ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2025 року місто Фастів

Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участі:

секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4 ,

представника потерпілої ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 ,

в ході проведення підготовчого судового засідання у кримінальному проваджені, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000636 відносно ОСОБА_6 , що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 надійшов до Фастівського міськрайонного суду Київської області 05 травня 2025 року.

Ухвалою від 05 травня 2025 року було призначено підготовче судове засідання, в якому підлягають вирішенню ряд питань відповідно до вимог ст. 314, 315 КПК України.

Під час проведення підготовчого судового засідання захисник обвинуваченого ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 заявив письмове клопотання про повернення обвинувального акту прокурору, мотивуючи його тим, що обвинувальний акт не відповідає вимогам п.5 ч.2 ст. 291 КПК України щодо викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, а саме: зміст обвинувального акту відносно ОСОБА_6 прямо вказує на вчинення злочину, який ставиться у вину ОСОБА_6 та є фактичною констатацією цього факту і всупереч принципу презумпції невинуватості, орган обвинувачення безпідставно стверджує про вчинення саме ним зазначеного злочину; в обвинувальному акті не вказано форму вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, мотив і мету вчинення кримінального правопорушення; реєстр матеріалів досудового розслідування складений з суттєвим порушенням процесуального закону, оскільки в ньому не зазначено доручення прокурора слідчому на вручення копії обвинувального акту обвинуваченому.

Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_7 про повернення обвинувального акту прокурору вважаючи його необґрунтованим. Зазначив, що обвинувальний акт відповідає вимогам ст. 291 КПК України, підстави для його повернення прокурору відсутні. Вважав, що питання порушені стороною захисту не є підставою для повернення обвинувального акту прокурору, а тому просив відмовити у задоволенні клопотання.

Потерпіла ОСОБА_4 та представник потерпілої ОСОБА_5 заперечували проти задоволення клопотання.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши клопотання, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання, з огляду на таке.

Відповідно до пункту 3 частини 3 статті 314 КПК у підготовчому судовому засіданні суд, зокрема, має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Виходячи зі змісту положень ст.ст. 291,314 КПК України єдині процесуальні документи, що підлягають дослідженню судом під час підготовчого судового засідання є обвинувальний акт та реєстр матеріалів досудового розслідування, відповідність яких вимогам кримінального процесуального закону має перевірити суд.

Обвинувальний акт повинен відповідати вимогам, передбаченим у статті 291 цього кодексу.

Частинами 1-3 статті 291 КПК визначено, що обвинувальний акт складається слідчим, дізнавачем, після чого затверджується прокурором. Обвинувальний акт може бути складений прокурором, зокрема якщо він не погодиться з обвинувальним актом, що був складений слідчим, дізнавачем. Обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3-1) анкетні відомості викривача (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально-правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 8-1) розмір пропонованої винагороди викривачу; 9) дату та місце його складення та затвердження. Обвинувальний акт підписується слідчим, дізнавачем та прокурором, який його затвердив, або лише прокурором, якщо він склав його самостійно.

Відповідно до п. 3 ч. 4 ст. 291 КПК України до обвинувального акта додається: 1) реєстр матеріалів досудового розслідування; 2) цивільний позов, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування; 3) розписка підозрюваного про отримання копії обвинувального акта, копії цивільного позову, якщо він був пред`явлений під час досудового розслідування, і реєстру матеріалів досудового розслідування (крім випадку, передбаченого частиною другою статті 297-1 цього Кодексу).

Підстави для повернення обвинувального акту прокурору, як вже зазначалося вище, визначені п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України, яким передбачено, що суд має право прийняти рішення повернути обвинувальний акт прокурору, якщо він не відповідає вимогам цього Кодексу. Таким чином, вказаною нормою закону визначено вичерпний перелік підстав для повернення обвинувального акту прокурору, а саме невідповідність обвинувального акту вимогам закону. В ст.ст. 109, 291 КПК України викладено вичерпні вимоги до змісту обвинувального акта та його додатків. Повернення обвинувального акта прокурору зі стадії підготовчого провадження в суді першої інстанції допускається лише у разі порушення прокурором чи слідчим цих вимог. Отже, суд може повернути прокурору обвинувальний акт виключно з підстав його невідповідності вимогам ст. 291 КПК України, для чого є необхідність встановлення невідповідності такого акту положенням цієї статті. При цьому повернення обвинувального акту прокурору передбачає не формальну невідповідність такого акту вимогам закону, а наявність у ньому таких недоліків, які перешкоджають суду призначити судовий розгляд.

В обвинувальному акті, який надійшов до суду, викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими. Суд зазначає, що фактичні обставини кримінального правопорушення, а також належність формулювання обвинувачення, відповідність визначення форми вини обвинуваченого, мотивів та мети вчинення кримінального правопорушення мають бути предметом перевірки під час розгляду справи по суті судом та не розглядаються в підготовчому судовому засіданні.

Із наданого суду обвинувального акту та доданого до нього реєстру матеріалів досудового розслідування, не вбачається суттєвих та очевидних підстав для його повернення прокурору.

Доводи захисника обвинуваченого щодо того, що обвинувальний акт не містить чіткого визначення місця скоєння злочину, не конкретизує механізм вчинення злочину, не конкретизовано об`єктивну сторону вчинення злочину, судом приймається до уваги, у той же час є передчасними, оскільки не перешкоджають призначенню обвинувального акту до судового розгляду та підлягають перевірці судом відповідними доказами під час судового розгляду, тобто вирішення зазначених в клопотанні питань виходить за межі підготовчого судового засідання та не ґрунтується на вимогах ст. ст. 314, 315 КПК України, а тому суд відмовляє в задоволенні такого клопотання.

Крім того, в судовому засіданні представником потерпілої - адвокатом ОСОБА_5 подано цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 1ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди та яка у встановленому порядку пред`явила цивільний позов.

Цивільний позов подано до початку судового розгляду, позовна заява відповідає вимогам, встановленим ст. ст.119,120 ЦПК України, тому її слід прийняти та розглядати одночасно з кримінальним провадженням.

Доказами факту завдання шкоди і розміру цієї шкоди є матеріали кримінального провадження та обгрунтвання цивільного позову представником потерпілого.

В підготовчому судовому засіданні прокурор, потерпіла, представник потерпілої, обвинувачений, його захисник, висловили думки про можливість призначення судового розгляду.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження, дослідивши обвинувальний акт з додатками, дійшов висновку про призначення судового розгляду на підставі обвинувального акта з таких підстав.

Так, кримінальне провадження підсудне Фастівському міськрайонному суду Київської області. Підстав для закриття кримінального провадження або для його зупинення, не вбачається. Також не вбачається підстав для повернення обвинувального акта прокурору.

Крім того, прокурор звернувся з клопотанням про продовження раніше обраного запобіжного заходу відносно обвинуваченого ОСОБА_6 у виді тримання під вартою строком на 60 днів, строк дії якого спливає 31 травня 2025 року, посилаючись на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у скоєнні тяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 8 років. Зважаючи на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, вважає, що запобіжні заходи, не пов`язані з позбавленням волі, не здатні забезпечити дієвість кримінального провадження та запобігти ризикам, передбаченим пп. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, а саме переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Потерпіла та її представник підтримали клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_7 заперечували проти задоволення клопотання прокурора, просили змінити обраний запобіжний захід на домашній арешт із забороною залишати житло у нічний період доби.

Суд, заслухавши думки учасників судового провадження про заявлене прокурором клопотання, дійшов висновку про наступне.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 02 квітня 2025 року відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 31 травня 2025 року включно без визначення розміру застави, а саме було встановлено наявність ризиків, передбачених пп. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, зокрема можливість обвинуваченого переховуватись від суду, незаконно впливати на потерпілу та свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Заявлене прокурором клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою за процесуальним змістом і формою відповідає вимогам ст.184 КПК України.

При наданні оцінки наявного ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України суд виходить з тих обставин, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, за яке законом передбачено покарання у виді позбавлення волі строком до 8 років. Усвідомлення можливості настання вказаних вкрай несприятливих для ОСОБА_6 наслідків може спонукати його змінити місце проживання та уникати суду з метою уникнення кримінальної відповідальності. Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (позиція європейського Суду з прав людини у справі «Бекчиєв проти Молдови»).

При наданні оцінки наявного ризику, передбаченого п.3 ч.1 ст.177 КПК України суд виходить з тих обставин, що обвинувачений ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків з метою спотворення об`єктивної картини вчиненого. З урахуванням того, що обвинувальний акт у кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 наразі перебуває на стадії підготовчого судового засідання, суд вважає, що ризик прийняття обвинуваченим спроб незаконного впливу на свідків, які безпосередньо судом не допитані, з метою переконання або змушення надати покази у вигідному для нього аспекті є реальним.

Надаючи оцінку ступеню наявного ризику, передбаченого п.5 ч.1 ст.177 КПК України, обґрунтовується тим, що обвинувачений ОСОБА_6 , на даний час не має постійного місця роботи, тобто джерело його доходів не відоме, а тому перебуваючи на волі, в разі застосування більш м`яких запобіжних заходів, передбачених ч.1 ст.176 КПК України, останній матиме можливість вчиняти інші кримінальні правопорушення.

Тому судом була встановлена наявність ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст.177 КПК України.

Відповідно до листа Верховного Суду від 03.03.2022 р. «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» за №1/0/2-22, зазначено, що вирішуючи питання про продовження запобіжного заходу, суд може зважати на попередню оцінку окремих фактичних обставин, здійснену ним при вирішенні попередніх клопотань у цьому кримінальному провадженні на підставі відповідних матеріалів, і не здійснювати надмірного витребування матеріалів у сторін кримінального провадження.

Будь-яких обставин, які би свідчили про те, що застосований захід забезпечення кримінального провадження у вигляді тримання під вартою, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого судом, на даному етапі, не встановлено та не доведено обвинуваченим та його захисником.

Крім того, будь-яких обставин, які б унеможливлювали подальше утримування ОСОБА_6 під вартою суду не надано, скарг та заперечень щодо перебування саме під цим запобіжним заходом від нього не надходило. Даних, що стан здоров`я ОСОБА_6 категорично не дозволяє його утримувати під вартою, у суду немає.

При цьому, суд посилання захисника на наявність у позитивних характеристик, постійного місця проживання, хворої матері, приймаються судом, разом з тим, вказані обставини не є тими стримуючими факторами та не переважають можливих ризиків його неправомірної поведінки.

Доводи захисника про те, що обвинувачений має незадовільний стан здоров`я, суд вважає неналежною підставою для зміни запобіжного заходу на більш м`який, оскільки відсутні належні медичні документи (оригінали), які б підтверджували неможливість утримання ОСОБА_6 під вартою.

Крім цього, суд звертає увагу, що відповідно до Закону України «Про попереднє ув`язнення» медичне обслуговування, а також лікувально-профілактична і протиепідемічна робота в місцях попереднього ув`язнення організуються і проводяться відповідно до законодавства про охорону здоров`я. Порядок надання ув`язненим медичної допомоги, використання з цією метою не підпорядкованих органам, що здійснюють попереднє ув`язнення, державних та комунальних закладів охорони здоров`я, залучення їх медичного персоналу та проведення медичних експертиз визначається Кабінетом Міністрів України.

Тобто особам, котрі утримуються у слідчому ізоляторі, забезпечується надання первинної лікувально-профілактичної допомоги, яка включає консультацію лікаря, діагностику і лікування основних найпоширеніших захворювань, травм та отруєнь, профілактичні заходи, направлення хворого ув`язненого чи засудженого для надання спеціалізованої та високоспеціалізованої допомоги.

Таким чином суд дійшов висновку, що прокурором доведено наявність ризиків, передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст.177 КПК України. А тому з метою забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого ОСОБА_6 , виконання ним своїх процесуальних обов`язків, обраний щодо нього запобіжний захід у виді тримання під вартою слід продовжити строком на 60 днів.

Керуючись ст. 176, 177,178,183, 186, 193, 194,199, 314-315,370-372 КПК, суд -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 проповернення обвинувального акту у кримінальному провадженні № 0000636 - відмовити.

Призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акта у кримінальному провадженні № 0000636 відносно ОСОБА_6 , що обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, у відкритому судовому засіданні на 28 травня 2025 року об 14 год. 00 хв.

Судовий розгляд здійснювати у відкритому судовому засіданні, за участю прокурора, потерпілої, представника потерпілої, обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисника, яких викликати в судове засідання.

Цивільний позов представника потерпілої ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_5 про стягнення з обвинуваченого на її користь моральної шкоди - прийняти до розгляду.

Визнати ОСОБА_4 цивільним позивачем, а ОСОБА_6 цивільним відповідачем.

Визначити цивільному відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст.178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до вимог ч.4ст.178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копія відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України).

Встановити цивільному позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам ч.ч. 3-5 ст.178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

Клопотання прокурора Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_3 про продовження застосування запобіжного заходу ОСОБА_6 у виді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити строк дії застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 19 липня 2025 року, включно.

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 про зміну запобіжного заходу відмовити.

Ухвала в частині запобіжного заходу може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Фастівський міськрайонний суд Київської області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

В іншій частині ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1