Справа № 702/36/25
Провадження № 1-кп/702/58/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.05.2025 м. Монастирище

Монастирищенський районний суд Черкаської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Монастирище кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 02.01.2025

за №0000006 про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Долинка Монастирищенського району Черкаської області, громадянки України, з середньою освітою, неодруженої, позбавленої батьківських прав щодо трьох малолітніх дітей, зареєстроване та фактичне місце проживання АДРЕСА_1 , офіційно не працевлаштованої, за словами неофіційно працює на Київському міському сміттєзвалищі, раніше не судимої,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України,

за участю сторін кримінального провадження :

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

В С Т А Н О В И В :

30 грудня 2024 року ОСОБА_3 разом із ОСОБА_5 перебувала в будинку за місцем свого проживання, що по АДРЕСА_1 , де спільно вживали спиртні напої.

Цього ж дня, близько 12 годині 30 хвилин між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 розпочалась словесна суперечка, яка переросла в конфлікт, в ході якого в ОСОБА_3 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, виник умисел на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно та цілеспрямовано, ОСОБА_3 перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння та знаходячись у кухні будинку по АДРЕСА_1 , взяла зі столу до правої руки кухонний ніж та його лезом нанесла один удар у праву частину спини ОСОБА_5 , чим спричинила останньому тілесні ушкодження у вигляді непроникаючої колото-різаної рани правої підлопаткової ділянки, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що вина ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку повністю доведена зібраними під час досудового розслідування доказами, обвинувачена визнала свою винуватість та не оспорює фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, викладені в обвинувальному акті, а тому вважає недоцільним досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та обмежитись допитом обвинуваченої і дослідженням доказів, які характеризують її особу, документів, що стосуються процесуальних витрат, та долі речових доказів.

Обвинувачена проти такого порядку та обсягу дослідження доказів не заперечувала.

Потерпілий ОСОБА_5 , згідно з наданих прокурором копій документів про внесення відомостей до ЄРДР, про реєстрацію повідомлення про смерть ОСОБА_5 , а також копії лікарського свідоцтва про смерть та копії актового запису про смерть №63 від 03.03.2025, ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 41 рік помер у селищі Цибулів Уманського району Черкаської області.

З огляду на беззаперечне визнання обвинуваченою ОСОБА_3 вини у вчиненні інкримінованого їй кримінального проступку, згодою з кваліфікацією вчиненого нею діяння, відсутність заперечень щодо встановлених обставин учасників судового провадження, які з`явились у судове засідання, відсутність сумнівів щодо добровільності та істинності їх позицій, суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин справи, які ніким не оспорюються, та вирішив обмежитись допитом обвинуваченої ОСОБА_3 і дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченої, з метою з`ясування наявності обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обтяжують чи пом`якшують покарання, а також документів, що стосуються процесуальних витрат та долі речових доказів.

Суд, з`ясувавши чи правильно розуміють учасники судового провадження зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, роз`яснив положення Закону про те, що у випадку розгляду справи відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачена ОСОБА_3 в судовому засіданні під час судового розгляду справи свою вину у вчиненому кримінальному проступку визнала повністю, щиро розкаялась, критично оцінила свою протиправну поведінку, дала правдиві показання про всі обставини вчиненого кримінального правопорушення за обставин викладених в обвинувальному акті та показала, що 30.12.2024 біля 13 години вона і потерпілий ОСОБА_5 перебували в будинку по АДРЕСА_1 , обідали та вживали спиртне, випили дві пляшки придбаного у магазині вина. ОСОБА_5 висловився негативно з приводу приготовленого обвинуваченою салату, а тому між ними виник конфлікт, під час якого ОСОБА_3 схопила зі столу ножа і нанесла потерпілому ним удар в область правої частини спини.

Побачивши кров у потерпілого, ОСОБА_3 відразу викликала бригаду невідкладної медичної допомоги, працівниками якої ОСОБА_5 була надана медична допомога, від госпіталізації до лікувального закладу потерпілий відмовився.

Також обвинувачена показала, що з ОСОБА_5 проживала упродовж останніх п`яти років. Однак, останній увесь цей час постійно перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6 , шлюб вони не розривали з мотивів відсутності для цього коштів.

У вчиненому щиро розкаюється, просить суворо не карати.

Відповідно до ч. 1 ст. 348 КПК України суд встановив, що обвинуваченій ОСОБА_3 суть обвинувачення зрозуміла. Обвинувачена визнає свою вину у вчинені інкримінованого їй кримінального правопорушення, погоджується з кваліфікацією вчиненого нею діяння, щиро розкаюється у вчиненому, показання обвинуваченої є послідовними, логічними, а тому не викликають сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченою змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності її позиції.

Щодо розгляду справи за відсутності потерпілого ОСОБА_5 , який ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, то суд зазначає, що відповідно до положень ст. 477 КПК України кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого щодо кримінальних правопорушень, передбачених зокрема статтею 125 КК України.

Згідно зі ст. 478 КПК України потерпілий має право подати до слідчого, дізнавача, прокурора, іншої службової особи органу, уповноваженого на початок досудового розслідування, заяву про вчинення кримінального правопорушення протягом строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення певного кримінального правопорушення.

Кримінальне провадження відносно ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 125 КК України розпочате за відповідною заявою потерпілого ОСОБА_5 .

Під час судового розгляду потерпілий ОСОБА_5 помер, що підтверджено копією актового запису про смерть №63 від 03 березня 2025 року.

Підстав для залучення інших осіб до провадження в статусі потерпілих відсутні.

У справах приватного обвинувачення обов`язковою фігурою крім потерпілого є також прокурор, за винятком випадків, коли він відмовився від обвинувачення. Тож, сучасний стан справ передбачає множинність суб`єктів на стороні обвинувачення в провадженнях приватного обвинувачення, а відтак смерть потерпілого не призводить до зникнення вказаної сторони, оскільки з моменту внесення інформації до ЄРДР обов`язок здійснювати кримінальне переслідування покладається на органи слідства і прокуратури. При цьому даний обов`язок зберігається до моменту завершення кримінального провадження, що знаменується ухваленням судом вироку або закриттям провадження у зв`язку з відмовою потерпілого від обвинувачення чи за однією з інших підстав, передбачених законом.

Водночас, КПК України не називає такої підстави для закриття кримінального провадження у формі приватного обвинувачення як смерть потерпілого, а також не дає жодних підстав ототожнювати цей юридичний факт з відмовою потерпілого від обвинувачення по цій категорії проваджень.

Так, статтею 284 КПК України передбачений виключний перелік підстав для закриття кримінального провадження, серед яких така підстава як смерть потерпілого відсутня.

Тому настання смерті потерпілого у провадженні в формі приватного обвинувачення після внесення інформації до ЄРДР, але до винесення судом остаточного рішення не може ототожнюватися з відмовою потерпілого від обвинувачення по даній категорії проваджень, а відтак не є підставою для закриття кримінального провадження.

Згідно з положеннями КПК України у провадженнях приватного обвинувачення з моменту внесення інформації до ЄРДР кримінальне переслідування забезпечують державні органи, а відтак смерть потерпілого не ліквідує сторону обвинувачення, тож провадження має продовжуватися у звичайному режимі.

Оцінюючи досліджені обставини справи, суд приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_3 в умисному спричиненні ОСОБА_5 легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад його здоров`я.

Дії обвинуваченої ОСОБА_3 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Водночас, посилання в обвинуваченні на те, що вчинене ОСОБА_3 діяння має ознаки фізичного насильства як форми домашнього насильства відповідно до положень Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд вважає недоведеним, оскільки, як показала ОСОБА_3 , ОСОБА_5 до моменту своєї смерті перебував у зареєстрованому шлюбі з гр. ОСОБА_6 .

Пунктом 3 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» встановлено, що домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Частиною 2, 3 статті 3 Закону передбачено, що дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб:

1) подружжя;

2) колишнє подружжя;

3) наречені;

4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя);

5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти;

6) особи, які мають спільну дитину (дітей);

7) батьки (мати, батько) і дитина (діти);

8) дід (баба) та онук (онука);

9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка);

10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка);

11) рідні брати і сестри;

12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука);

13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими;

14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням;

15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя.

Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству.

Поряд з цим, згідно з частиною 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

За змістом ч.2 ст. 21 СК України проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Крім іншого, ст. 25 СК України унормовує, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу.

З аналізу наведених норм випливає, що перебування ОСОБА_5 в зареєстрованому шлюбі з громадянкою ОСОБА_6 спростовує висновок прокурора про те, що інкриміноване ОСОБА_3 діяння має ознаки насильства у сім`ї.

Таких висновків суд приходить з урахуванням засад презумпції невинуватості, відповідно до яких усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

При призначенні покарання обвинуваченій суд враховує її особу, щодо якої в органі місцевого самоврядування компрометуючі дані відсутні, під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, обставини, що пом`якшують та обтяжують призначення покарання, а також те, що обвинувачена з урахуванням положень ст. 12 КК України вчинила кримінальний проступок.

Обставиною, що пом`якшує призначення покарання обвинуваченій, суд визнає щире каяття.

Обставиною, що обтяжує призначення покарання обвинуваченій, суд визнає вчинення кримінального правопорушення особою, яка перебувала у стані алкогольного сп`яніння.

При визначенні виду покарання суд враховує відношення самої обвинуваченої до вчиненого кримінального проступку, засудження нею власної поведінки в судовому засіданні, а також те, що кримінальним проступком не завдано тяжких наслідків, вона раніше не притягувалась до кримінальної відповідальності та вважає, з урахуванням всіх наведених вище обставин, призначити їй покарання у виді штрафу.

Призначаючи покарання за скоєне, суд, керується ч. 2 ст. 50 КК України, згідно якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами.

Підстав для застосування ст. 69, 69-1 КК України не встановлено.

Заходи забезпечення кримінального провадження до обвинуваченої не застосовувалися. Клопотань про їх застосування не надходило.

Процесуальні витрати відсутні.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов не заявлений.

Керуючись ст. 369-371, 373, 374 КПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , винуватою у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України.

Призначити ОСОБА_3 покарання у виді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Процесуальні витрати відсутні.

Речовий доказ - кухонний ніж із дерев`яною колодкою, що упакований в паперовий конверт №NPU-0411801 та знаходиться в кімнаті зберігання речових доказів Уманського РУП ГУНП в Черкаській області, повернути власнику.

Цивільний позов не заявлений.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Вирок може бути оскаржений до Черкаського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Монастирищенський районний суд Черкаської області, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано, або у разі подання апеляційної скарги після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок не скасовано.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_7