Справа № 738/2788/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/482/25
Категорія - ст. 126-1 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 травня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000363 від 18 жовтня 2024 року, за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 на вирок Менського районного суду Чернігівської області від 19 березня 2025 року, щодо

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Мена (нині Корюківського) району Чернігівської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, який має на утриманні трьох неповнолітніх дітей, проходить військову службу за мобілізацією у ІНФОРМАЦІЯ_2 , не зареєстрованого, фактично проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого за ч.1 ст. 369 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 17000 грн.,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_8 засуджений за ст. 126-1 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, до покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів громадян, що становить 1700 гривень.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили ухвалено не обирати.

На підставі ч. 2 ст. 76 КК України застосовано до ОСОБА_8 обмежувальний захід, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 91-1 КК України, направлено його для проходження програми для кривдників строком на 2 місяці.

Контроль за поведінкою засудженого покладений на органи пробації за місцем його проживання.

Роз`яснено ОСОБА_8 , що умисне невиконання обмежувальних заходів, передбачених статтею 91-1 КК України, або умисне невиконання обмежувальних приписів, або умисне ухилення від проходження програми для кривдників особою, щодо якої такі заходи застосовані судом, є підставою для притягнення засудженого до кримінальної відповідальності за ст. 390-1 КК України.

Питання про долю речових доказів було вирішено у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

ОСОБА_8 визнаний винуватим у тому, що в період часу з 22.02.2024 по 21.10.2024, діючи на порушення вимог ст. 28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», та Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (CETS №210) Стамбул, від 11.05.2011 (Стамбульська конвенція), умисно, систематично вчиняв фізичне, психологічне насильство відносно своєї матері ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що є особою похилого віку, інвалідом І групи, та з якою спільно проживав в одному будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що призвело до фізичних, психологічних страждань та погіршення якості життя останньої, а саме: ОСОБА_8 неодноразово, не маючи підґрунтя, вчиняв у відношенні до своєї матері ОСОБА_9 дії, виражені у словесних образах, погрозах, висловлюваннях в її адресу словами нецензурної лайки, приниженні та залякуванні, погрожував фізичною розправою, тим самим викликав у неї побоювання за свою безпеку та життя, спричинивши емоційну невпевненість, нездатність захистити себе та завдавав шкоду фізичному, психічному здоров`ю, що виразилося у формі пониження самооцінки, втрати позитивних емоцій, погіршення якості життя.

Зокрема, 22.02.2024 о 12 год., ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , діючи умисно вчинив домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_9 , а саме ображав нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психологічному здоров`ю.

За вказаним фактом 22.02.2024 був складений протокол про вчинення адміністративного правопорушення та постановою Менського районного суду Чернігівської області від 26.02.2024 ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, та накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 170 гривень.

Також, 05.03.2024 о 11 год. 43 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись у будинку за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , діючи умисно вчинив домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_9 , а саме виражався в її бік нецензурною лайкою, образливо чіплявся, погрожував фізичною розправою внаслідок чого могла бути завдана шкода її психологічному здоров`ю.

За вказаним фактом 05.03.2024 був складений протокол про вчинення адміністративного правопорушення та постановою Менського районного суду Чернігівської області від 21.03.2024 ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, та накладене адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмір 15 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 255 гривень.

Також, 27.09.2024 о 10 год. 00 хв., ОСОБА_8 , повторно, протягом року після притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, знаходячись за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , діючи умисно вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї матері ОСОБА_9 , а саме виражався в її бік нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психологічному здоров`ю.

За вказаним фактом 27.09.2024 був складений протокол про вчинення адміністративного правопорушення.

Також, 30.09.2024 о 13 год. 48 хв., ОСОБА_8 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , порушив терміновий заборонений припис АА №388372, винесений 27.09.2024 стосовно нього строком на 7 діб з 12 год. 30 хв. 27.09.2024 до 12 год. 30 хв. 04.10.2024, який містив заборону у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою, та вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно своєї матері ОСОБА_9 , а саме виражався в її бік нецензурною лайкою, образливо чіплявся, погрожував фізичною розправою, внаслідок чого могла бути завдана шкода її психологічному здоров`ю.

За вказаним фактом 30.09.2024 був складений протокол про вчинення адміністративного правопорушення.

За зазначеними фактами від 27.09.2024 та 30.09.2024 постановою Менського районного суду Чернігівської області від 03.10.2024 ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у вигляді адміністративного арешту строком на п`ять діб.

Крім того, 03.10.2024 о 12 год. 30 хв. був складений протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_8 , який повторно, протягом року після притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, знаходячись за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 вчинив домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_9 , а саме виражався в її бік нецензурною лайкою, образливо чіплявся, погрожував фізичною розправою, викликав у неї побоювання за свою безпеку та життя, тим самим спричинив емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, чим завдав шкоду психологічному здоров`ю, що виразилося у формі пониження самооцінки, втрати позитивних емоцій, погіршення якості життя.

Відповідно до постанови Менського районного суду Чернігівської області від 08.10.2024 справа № 738/2338/24 № провадження 3/378/958/2024 відповідно до статей 253, 284, 294 КУпАП адміністративна справа про притягнення ОСОБА_8 до адміністративної справи за ч.2 ст. 173-2 КУпАП направлена керівнику Корюківської окружної прокуратури для вирішення питання про наявність чи відсутність ознак кримінального правопорушення в діях особи. Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП закрите.

Також, 04.10.2024 о 12 год. 05 хв., був складений протокол про вчинення адміністративного правопорушення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП відносно ОСОБА_8 , який повторно, протягом року після притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, знаходячись за місцем свого проживання перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння знаходячись за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство відносно своєї матері ОСОБА_9 , а саме виражався в її бік нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, викликав у неї побоювання за свою безпеку та життя, тим самим спричинив емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, чим завдав шкоду фізичному та психологічному здоров`ю, що виразилося у формі пониження самооцінки, втрати позитивних емоцій, погіршення якості життя.

Відповідно до постанови Менського районного суду Чернігівської області від 08.10.2024 справа № 738/2340/24 № провадження 3/378/960/2024 відповідно до статей 253, 284, 294 КУпАП адміністративна справа про притягнення ОСОБА_8 до адміністративної справи за ч.2 ст. 173-2 КУпАП направлена керівнику Корюківської окружної прокуратури для вирішення питання про наявність чи відсутність ознак кримінального правопорушення в діях особи. Провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП закрите.

Однак, ОСОБА_8 , будучи неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства відносно своєї матері ОСОБА_9 , належних висновків не зробив та 12.10.2024 о 13 год., знаходячись за місцем свого проживання, перебуваючи в стані алкогольного сп`ягніння, знаходячись за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство щодо своєї матері ОСОБА_9 , а саме виражався в її бік нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, тим самим викликав у неї побоювання за свою безпеку та життя, спричинивши емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, завдавши шкоду психічному здоров`ю, що виразилося у формі пониження самооцінки, втрати позитивних емоцій, погіршення якості життя та призвело до втоми, фізичного дискомфорту, негативних переживань, втрати повноцінного сну та відпочинку.

Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (CETS №210) Стамбул, 11 травня 2011 рік (далі Стамбульська конвенція), п.b ст.3 встановлює, що «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в зоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Отже, своїми умисними діями ОСОБА_8 відповідно до статей 1, 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» вчинив домашнє насильство у формі психологічного насильства щодо своєї матері ОСОБА_9 .

Також, 21.10.2024 о 15 год. 30 хв., ОСОБА_8 , продовжуючи свою злочинну діяльність, повторно, протягом року після притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, знаходячись за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство щодо своєї матері ОСОБА_9 , а саме виражався в її бік нецензурною лайкою, погрожував та морально принижував, чим завдав моральних страждань, переживань та шкоди її психологічному здоров`ю, а також схопив за руки, тягав по ліжку тим самим викликав у неї побоювання за свою безпеку та життя, спричинивши емоційну невпевненість, нездатність захистити себе, завдавши шкоду психічному здоров`ю, що виразилося у формі пониження самооцінки, втрати позитивних емоцій, погіршення якості життя та призвело до втоми, фізичного дискомфорту, негативних переживань, втрати повноцінного сну та відпочинку.

Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (CETS №210) Стамбул, 11 травня 2011 рік (далі Стамбульська конвенція), п.b ст.3 встановлює, що «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в зоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Отже, своїми умисними діями ОСОБА_8 відповідно до статей 1, 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» вчинив домашнє насильство у формі психологічного та фізичного насильства щодо своєї матері ОСОБА_9 .

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_8 , просить змінити вирок суду у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування закону про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання суду на положення ст. 76 КК України та здійснення контролю за поведінкою засудженого, який покладений на органи пробації за місцем його проживання.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що суд з огляду на вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, прийшов до висновку на підставі ч.2 ст. 76 КК України застосувати до ОСОБА_8 обмежувальний захід, визначений п. 5 ч.1 ст. 91-1 КК України, та відповідно направити його для проходження програми для кривдників строком на 2 місяці.

Однак, застосована судом першої інстанції стаття 76 КК України передбачає обов`язки, які покладаються судом на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням.

У той же час, вироком Менського районного суду від 19.03.2025 року ОСОБА_8 засуджено до основного покарання у виді штрафу. Відтак, судом не обгрунтовано застосовано одні положення замість інших, що мають різну правову природу та наслідки.

Окрім того, вироком суду контроль за поведінкою засудженого покладений на орган пробації за місцем його проживання.

Разом з тим, Законом України від 13.07.2023 №3233-IX «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального кодексів України щодо усунення суперечностей у караності кримінальних правопорушень», що набрав законної сили 11.08.2023 року, внесено ряд змін до Кримінального кодексу України, у тому числі до ст. 91-1 КК України, якими виключено такий вид обмежувального заходу, як направлення особи, яка вчинила домашнє насильство, для проходження пробаційної програми, та норму щодо здійснення органом пробації/командиром військової частини контролю за поведінкою засуджених, до яких застосовано обмежувальні заходи, що і вказує на застосування судом норми закону, яка на час ухвалення рішення втратила свою чинність.

Заслухавши доповідача, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, пояснення обвинуваченого, який поклався на розсуд суду, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 404 КПК України, вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Як установлено матеріалами кримінального провадження, судовий розгляд був проведений у відповідності до вимог кримінального процесуального закону, викладені у вироку висновки про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України, при обставинах встановлених у вироку суду, ґрунтуються на зібраних доказах і ці обставини ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються, а тому апеляційним судом відповідно до вимог ст. 404 КПК України, не перевіряються.

Призначене судом першої інстанції ОСОБА_8 покарання у виді штрафу в апеляційній скарзі прокурором не оскаржується, проте порушене питання про застосування закону України про кримінальну відповідальність, який не підлягав застосуванню при застосуванні обмежувальних заходів, передбачених ст. 91-1 КК України.

Враховуючи позицію Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 24.02.2025 (справа №359/2693/23) та те, що в апеляційній скарзі фактично не ставиться питання про застосування більш суворого покарання, а тому вирок суду підлягає зміні виключно для приведення його у відповідність в частині подальшого порядку виконання встановленого судом обмежувального заходу.

Так, апеляційний суд підкреслює, що відповідно до п. 5 ч.1 ст. 91-1 КК України в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів, відповідно до якого (яких) на засудженого можуть бути покладені обов`язки, зокрема: направлення для проходження програми для кривдників.

У той же час, з урахуванням висновків суду, колегія суддів зауважує, що дійсно, саме в ч.2 ст. 76 КК України є посилання про те, що на осіб, засуджених за злочини, пов`язані з домашнім насильством, суд може покласти інші обов`язки та заборони, передбачені ст. 91-1 КК України.

Проте, відповідно до ч. 3 ст.91-1 КК України заходи, передбачені частиною першою цієї статті, можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше, як на 12 місяців, що і було зроблено судом при ухваленні вироку, в той час як обов`язки, передбачені ст. 76 КК України покладаються на строк від 1 до 3 років, а тому слушними є зауваження прокурора про те, що застосована судом першої інстанції ст. 76 КК України передбачає обов`язки, які покладаються судом на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням.

За таких обставин, при призначенні показання без застосування положень ст. 75 КК України, судом має бути прийняте рішення виключно з посиланням на спеціальну норму, а саме ст. 91-1 КК України

Отже, апеляційний суд, з урахуванням змін, які були внесені Законом України від 13 липня 2023 року №3233-ІХ «Про внесення змін до Кримінального та Кримінального процесуального Кодексів України щодо усунення суперечностей у караності кримінальних правопорушень» та яким частину четверту ст. 91-1 КК України виключено, приходить до висновку про безпідставне посилання у вироку суду на положення ч.2 ст. 76 КК України при визначенні обмежувального заходу та покладення контролю за поведінкою засудженого на орган пробації, оскільки така норма була виключена вказаним вище Законом.

Отже, суд застосував закон, який втратив чинність на момент постановлення вироку, тобто застосував закон, який не підлягає застосуванню, що згідно зі ст. 413 КПК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та підставою для зміни вироку.

Таким чином, з мотивувальної та резолютивної частин вироку Менського районного суду Чернігівської області від 19 березня 2025 року необхідно виключити посилання суду на положення ч.2 ст. 76 КК України та здійснення контролю за поведінкою засудженого, який покладений на органи пробації за місцем його проживання.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 408, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Менського районного суду Чернігівської області від 19 березня 2024 року щодо ОСОБА_8 змінити.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частин вироку посилання на положення ч.2 ст. 76 КК України та здійснення контролю за поведінкою засудженого ОСОБА_8 , який покладений на органи пробації за місцем його проживання.

У решті цей вирок залишити без змін.

Ухвала набуває законної після проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12