок на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_5 на користь ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_6 , витрати на правову допомогу у розмірі 35 000 (тридцять п`ять тисяч) гривень 00 копійок.

Вирок може бути оскаржений до Рівненського апеляційного суду через Рівненський міський суд Рівненської області протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1