Справа № 694/912/25
Провадження №1-кп/694/115/25
ВИРОК
09.07.2025 року м. Звенигородка
Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:
головуючої - судді ОСОБА_1 ,
з участю секретаря ОСОБА_2 ,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,
з участю прокурорів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
обвинуваченої ОСОБА_3 ,
в с т а н о в и в:
Допущені водієм ОСОБА_3 порушення вимог п.12.1. Правил дорожнього руху знаходяться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та настанням наслідків у вигляді тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_7 .
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою вину у вчиненні злочину визнала повністю. Дала показання про те, що дійсно вона вночі 29.11.2024 року їхала на автомобілі «ЗАЗ-Daewoo», який належить брату потерпілого ОСОБА_7 по дорозі з м.Багачеве до м. Звенигородка Черкаської області. Поряд на пасажирському сидінні перебував потерпілий ОСОБА_7 . Швидкість руху автомобіля була приблизно 80 км/год, але дорога була слизька і вона не впоралась з керуванням, не в`їхала в поворот і автомобіль перекинувся. Внаслідок ДТП вона вилетіла з автомобіля, а потерпілого зажало в машині. Вона намагалася надати потерпілому допомогу, викликала швидку допомогу. При призначенні покарання просила врахувати той факт, що вона повністю відшкодувала потерпілому завдану шкоду. У вчиненому щиро розкаюється та просила не призначати додаткове покарання у виді позбавленя права керування транспортними засобами, оскільки вона має на утриманні батька інваліда, який проживає в іншій місцевості.
В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 зазначив, що жодних претензій до обвинуваченої не має, оскільки вона повністю відшкодувала йому завдані збитки. Просить призначити покарання не пов`язане з позбавленням волі та не призначати додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників процесу, судом визнанонедоцільним дослідження доказів по справі, стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому з`ясовано, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позицій, а також роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Таким чином, суд вважає, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю та кваліфікує її дії за ч. 2 ст. 286 КК України порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжке тілесне ушкодження.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , згідно ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, добровільне відшкодування завданого збитку.
При цьому, суд враховує, що щире каяття характерне тим, що воно засноване на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, тобто характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого кримінального правопорушення, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
В судовому засіданні обвинувачена свою вину визнала у повному обсязі, у вчиненому щиро розкаялася та висловила жаль з приводу вчиненого, критично оцінила свої дії, що також свідчить про те, що особа розуміє тяжкість наслідків від своїх дій та щиро кається.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , згідно ст. 67 КК України, судом не встановлено.
Призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_3 відповідно до вимог ст. 65 КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких, особу винної, яка на даний час не працює, за місцем проживання та попереднього місця роботи характеризується виключно позитивно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше не судима, вину у вчиненні кримінального правопорушення визнала у повному обсязі, в скоєному щиро розкаялася та відшкодувала завдані збитки, думку сторони обвинувачення щодо призначення покарання, позицію потерпілого, який зауважив, що жодних претензій до обвинуваченої не має та просив не позбавляти її волі і не призначати додаткове покарання.
На підставі викладеного, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, за якою вона обвинувачується у виді трьох років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами, оскільки таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
При цьому, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, дані про особу винної та конкретні обставини вчинення злочину, суд приходить до висновку, що виправлення ОСОБА_3 можливе без ізоляції від суспільства і вважає за необхідне звільнити її від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку, передбаченого ст. 75 КК України, поклавши обов`язки, передбачені п.п.1, 2 ч.1 ст. 76 КК України.
Суд вважає, що саме таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченої, попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень, цілком відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особі винної та принципу пропорційності обмеження прав та легітимної мети покарання, який передбачений Європейською конвенцією захисту прав людини і основоположних свобод.
Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України.
Цивільний позов у справі не заявлявся.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України процесуальні витрати на проведення судових експертиз технічного стану транспортного засобу №СЕ-19/124-25/926-ІТ від 24.01.2025 в сумі 4775 грн. 40 коп., та судової автотехнічної експертизи №СЕ-19/124-25/4282-ІТ від 20.03.2025 в сумі 3183 грн. 60 коп., а всього в сумі 7959 грн., необхідно стягнути з обвинуваченої ОСОБА_3 на користь держави.
Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд вважає за необхідне скасувати арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області від 02.12.2024 року.
Керуючись ст.ст. 369, 370, 371, 373, 374, 377 КПК України, суд,
визнати ОСОБА_3 винуватою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити їй покарання у виді трьох років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_3 від відбування покарання, якщо вона протягом іспитового строку один рік не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.
На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_3 обов`язки:
1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.
Цивільний позов у справі не заявлявся.
Речові докази після набрання вироком законної сили:
Стягнути з обвинуваченої ОСОБА_3 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів у зв`язку з проведенням судових експертиз в сумі 7959 (сім тисяч п`ятдесят дев`ять) грн.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Звенигородський районний суд протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано,

набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1