н/п 1-кс/766/5870/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.07.2025 року Слідча суддя Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3

підозрюваного ОСОБА_4 (в режимі відеоконференції),

захисника ОСОБА_5 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні клопотання прокурора Херсонської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України,

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаїв Миколаївської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, одруженого, який проходить військову службу на посаді навідника оператора роти оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, зареєстроване та фактичне місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

в с т а н о в и ла :

21.07.2025 року прокурор Херсонської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням, у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000002 від 16.01.2025, про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України строком до 21.09.2025 із можливістю визначення застави в розмірі та на умовах, визначених ухвалою Центрального районного суду м.Миколаєва від 24.04.2025 року про обрання підозрюваному запобіжного заходу.

Обґрунтування клопотання

В обґрунтування клопотання зазначено, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.307 КК України. Викладені обставини щодо суті повідомленої ОСОБА_4 підозри у вчиненні кримінальних правопорушень в повній мірі обґрунтовуються отриманими стороною обвинувачення в порядку, визначеному КПК України, доказами.

Під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.1,4,5 ч.1 ст. 177 КПК України:

- переховуватися від органів досудового розслідування та суду (ризик, передбачений п.1 ч.1 ст. 177 КПК України). Підставами стверджувати про існування вказаного ризику є те, що ОСОБА_4 на даний час підозрюється у вчиненні тяжкого злочину з правовою кваліфікацією за ч. 2 ст. 307 КК України. В ході досудового розслідування встановлено, що ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем Національної Гвардії України вдавався до невдалої спроби самовільного залишення частини, після якої почав активно підшукувати варіанти та можливість для реалізації свого задуму. За такого, будучи обізнаним про вид та міру покарання, яке може бути йому призначене у разі визнання винним за вироком суду, підозрюваний може вжити спроби до уникнення кримінальної відповідальності шляхом виїзду до інших областей, закордон або на непідконтрольні Україні території, в тому числі із порушенням вимог закону;

- перешкоджати кримінальному провадженню (ризик, передбачений п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України). Вказаний ризик підтверджується тим, що на даний час досудове розслідування триває, проводяться необхідні слідчі дії, направлені на встановлення всіх обставин вчинення вказаного кримінального правопорушення та осіб, які володіють інформацією про його вчинення.

- продовжити вчинення інкримінованого кримінального правопорушення або вчинення нових кримінальних правопорушень (ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України). Так, сукупність наявних в матеріалах кримінального провадження доказів свідчить про те, що ОСОБА_4 систематично вдавався до вчинення злочинних дій в сфері незаконного обігу наркотичних засобів з метою отримання незаконного прибутку, що дає підстави обґрунтовано припускати, що і в подальшому підозрюваний продовжить займатися злочинною діяльністю. Злочинну діяльність було припинено завдяки втручанню працівників правоохоронних органів. Крім того, встановлено, що ОСОБА_4 причетний до вчинення кримінального правопорушення пов`язаного із незаконним збутом вогнепальної зброї та боєприпасів за правовою кваліфікацією передбаченою ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 263 КК України. Вказане дає підстави обґрунтовано припускати, що і в подальшому підозрюваний може продовжити займатися злочинною діяльністю з метою забезпечення власної життєдіяльності. Згідно рішення ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» ризик вчинення нових правопорушень має місце, коли попередня поведінка особи дає підстави для очікувань, що він не має наміру зупинятись у своїх злочинних діях; коли небезпека має бути явною.

Застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, запобіганню спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконного впливу на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Доводи учасників провадження у судовому засіданні

У судовому засіданні прокурор подане клопотання підтримав, просив його задовольнити, подовжити строк тримання під вартою ОСОБА_4 строком на 60 діб. Зазначив, що досудове розслідування у даному кримінальному провадженні завершено та обвинувальний акт скеровано до Херсонського міського суду Херсонської області. Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні здійснює Херсонська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Південного регіону та обвинувачення підтримується даним органом, який територіально розташован в м.Херсоні. Захиснику на електронну адресу направлено всі копії матеріалів справи. Обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 направлено до суду за п`ять днів до закінчення строку тримання під вартою, але через те, що підготовче судове засідання призначене поза межами строку дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, сторона обвинувачення змушена звернутися з зазначеним клопотанням до слідчого суді з метою продовження строку дії запобіжного заходу.

Підозрюваний у судовому засіданні зазначив про отримання вказаного клопотання 22.07.2025 року об 09-00 годині , заперечував проти застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, просив змінити запобіжний захід на домашній арешт.

Захисник у судовому засіданні заперечував проти задоволення клопотання , посилаючись на відсутність доказів отримання даного клопотання підозрюваним, порушення правил підсудності при зверненні з клопотанням та порушення прокурором строків передбачених ч.1ст.199 КПК України. Вважає ризики зазначені прокурором у клопотанні недоведеними належними доказами , в зв`язку чим просив відмовити в задоволенні клопотання.

Мотивація суду

Заслухавши пояснення учасників провадження, дослідивши матеріали клопотання, слідча суддя приходить до наступного висновку.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Метою застосування будь-якого запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується (ч.1 ст. 177 КПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень статті 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Пунктом 4 ч.2 ст.183 КПК України встановлено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

При розгляді клопотання про обрання або ж продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обов`язково має бути розглянуто можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (правова позиція, викладена у п. 80 рішення ЄСПЛ від 10 лютого 2011 року у справі «Харченко проти України»).

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні СУ ГУ НП в Миколаївській області перебували матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000002 від 16.01.2025 за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 307 КК України.

За версією сторони обвинувачення військовослужбовець військової частини Національної Гвардії України - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , всупереч врегульованих законами суспільних відносин у сфері обігу в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, а саме - всупереч вимогам Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори», який визначає правові та організаційні засади державної політики щодо обігу в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, встановлює порядок державного контролю, повноваження органів виконавчої влади, права та обов`язки фізичних і юридичних осіб у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, а також всупереч Постанови Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 (із наступними змінами), якою PVP віднесено до особливо небезпечних психотропних речовин, обіг яких заборонено (список № 1 таблиці № 2 постанови) достовірно знаючи про те, що збут на території України психотропних речовин заборонено, володіючи злочинними зв`язками з особами, які займаються незаконним обігом наркотичних та психотропних речовин, які здійснюють незаконний збут таких речовин, керуючись корисливим мотивом і переслідуючи мету незаконного збагачення, обрав в якості джерела доходу діяльність, пов`язану із незаконним придбанням, зберіганням з метою збуту та збутом психотропних речовин, обіг яких обмежено та заборонено.

Так, у невстановлений досудовим розслідуванням час і в неустановленому місці ОСОБА_4 , керуючись корисливим мотивом і переслідуючи мету незаконного збагачення, обрав як джерело прибутку, діяльність пов`язану зі збутом на території м. Херсону Херсонської області особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено.

Так, 14.03.2025, о 11.45 хв " ОСОБА_6 ", особисті дані якого були змінені відповідно до Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні», діючи під контролем працівників поліції, в ході проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, в якості покупця, здійснив телефонний дзвінок на номер мобільного зв`язку НОМЕР_2 належний ОСОБА_4 .. В ході телефонної розмови « ОСОБА_6 » повідомив, що в нього з`явилися грошові кошти на придбання особливо небезпечної психотропної речовини - PVP. Після телефонної розмови ОСОБА_4 відразу надіслав на номер мобільного зв`язку належний « ОСОБА_6 » реквізити своєї банківської карти № НОМЕР_3 для оплати придбаної ним особливо небезпечної психотропної речовини у сумі 3000 гривень.

В той же час, « ОСОБА_6 » перебуваючи біля платіжного терміналу самообслуговування «СВІФТ ГАРАНТ» розташованого у торгівельному центрі «Таврія В» за адресою: м. Херсон, вул. 49-ої Гвардійської Херсонської дивізії 24, виконуючи отриману від ОСОБА_4 вказівку, щодо переведення грошових коштів на придбання особливо небезпечної психотропної речовини, о 12:13 годині здійснив перерахування коштів в сумі 3000 гривень, в якості оплати за придбання особливо небезпечної психотропної речовини - PVP, на банківську карту № НОМЕР_3 . Після здійснення вказаної транзакції « ОСОБА_6 » зателефонував ОСОБА_4 , який підтвердив зарахування грошових коштів на його рахунок та зазначив, що повідомить час коли можна забрати «товар».

19.03.2025 о 10.10 год на належний « ОСОБА_6 » номер мобільного зв`язку зателефонував ОСОБА_4 із вказаного вище номеру мобільного зв`язку та повідомив, що вже можна забрати «товар» за адресою: АДРЕСА_2 .

В подальшому, близько 13.30 год згідно попередньої домовленості, « ОСОБА_6 » прибув за адресою: АДРЕСА_2, де на подвір`ї його чекав ОСОБА_4 . В свою чергу, ОСОБА_4 запропонував зайти до будинку, де за допомогою електронних вагів зважив вміст зіп-пакету із кристалоподібною речовиною маса якої склала близько 3-х грамів та передав його « ОСОБА_6 ». Пізніше, о 15.30 годині, " ОСОБА_6 », знаходячись в службовому автомобілі, добровільно видав співробітникам правоохоронних органів придбану ним за вищевказаних обставин психотропну речовину, яку було поміщено до паперового конверту та опечатано.

Відповідно до висновку експерта №СЕ-19/115-25/4878-НЗПРАП від 01.04.2025 року придбана " ОСОБА_6 » та добровільно видана ним речовина містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP, маса якого становить 2, 2044 г., що відповідно до списку № 1 таблиці № 2 Постанови Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 (із наступними змінами) становить великий розмір.

Дії підозрюваного ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч.2 ст. 307 КК України, як незаконне придбання, зберігання з метою збуту, а також незаконний збут особливо небезпечної психотропної речовини у великих розмірах.

23.04.2025 р. ОСОБА_4 затримано в порядку ст.ст.208, 615 КПК України та цього ж дня йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України.

Доказів недотримання строків вручення письмового повідомлення про підозру визначених ст. 278 КПК України - матеріали клопотання не містять та стороною захисту надані не були.

24.04.2025 р. ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва підозрюваному ОСОБА_4 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 21.06.2025 р., з визначенням застави у розмірі 121 120 грн. та покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України у разі внесення застави.

19.06.2025 р. постановою керівника Херсонської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону строк досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000002 продовжено до 3 місяців, тобто до 23.07.2025 року.

Ухвалою слідчого судді від 20.06.2025 року продовжено строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.307 КК України, ОСОБА_4 строком до 23 липня 2025 року включно, з визначенням застави у розмірі 121 120 грн. та покладенням обов`язків, передбачених ст.194 КПК України у разі внесення застави.

17.07.2025 обвинувальний акт у вищевказаному кримінальному провадженні скеровано до Херсонського міського суду Херсонської області для розгляду по суті, проте підготовче судове засідання призначено поза межами дії запобіжного заходу, тому виникла необхідність його продовження у слідчого судді данного суду.

Також, слідчий суддя враховує, положення ч.6 ст.199 КПК України, згідно із яким, прокурор у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

Враховуючи, що підготовче судове засідання Херсонським міським судом до 23.07.2025 не призначене, виникла необхідність у поданні до суду в межах місцезнаходження органу досудового розслідування в порядку ч.6 ст.199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_4 , у зв`язку із закінченням строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання.

Отже, встановлено, що в порядку, передбаченому ч.6 ст.199 КПК України 21.07.2025 року прокурором було подано до Херсонського міського суду Херсонської області клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 , з підстав не призначення підготовчого судового засідання на підставі обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_4 у Херсонському міському судді Херсонської області до закінчення строку дії попередньої ухали.

Тобто, тоді, як прокурору стало відомо про те, що до закінчення строку дії попередньої ухали про продовження строку дії запобіжного заходу підготовче судове засідання проведене не буде.

Тому доводи захисника підозрюваного з приводу порушення прокурором строків визначених ч.1 ст.199 КПК України до уваги не приймаються, адже прокурор звернувся до суду з обвинувальним актом в межах строків визначених нормами КПК України.

Зважаючи на наведене, слід дійти висновку про наявність об`єктивних причин, які перешкоджали прокурору подати дане клопотання за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу.

При цьому, слід звернути увагу на те, що згідно із положенням ч.4 ст. 199 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний розглянути клопотання про продовження строку тримання під вартою до закінчення строку дії попередньої ухвали, згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, тобто розгляд такого клопотання по суті до закінчення строку дії попередньої ухвали, згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу є обов`язком слідчого судді, а не правом.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні здійснює Херсонська спеціалізована прокуратура у сфері оборони Південного регіону. Обвинувальний акт відносно ОСОБА_4 скеровано до Херсонського міського суду Херсонської області Херсонською спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону, яка територіально розташована в м.Херсоні, тому відсутні підстави вважати , що порушені правила підсудності при звернення з даним клопотанням.

Твердження захисника про неотримання його підзахисним клопотання про подовження строків тримання під вартою, спростовуються розпискою ОСОБА_4 про отримання клопотання та підтвердженням даного факту останнім в судовому засіданні.

Так, відповідно до положення ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшились або з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою, в разі не проведення підготовчого судового засідання.

Відповідно до ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання визначеним ризикам, перелік яких зазначений у п.п. 1-5 цієї статті, на запобігання яких спрямоване застосування запобіжних заходів.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про : наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, під час вирішення питання щодо застосування запобіжного заходу оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб встановити чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

За визначенням Європейського суду з прав людини «обґрунтована підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йде мова у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин».

Так, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У даному випадку, очевидно є доведеним, що прокурор дійшов висновку про те, що доказів достатньо для висунення обвинувачення, оскільки ним виконано вимоги п.3 ст. 283 КПК України та 17.07.2025 він звернувся до суду з обвинувальним актом, згідно із яким ОСОБА_4 висунуте обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Слідчому судді під час вирішення питання про продовження строків тримання під вартою, не надається весь обсяг доказів, зібраних під час досудового розслідування та дані щодо джерел їх отримання. Такі матеріали мають надаватися суду при судовому провадженні відповідного кримінального провадження та саме на цій стадії, передбачено здійснення оцінки доказів з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, яким встановлюється винуватість або невинуватість особи пред`явленому обвинуваченні.

Саме у рішенні суду, яким завершується судовий розгляд суд у мотивувальній частині відповідно до вимог ч.3 ст. 374 КПК України зазначає у разі визнання особи виправданою - формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнане судом недоведеним, а також підстави для виправдання обвинуваченого з зазначенням мотивів, з яких суд відкидає докази обвинувачення, тощо або ж у разі визнання особи винуватою, формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення; статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений; докази на підтвердження встановлених судом обставин, а також мотиви неврахування окремих доказів, тощо.

Оцінка таких доказів для висновку щодо винуватості або невинуватості особи має здійснюватись судом на розгляд якого надійшов обвинувальний акт, оскільки слідчий суддя під час вирішення питань щодо необхідності продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не наділений такими функціями та здійснює оцінку доказів на предмет їх належності, допустимості, достовірності, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття процесуального рішення, яким закінчується судове провадження.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Обставини, що дають підстави підозрювати ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, викладені та підтверджується наявними в матеріалах кримінального провадження доказами, зокрема:

рапортом УСБУ в Херсонській області за фактом реєстрації кримінального правопорушення від 15.01.2025;

- допитами свідка ОСОБА_6 від 12.02.2025, 12.03.2025, 14.03.2025, 19.03.2025;

- протоколом добровільної видачі від 19.03.2025;

- протоколом огляду мобільного телефону від 14.03.2025;

- висновком експерта №СЕ19/115-25/4878-НЗПРАП від 01.04.2025;

- протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо-, відеоконтроль особи від 28.03.2025 відносно ОСОБА_6 ;

- протоколом за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії - аудіо-, відеоконтроль особи від 28.03.2025 відносно ОСОБА_4 ;

- протоколом негласної слідчої розшукової дії - зняття інформації з електронних інформаційних систем від 28.03.2025;

- протоколом про хід та результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки від 19.03.2025;

- протоколом обшуку від 23.04.2025;

- протоколом огляду предмету (мобільного телефону) від 29.04.2025;

- протоколом огляду речей і документів ( матеріального носію інформації) від 02.06.2025;

- іншими матеріалами кримінального провадження у їх сукупності, в тому числі матеріалами негласних слідчих (розшукових) дій, з яких ще не знято гриф секретності «таємно».

Ці дані здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що ОСОБА_4 міг вчинити кримінальне правопорушення, а отже підтверджують наявність обґрунтованої підозри.

Слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінальних правопорушень. Слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення злочинів вірогідною та достатньою для застосування щодо особи обмежувальних заходів.

Більше того, на даний час ОСОБА_4 набув статусу обвинуваченого, обвинувальний акт стосовно нього скеровано до суду та доведеність висунутого обвинувачення перевірятиметься судом, який і має дійти висновків про винуватість чи невинуватість останнього.

Зі змісту висунутого обвинувачення убачається, що, ОСОБА_4 обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України яке відповідно до ст. 12 КК України є тяжким.

Оцінюючи наявність ризиків, які можуть стати підставою для продовження строку тримання під вартою обвинуваченого, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України, суд враховує можливість обвинуваченого переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду; продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Також при вирішенні питання суд бере до уваги у сукупності обставини, які передбачені ст. 178 КПК України, а саме: тяжкість покарання, яке може бути застосоване до обвинуваченого у разі доведення обсягу обвинувачення під час судового розгляду; судом також враховуються вік та стан здоров`я обвинуваченого, які не перешкоджають подальшому утриманню в умовах ізоляції від суспільства, оскільки даних на підтвердження неможливості утримання обвинуваченого під вартою до суду не надходило, що дає можливість зробити висновок про те, що його здоров`я не перешкоджає перебуванню у місцях попереднього ув`язнення.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, при вирішені питання, чи було особу «обвинувачену в кримінальному правопорушенні» для цілей статті 6 Конвенції, необхідно виходити з таких трьох критеріїв: категорія даного провадження згідно з національним законодавством; суттєві характерні риси цього провадження; вид та суворість міри покарання, яке можу бути призначено заявникові. [«O. v. Norway», n. 33926].

«Законність» тримання під вартою з погляду національного закону не завжди є вирішальним чинником. Європейський суд з прав людини зазначає, що тримання під вартою протягом зазначеного періоду має відповідати меті пункту 1 статті 5 Конвенції, яка забороняє безпідставне позбавлення свободи. [«Гаважук проти України», п. 63654]; [«Мурукін проти України», п. 34]; [«Буряга проти України», п. 54655]; [«Фельдман проти України», п. 68656].

Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

З постанов Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012 убачається, що усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та можуть бути підставами для тримання особи під вартою.

Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень (зокрема, «Харченко проти України» (Заява № 40107/02) від 10 лютого 2011 року, «Фельдман проти України» (Заяви № 76556/01 та № 38779/04) від 08 квітня 2010 року) неодноразово акцентував увагу на тому, що доцільність продовження строків тримання під вартою, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Відповідно кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у право особи на свободу. Таким чином, зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і органи досудового розслідування чи прокурор мають навести інші підстави для продовження строку тримання під вартою. До того ж такі підстави мають бути чітко вказані.

24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією РФ проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Зазначений Указ затверджений прийнятим Верховною Радою України Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ. У подальшому, воєнний стан неодноразово продовжувався, на час розгляду клопотання в України введено режим воєнного стану.

Враховуючи, що режим воєнного стану в країні триває, частина території держави окупована збройними формуваннями рф, суд дійшов висновку, що ризики заявлені прокурором, передбачені п.п. 1, 5 ст. 177 КК України, які також були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є актуальні, а саме: можливість обвинуваченого переховуватись від суду, вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому суд враховує правовий режим військового стану не як ризик, а як обставину яка вказує на наявність актуальних ризиків, заявлених прокурором.

Наявність ризику, передбаченого п.4 ч.1 ст. 177 КПК України (перешкоджати кримінальному провадженню) прокурор обґрунтовує тим, що на даний час досудове розслідування триває, проводяться необхідні слідчі дії, направлені на встановлення всіх обставин вчинення вказаного кримінального правопорушення та осіб, які володіють інформацією про його вчинення. Проте слідчий суддя вважає, даний ризик не обґрунтованим, оскільки досудове розслідування закінчено, справу направлено до суду з обвинувальним актом.

Крім того, вказаний ризик не існував і на момент вирішення питання про застосування запобіжного заходу.

Щодо твердження захисника про відсутність доказів наявних ризиків, зазначених прокурором у клопотанні, суд зазначає, що на даній стадії розгляду не надається оцінка доказам. Суд досліджує наявність або відсутність ризиків, які були підставою для обрання запобіжного заходу та їх актуальність.

Обставин, які є перешкодою для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, передбачених ч.2 ст. 183 КПК України судом не встановлено.

Вирішуючи питання щодо застосування запобіжних заходів не пов`язаних з триманням під вартою суд вважає, що вони не обґрунтовані належним чином та не забезпечать виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

Відповідно до ч.3 ст. 5 Конвенції звільнення особи може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання, проте сторона захисту не надала таких гарантій.

Ризики, передбачені п.п.1, 5 ч.1 ст.177 КПК України, встановлені слідчими суддями 24.04.2025 р. та 24.06.2025 року під час вирішення питання про застосування та продовження відносно підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на даний час не зменшилися та продовжують існувати, тому підстав для зміни запобіжного заходу не встановлено.

Продовжуючи строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя виходить із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

З огляду на те, що підготовче судове засідання за матеріалами обвинувального акту відносно ОСОБА_4 не проведене, а строк дії ухвали про тримання під вартою спливає, зважаючи на тяжкість кримінального правопорушення, що не виключає ризик переховування обвинуваченого від суду та вчинення ним іншого кримінального правопорушення, підвищену суспільну-небезпеку інкримінованого ОСОБА_4 діяння, слідчий суддя дійшов до висновку про відсутність на даний час підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу та вважає за необхідне продовжити строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів, що відповідає положенням ч.1 ст.197 КПК України.

Отже, враховуючи викладене, клопотання про продовження строку тримання під вартою підлягає задоволенню.

Слідчим суддею також враховано, що відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно із ч. 4 ст. 182 КПК України розмір застави визначається судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України розмір застави визначається у таких межах, зокрема, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою слідчого судді судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.04.2025 ОСОБА_4 визначений альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в розмірі 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 121 120 грн.

З урахуванням наведеного, слідчий суддя приходить до висновку про необхідність продовження строку тримання підозрюваного під вартою з можливістю звільнення під заставу на умовах, визначених ухвалою слідчого судді Центрального районного суду м. Миколаєва від 24.04.2025 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 182, 183, 186, 193, 194, 309, 376 КПК України,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 307 КК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у Державній установі «Снігурівська виправна колонія №5» строком до 19.09.2025 включно.

Одночасно визначити підозрюваному ОСОБА_4 , запобіжний захід у вигляді застави у розмірі 121 120 гривень, що становить 40 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, за умови внесення якої на призначений для цього депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області ОСОБА_4 слід негайно звільнити з - під варти.

У разі внесення застави зобов`язати ОСОБА_4 прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду, в провадженні яких перебуває кримінальне провадження № 0000002 та покласти на нього обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- повідомляти слідчого, прокурора та суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

Термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 19.09.2025 року (включно).

Роз`яснити та попередити ОСОБА_4 що з моменту звільнення підозрюванго з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної слідчим суддею в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Ухвала підлягає до негайного виконання після її оголошення.

Ухвала слідчого судді протягом п`яти днів з дня її оголошення може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Херсонського апеляційного суду.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Повний текст ухвали складено і оголошено 23.07.2025 року.

Слідча суддя ОСОБА_1