УХВАЛА

Справа № 569/3161/25

1-кс/569/3735/25

13 травня 2025 року Рівненський міський суд Рівненської області

у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

підозрюваного ОСОБА_5 ,

захисника підозрюваного адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рівне клопотання старшого слідчого в ОВС Третього слідчого відділу (з дислокацією в м. Рівному) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому майора Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя с. Слобода Коломийського району Івано-Франківської обл., громадянина України, українця, із професійно-технічною освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця військової служби по мобілізації, курсанта начального взводу навчальної роти 1-го навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», раніше не судимого, без визначення розміру застави, підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.405 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий в ОВС Третього слідчого відділу (з дислокацією в м. Рівному) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому майор Державного бюро розслідувань ОСОБА_4 . Прокурор Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оброни Західного регіону ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.405 КК України в межах строку досудового розслідування тобто до 14 липня 2025 року без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання вказав, що слідчими третього слідчого відділу (з дислокацією у м. Рівному) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000920 від 13.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України.

Із клопотання вбачається, що солдат ОСОБА_5 був призваний до лав Збройних Сил України ІНФОРМАЦІЯ_2 під час загальної мобілізації.

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 01.01.2025 №1 солдата ОСОБА_5 призначено на посаду старшого водія автомобільного відділення 2 автомобільного взводу підвозу боєприпасів роти забезпечення боєприпасами батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_3 .

Наказом командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 03.01.2025 №3 солдата ОСОБА_5 відряджено до військової частини НОМЕР_1 з метою проходження базової загальновійськової підготовки в період з 03.01.2025 по 20.02.2025.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 03.01.2025 №102 солдата ОСОБА_5 призначено на посаду курсанта начального взводу навчальної роти 1-го навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Також у вказаній військовій частині військову службу за мобілізацією проходить старший сержант ОСОБА_7 , який наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 30.06.2023

№2-РС призначений на посаду інструктора 5 навчального батальйону 3 навчальної роти 1 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 .

Відповідно до статті 29 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі Статуту) за своїм службовим становищем і військовим званням військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Згідно із статті 30 Статуту, начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою.

Відповідно до статті 31 Статуту, начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Згідно статті 32 Статуту, за своїми військовими званнями начальниками є: військовослужбовці сержантського і старшинського складу - для військовослужбовців рядового складу однієї з ними військової частини.

Відповідно до статті 33 Статуту, старші за військовим званням військовослужбовці мають право вимагати від молодших за військовим званням військовослужбовців додержання військової дисципліни, громадського порядку і форми одягу, а також правил поведінки і військового вітання. Молодші за званням військовослужбовці повинні беззастережно виконувати зазначені вимоги старших за військовим званням військовослужбовців.

Згідно з положеннями ст. ст. 31, 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, старший сержант ОСОБА_7 під час проходження військової служби являється начальником по відношенню до солдата ОСОБА_5 за військовим званням.

Положення Статуту поширюються на військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів. Відповідно, до cтатті 6 вимоги Статуту зобов`язаний знати й сумлінно виконувати кожен військовослужбовець.

Згідно із cтатті 11 Статуту - необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини.; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців.

Відповідно до cтатті 16 Статуту - кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.

Відповідно до cтатті 49 Статут військовослужбовці повинні постійно бути зразком високої культури, скромності й витримки, берегти військову честь, захищати свою й поважати гідність інших людей..

Згідно із cтатті 50 Статуту відносини між військовослужбовцями повинні ґрунтуватися на взаємній повазі..

Відповідно до вимог статті 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Згідно із положеннями частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.

Також, згідно статті 68 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей..

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній залежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Частиною 2 статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» визначено, що у разі прийняття рішення щодо необхідності введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях Президент України видає указ про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях і негайно звертається до Верховної Ради України щодо його затвердження та подає одночасно відповідний проект закону.

24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, введено воєнний стан на всій території України строком на 30 діб, який в передбаченому законом порядку неодноразово продовжено та який діяв станом на 13.02.2025.

Будучи військовослужбовцем Збройних Сил України солдат ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», зобов`язаний свято і непорушно додержуватись Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, а також твердо знати та зразково виконувати свої службові обов`язки, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, дотримуватись правил забезпечення у військовій частині постійної бойової готовності та внутрішнього порядку.

Проте, солдат ОСОБА_5 , достовірно знаючи свої обов`язки, передбачені зазначеним вище законодавством, яке регламентує порядок виконання військового обов`язку і проходження військової служби, та маючи можливість належно їх виконувати, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, тобто діючи з прямим умислом, свідомо допустив їх порушення та вчинив військовий злочин проти встановленого порядку проходження військової служби за наступних обставин.

Так, солдат ОСОБА_5 , проходячи службу на посаді курсанта начального взводу навчальної роти 1-го навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст. ст. 3, 17, 19, 21, 65, 68 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, 13 лютого 2025 року близько 10 год. 20 хв. грубо порушуючи порядок проходження військової служби, в умовах воєнного стану, будучи невдоволеним службовою вимогливістю та зауваженнями інструктора 5 навчального батальйону 3 навчальної роти 1 навчального батальйону військової частини НОМЕР_1 старшого сержанта ОСОБА_7 , під час виконання вправи №21 «Стрільба у складі бойової четвірки під час пересування на полі бою», усвідомлюючи, що останній являється щодо нього начальником за званням, а також перебуває при виконанні обов`язків з військової служби, діючи з прямим умислом, направленим на заподіяння тілесних ушкоджень старшому сержанту ОСОБА_7 , використовуючи ввірений йому автомат «Калашникова» із заводським номером НОМЕР_4 , який був споряджений патронами калібру 7,62 на 39 мм, перебуваючи на вогневій позиції на ділянці № НОМЕР_5 військового стрільбища військової частини НОМЕР_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , де перебував старший сержант ОСОБА_7 , після отриманого зауваження останнього щодо порушення умов виконання вправи, солдат ОСОБА_5 підвівшись на ноги, повернувся обличчям до старшого сержанта ОСОБА_7 та будучи на відстані близько 1-х метру до останнього, направивши у напрямку тулуба ОСОБА_7 автомат «Калашникова» із заводським номером НОМЕР_4 , умисно здійснив автоматичну чергу у кількості не менше 3 - х пострілів, чим спричинив потерпілому ОСОБА_7 ряд тілесних ушкоджень у вигляді: вогнепального поранення грудної клітки із пошкодженням легені, а також кінцівок рук, від яких потерпілий в подальшому помер в лікувальному закладі.

На даний час ОСОБА_5 оголошено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення ч. 4 ст. 405 КК України.

Підозра ОСОБА_5 обґрунтовується показами свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , протоколом ОМП, протоколом затримання ОСОБА_5 , протоколом освідування особи та іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

14.02.2025 року на підставі ухвали слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області підозрюваному ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 14.04.2025 року включно.

Постановою керівника Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні продовжено до 14.05.2025.

14.04.2025 року на підставі ухвали слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області підозрюваному ОСОБА_5 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 14.05.2025 року включно.

Окрім того до Рівненського міського суду Рівненської області подано клопотання про продовження строків досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні до п`яти місяців, тобто 14.07.2025.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час проведення досудового розслідування встановлено наявність існування ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які дають підстави продовжити раніше обраний запобіжний захід.

Так, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який законом передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 10 років (ч. 4 ст. 405 КК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам, зокрема переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, продовження вчинення ним кримінального правопорушення.

Метою та підставами застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків, у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому останній підозрюється, тобто ризикам, передбачених п. п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, продовжує існувати реальний ризик переховування підозрюваного ОСОБА_5 від органів досудового розслідування, з метою уникнення кримінальної відповідальності, враховуючи тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення та тяжкість покарання, яке йому загрожує у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обґрунтовано підозрюється, а саме позбавлення волі строком до десяти років.

Вік підозрюваного ОСОБА_5 , його соціальні зв`язки, майновий стан та стан здоров`я, дозволяють останньому переховуватись від органів досудового розслідування.

ОСОБА_5 зареєстрований та проживає на віддаленій відстані від органу досудового розслідування у селі Слобода Коломийського району Івано-Франківської області на Рівненському загальновійськовому полігоні перебував тимчасово, не має житла для проживання у Рівненській області.

Враховуючи ці обставини ОСОБА_15 може не з`являється на виклики до слідчого, прокурора суду через віддаленість місця проживання, посилаючись на відсутність коштів.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення хоча не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшують ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Так, у справі «Ілійков проти Болгарії», Європейським судом з прав людини зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

У зв`язку із цим, існує ризик передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України та наявні підстави вважати, що будь-який з інших більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти настанню вказаного ризику та належному виконанню підозрюваним своїх процесуальних обов`язків.

Застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту є не ефективним у зв`язку із тим, що практика застосування цілодобового домашнього арешту із носінням електронних засобів контролю є не досить ефективною, у зв`язку із відсутністю в підрозділах Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області достатньої кількості електронних засобів контролю, їх несправністю, а забезпечення контролю за поведінкою підозрюваних без таких засобів контролю є малоефективним (службова завантаженість поліції у зв`язку із введенням воєнного стану на території нашої держави, відсутність можливості цілодобового нагляду за особами).

Крім того, відповідно до матеріалів, доданих до клопотання, наявні підстави вважати, що підозрюваний ОСОБА_5 може незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, зокрема свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 на зміну останніми показів у судовому засіданні, оскільки разом з ними проходить військову службу.

За таких обставин, сторона обвинувачення вважає, що підозрюваний

ОСОБА_5 , перебуваючи на волі, під загрозою тяжкості покарання, з метою уникнення кримінальної відповідальності, зможе вільно спілкуватись з такими особами та координувати їхні спільні дії щодо приховування слідів вчиненого ним кримінального правопорушення.

Так, продовжує існувати ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 3 п. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`яти років.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до Кримінального процесуального кодексу України щодо обрання запобіжного заходу до військовослужбовців, які вчинили військові злочини під час дії воєнного стану» внесено зміни до ст. 177 КПК України, яким під час дії воєнного стану до військовослужбовців, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 402-405, 407, 408, 429 Кримінального кодексу України, застосовується виключно запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї ст. 176 КПК України, тобто тримання під вартою.

Відповідно до ст. 183 КПК України вбачається, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

Прокурор у судовому засіданні підтримали клопотання, просили його задоволити.

Підозрюваний ОСОБА_5 в судовому засіданні не заперечував проти задоволення клопотання.

Заслухавши думку прокурора, підозрюваного, захисника, дослідивши надані матеріали кримінального провадження, слідчий суддя прийшов до висновку, що клопотання підлягає до задоволення із наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Ухвалою слідчого судді від 13 травня 2025 року строк досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000920 від 13.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 405 КК України продовжено до 14 липня 2025 року.

Таким чином, враховуючи, що строк досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні продовжений до 14 липня 2025 року, а також те, що надані слідчим докази довели обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри про вчинення ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.405 КК України, а також наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, а саме: переховуватись від органів досудового розслідування, незаконно впливати на свідків, у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, чи продовжити кримінальне правопорушення, в якому останній підозрюється, які не зменшились та не відпали, а застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання вищевказаним ризикам буде недостатнім, слідчий суддя прийшов до висновку, що слід продовжити строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування до 11 липня 2025 року.

Разом з тим, враховуючи, що злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 а саме ч.4 ст.408 КК України, слідчий суддя вважає необхідним не визначати розмір застави на підставі ч.4 ст.183 КПК України.

Керуючись ст.ст.131-132, 176, 177, 182, 183, 194, 196, 199, 205 КПК України, слідчий суддя

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задоволити.

Продовжити строк тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.405 КК України в межах строку досудового розслідування, а саме до 11 липня 2025 року.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя Рівненського міського суду Рівненської області ОСОБА_16