ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/803/797/25 Справа № 199/4139/25 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з секретарем ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

підозрюваної ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції)

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дніпрі, у режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 , поданої на ухвалу слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2025 року, якою щодо підозрюваної за ч.4 ст.296, ч.1 ст.121 КК України

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки міста Дніпропетровська, громадянки України, з середньою освітою, не заміжньої, на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб не маючої, офіційно не працевлаштованої, зареєстрованої та мешкаючої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої

обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 27 травня 2025 року,

встановила:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2025 року задоволено клопотання слідчого СВ ВП №1 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області і щодо підозрюваної за ч.4 ст.296, ч.1 ст.121 КК України ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 27 травня 2025 року.

Слідчий суддя встановив, що обґрунтованість підозри та причетність особи, до вчинення вищевказаних кримінальних правопорушень підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, зокрема: заявою ОСОБА_9 про вчинення кримінального правопорушення; протоколом огляду місця події від 29.03.2025; протоколом допиту потерпілого ОСОБА_9 ; довідками з лікарень; протоколами допиту свідків; протоколом огляду відеозапису.

Зазначає, що про наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України свідчить те що, підозрювана ОСОБА_7 , знаючи про тяжкість покарання, що їй загрожує у разі визнання винуватою у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів і за яке передбачене покарання у вигляді позбавлення волі від п`яти до восьми років, з метою уникнення відповідальності за вчинений нею злочин, може переховуватись від суду.

Вказує, що про наявність ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України свідчить те що, ОСОБА_7 , під час досудового розслідування стало відомо особисті дані та адреси мешкання потерпілого, свідків, остання може впливати на них з метою зміни змісту їх показань які вони будуть давати під час судового розгляду. Так, не виключено, що ОСОБА_7 , у разі обрання їй іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, може скоїти відносно встановлених свідків кримінальні правопорушення, з метою незаконного впливу на останніх.

Також зазначає, що відомості про наявність ризику передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України а саме те що, ОСОБА_7 , може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки остання ніде не працевлаштована, законного джерела прибутку не має, що надає органам досудового розслідування підстави вважати, що підозрювана ОСОБА_7 , існує за рахунок грошових коштів, отриманих злочинним шляхом, не підтверджена матеріалами клопотання.

Також вказує, що менш суворі запобіжні заходи, у тому числі домашній арешт, застава, чи особисте зобов`язання не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених п.п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Посилається на те, що з урахуванням особи підозрюваної, обставин вчинення інкримінованого діяння за доцільне є не визначати розмір застави.

У поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 просить про скасування ухвали слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати щодо підозрюваної ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або визначити розмір застави.

Посилається на те, що підозра є необґрунтованою, ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України є недоведеними. Зважаючи на характеризуючі дані про особу підозрюваної, до останньої можливо застосувати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту або визначити заставу у розмірі 20 прожиткових мінімумів для працездатних осіб

Під час апеляційного розгляду:

-захисник ОСОБА_8 та підозрювана ОСОБА_11 підтримали апеляційну скаргу, просили її задовольнити;

-прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали контрольного судового провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до такого висновку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1, п.4 ч.2 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Апеляційний суд вважає, що зазначені вище вимоги кримінального процесуального закону при розгляді клопотання слідчим суддею дотримані в повному обсязі, а доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі та судовому засіданні щодо необґрунтованості ухвали суду, є безпідставними.

30 березня 2025 року повідомлено ОСОБА_7 про вчинення нею кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України.

Розглядаючи питання обґрунтованості підозри як підставу для застосування запобіжного заходу, апеляційний суд зважає на відсутність законодавчого визначення поняття «обґрунтованість підозри» та усталену практику Європейського суду з прав людини щодо поняття «обґрунтованості підозри» та критеріїв її визначення. Зокрема, як зазначено у рішенні ЄСПЛ «Нечипорук, Йонкало проти України» від 21.04.2011 р., наявність обґрунтованої підозри передбачає наявність фактів або відомостей, на підставі яких об`єктивний спостерігач зробив би висновок, що дана особа могла б скоїти злочин.

Європейський Суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

З наданих матеріалів вбачається, що під час судового розгляду слідчий суддя з`ясував, що наведені в клопотанні слідчого дані свідчать про наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їй злочинів, що підтверджується матеріалами кримінального провадження у їх сукупності.

Таким чином, пред`явлена ОСОБА_7 підозра у вчиненні даних злочинів є обґрунтованою.

Перевіряючи доводи клопотання слідчого та висновки слідчого судді на предмет наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що вони є також обґрунтованими.

Підозрювана ОСОБА_7 зважаючи на тяжкість покарання, яке їй загрожує у разі доведення її винуватості, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення відбування покарання у вигляді позбавлення волі. Також остання може незаконно впливати на потерпілого, свідків у зазначеному кримінальному провадженні з метою зміни ними свідчень на свою користь.

Вищенаведене свідчить про те, що на даному етапі досудового розслідування будь-який більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належний розгляд провадження, а перебування ОСОБА_7 на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є беззаперечною підставою для обрання її запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, що також спростовує доводи апеляційної скарг захисника в цій частині.

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисника про те, що відсутні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики встановлені в ухвалі суду та підтверджуються наданими судом першої інстанції матеріалами.

Згідно сформованої практики Європейського суду з прав людини, тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Крім того, відповідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

З урахуванням конкретних обставин вчинення злочинів, які інкримінуються ОСОБА_7 , колегія суддів вважає, що у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав і інтересів суспільства.

Водночас, апеляційний суд під час розгляду апеляційної скарги у відповідності до ст. 178 КПК України враховує також вагомість наявних доказів про вчинення ОСОБА_7 даних кримінальних правопорушень, тяжкість покарання, яке їй загрожує у разі визнання її винуватою, характеризуючі данні про її особу, конкретні обставини справи, вік та стан здоров`я, міцність соціальних зв`язків підозрюваної.

Проте, позитивні характеристики підозрюваної, наявність постійного місця проживання не можуть бути визнані судом самостійною підставою для обрання їй більш м`якого запобіжного заходу та не спростовують наявність встановлених судом ризиків, що також спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

Крім того, у справі Москаленко проти України, Європейський суд з прав людини зазначив, що органи судової влади неодноразово посилалися на імовірність того, що до заявника може бути застосоване суворе покарання, враховуючи тяжкість злочинів, у скоєнні яких він обвинувачувався. У цьому контексті Суд нагадує, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Зазначені вище обставини, на думку апеляційного суду, свідчать про те, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, на даному етапі досудового розслідування не зможе запобігти заявленим ризикам та забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваної.

Оцінюючи всі обставини в сукупності, апеляційний суд також приймає до уваги практику ЄСПЛ, зокрема, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Доводи апеляційної скарги про те, що підозра ОСОБА_7 у вчиненні вказаних злочинів є необґрунтованою не можуть бути прийняті до уваги, оскільки при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу враховується саме обґрунтованість підозри, а не її доведеність, адже це завдання покладається на слідчого під час проведення ним досудового розслідування і на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати слідчий під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи запобіжного заходу.

Також не має права слідчий суддя на даному етапі встановлювати кваліфікацію дій підозрюваної.

Надані до клопотання слідчого докази свідчать про можливу причетність ОСОБА_7 до вказаних злочинів, а тому пред`явлена останній підозра за ч. 4 ст. 296, ч. 1 ст. 122 КК України апеляційним судом визнається обґрунтованою.

Таким чином, порушень вимог кримінального процесуального законодавства, які б слугували підставами для скасування ухвали слідчого судді не встановлено, застосований запобіжний захід стосовно підозрюваної ОСОБА_7 відповідає вимогам ст. ст. 177, 178, 194 КПК України, тому апеляційний суд дійшов висновку, що ухвала слідчого судді є законною, обґрунтованою, вмотивованою та не підлягає скасуванню, а апеляційну скаргу захисника слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Ухвалу слідчого судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 березня 2025 року у, якою задоволено клопотання слідчого СВ ВП №1 ДРУП №2 ГУНП в Дніпропетровській області і щодо підозрюваної за ч.4 ст.296, ч.1 ст.121 КК України ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 27 травня 2025 року залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах підозрюваної ОСОБА_7 ,, залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційної інстанції є остаточною та такою, що касаційному оскарженню не підлягає.

Судді

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4