Справа № 136/1036/25
провадження №1-кп/136/76/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2025 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області у складі головуючого судді ОСОБА_1 , розглянувши у порядку спрощеного провадження кримінальне провадження за №0000065 від 23.05.2025 відносно

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Нікополь, Дніпропетровської області, громадянина України, українця, із середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України,

ВСТАНОВИВ:

20.05.2025, близько 17 години, ОСОБА_2 прийшов на територію домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить потерпілому ОСОБА_3 . Прийшовши до зазначеного домоволодіння та покликавши власника, ОСОБА_2 побачив, що ніхто не виходить та зрозумів, що власник відсутній за місцем свого проживання. Після цього, ОСОБА_2 , оглянувши все довкола, переконався, що в господарстві нікого немає. Перебуваючи на подвір`ї ОСОБА_3 у нього раптово виник злочинний умисел на незаконне проникнення до будинку, щоб знайти грошові кошти, так як на передодні відпочивав із потерпілим і останній розповідав про грошові кошти наявні у нього. Реалізуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_2 , без згоди власника домоволодіння на такі дії, усвідомлюючи, що порушує недоторканість житла особи і бажаючи вчинити такі дії, реалізуючи свій злочинний намір, спрямований на порушення недоторканості житла, діючи умисно, в порушення ст. 30 Конституції України, шляхом подолання перешкоди у вигляді вікна, відчинив віконну створку та незаконно через вікно проник до будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_3 , так в будинку він оглядав шафу та кімнату в пошуках грошових коштів, але побачивши, що в будинку в одній із кімнат спить власник він виліз через вікно з будинку, та тим самим порушив недоторканість житла особи, після чого був виявлений сусідом ОСОБА_4 , після чого покинув дане домоволодіння та пішов у напрямку свого господарства.

Такі умисні дії ОСОБА_2 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.1 ст.162 КК України, як незаконне проникнення до житла.

Суд, дослідивши обвинувальний акт та додані до нього матеріали кримінального провадження встановив, що обвинувачений ОСОБА_2 , отримавши копії матеріалів дізнання, добровільно, беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, не оскаржує встановлені під час дізнання обставини вчиненого кримінальногго проступку, його кваліфікацію, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження, передбаченого ч. 2 ст. 302 КПК України. За участю захисника адвоката ОСОБА_5 обвинуваченим подано письмову заяву про розгляд обвинувального акту в спрощеному порядку, без судового розгляду в судовому засіданні за його відсутності.

Потерпілий ОСОБА_3 також подав письмову згоду на розгляд обвинувального акту в спрощеному провадженні без проведення судового розгляду в судовому засіданні, ознайомлений з обмеженням права апеляційного оскарження, передбаченого ч. 2 ст. 302 КПК України.

Крім цього, відповідно до вимог ч. 1 ст. 302 КПК України прокурором в обвинувальному акті заявлено клопотання про розгляд обвинувального акту у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Суд, враховуючи вищевикладене, вважає за можливе розглянути обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження, оскільки це узгоджується з приписами ч. 2 ст. 381 КПК України.

За змістом ст. 91 КПК у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини його вчинення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення (форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення). Згідно з ч. 2 ст. 91 КПК доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

В силу положень ст. 92 КПК України у кримінальному провадженні обов`язок доказування покладено на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна доводити винуватість особи поза розумним сумнівом. Тобто, дотримуючись засад змагальності та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст. 92 КПК України, обвинувачення має довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що існує єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити факти, встановлені в суді, а саме винуватість особи у вчиненні кримінального правопорушення, щодо якого їй пред`явлено обвинувачення.

Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення (ст. 94 КПК України).

Суд, оцінивши кожен доказ стосовно їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору їх достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення, дійшов висновку, що події кримінального проступку мали місце, вина обвинуваченого ОСОБА_6 у скоєнні ним кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, знайшла своє підтвердження й доведена поза розумним сумнівом.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 правильно кваліфіковано за ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до житла.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 скоїв кримінальне правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України належать до категорії кримінальних проступків, раніше неодноразово судимий, непрацюючий, неодружений, на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває.

Обставиною, що пом`якшує покарання відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття.

Обставин, що обтяжують покарання відповідно до ст. 67 КК України, судом не встановлено.

Призначаючи ОСОБА_6 вид та міру покарання суд виходить із встановленої ст. 50 КК України, його мети кари, виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, при цьому враховує визначені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання стосовно обставин цієї справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винуватого, наявності обставини, що пом`якшує покарання та відсутності обставин, що обтяжують покарання, майнового стану обвинуваченого.

Отже, з урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що ОСОБА_6 слід призначити покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень, в межах санкцій частини статті, за якою інкриміновано його діяння у виді штрафу у розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Питання про долю речових доказів та процесуальні витрати суд вирішує відповідно до ст.ст. 100, 124 КПК України.

Заходи забезпечення в ході досудового розслідування кримінального провадження не застосовувались.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не обирався.

Керуючись ч.1 ст.162 КК України, ст.ст. 100, 368, 374, 376, 381-382, 394, 395, 532 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 162 КК України, та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі шістдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1020 (одна тисяча двадцять) грн. 00 коп.

Речові докази - два сліди папілярного узору з поверхні віконного скла та з поверхні дзеркала на шафі, вилучені в ході огляду місця події від 23.05.2025, що зберігаються у кримінальному провадженні, залишити в матеріалах справи.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 2674 (дві тисячі шістсот сімдесят чотири) грн. 20 коп.

Вирок за результатами розгляду обвинувального акту щодо вчинення кримінального проступку може бути оскаржений в апеляційному порядку з урахуванням особливостей, передбачених статтею 394 КПК України.

Вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статтями 381 та 382 КПК України, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Апеляційна скарга може бути подана на вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо вирок було ухвалено без виклику особи, яка його оскаржує, в порядку спрощеного провадження, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Вирок, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1