27.06.2025
Справа № 642/2249/25
Провадження № 1-кс/642/948/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2025 року м. Харків

Слідчий суддя Холодногірського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , розглянувши клопотання старшого слідчого СВ ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 , погоджене з прокурором Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з повною середньою освітою, не працюючого, не одруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого 11.09.2024 Ленінським районним судом м. Харкова, за ч. 1 ст. 309 КК України до обмеження волі строком на 1 рік, на підставі ст. 75 КК України, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік,

який підозрюється за ч. 4 ст. 185 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Слідчий СВ ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 за погодженням з прокурором Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в рамках кримінального провадження за № 0000588 від 23.04.2025, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні здійснює Новобаварська окружна прокуратура міста Харкова.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у вересні 2024 року, точну дату та час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_4 на тролейбусній зупинці за адресою: м. Харків, вул. Холодногірська, 177, познайомився зі ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з яким у них склалися товариські стосунки.

У січні 2025 року, точну дату та час в ході досудового розслідування не встановлено, перебуваючи за місцем свого мешкання, а саме за адресою: АДРЕСА_3 , ОСОБА_4 попрохав ОСОБА_6 надати дистанційний доступ до його облікового запису застосунку «Приват24» через свій мобільний телефон Samsung Galaxy J2 для виводу на його банківську картку виграшу з онлайн-казино, в свою чергу ОСОБА_6 погодився та надав йому реквізити свого банківського рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК», за яким відкриті картки: для виплат № НОМЕР_1 та універсальна № НОМЕР_2 , з CVV- кодами та паролями від них, після чого, ОСОБА_4 завантажив на свій телефон Samsung Galaxy J2 застосунок «Приват24», створив обліковий запис на ім`я ОСОБА_6 , зазначивши свій номер телефону НОМЕР_3 , в якості фінансового, створив пароль та авторизувався в ньому, після чого відкрив за вказаним рахунком інтернет- картку № НОМЕР_4 та в подальшому використовував вказані картки для власних потреб, всі зазначені дії здійснювалися за згодою потерпілого ОСОБА_6

17.04.2025, побачивши, що на картку ОСОБА_6 АТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 надійшла пенсія в сумі 4 084 гривні 18 копійок, будучи достеменно обізнаним про введення військового стану по всій території України, згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану», затвердженого Верховною Радою України 24.02.2022 (№ 2102-ІХ), відповідно до пункту № 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України, який у подальшому продовжено указом Президента України № 259/2022 з 05 години 30 хвилин 25.04.2022 на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався, реалізуючи свій прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, маючи вільний доступ до мобільного додатку «Приват24» для дистанційного керування банківськими картками ОСОБА_6 АТ КБ «ПРИВАТБАНК», використовуючи свій мобільний телефон Samsung Galaxy J2, зайшов до вказаного додатку, та таємно, маючи єдиний умисел, таємно викрав належні ОСОБА_6 грошові кошти, а саме: 17.04.2025, з карти для виплат № НОМЕР_1 , о 13:11 здійснив переказ на суму 3 900 грн, о 13:27 на суму 184 грн, та 21.04.2025, о 18:52 на суму 0,38 грн на інтернет- картку № НОМЕР_4 . Крім того, 21.04.2025 з універсальної картки № НОМЕР_2 здійснив перекази о 13:13 на суму 6 грн та о 18:51 на суму 0,34 грн на інтернет- картку № НОМЕР_4 .

Внаслідок своїх протиправних та умисних дій, ОСОБА_4 таємно викрав грошові кошти ОСОБА_6 в сумі 4 090 гривень 72 копійок, якими розпорядився на власний розсуд, а саме переказавши їх на карти своїх знайомих, спричинивши потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на вказану суму.

Таким чином, дії ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , кваліфіковані як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

26.06.2025 йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 підтримала клопотання, просила задовольнити його в повному обсязі. Зазначила, що на даний час існують ризики передбачені п. 1, 3, 5, ч. 1 ст. 177 КПК України. Враховуючи, що у обвинуваченого відсутні міцні соціальні зв`язки, раніше судимий та підозрюється у вчинені тяжкого злочину у період іспитового строку.

Підозрюваний ОСОБА_4 заперечував проти клопотання, зазначив, що вже залишив зв`язки з «поганою» компанією та бажає працевлаштуватися з метою повернення грошей потерпілому. На даний час проживає у свого товариша, оскільки в будинку, який належить йому та сестрі за адресою АДРЕСА_4 проживати неможливо у зв`язку із відсутністю належних для того умов. Тому просив застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Вислухавши думку сторін кримінального провадження, дослідивши надані матеріали, слідчий суддя приходить до наступного.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, що відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжких злочинів.

Згідно із п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до положень ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При цьому слідчий суддя звертає увагу, що обґрунтована підозра - це стандарт доказування, який передбачає існування фактів чи інформації, які б переконали об`єктивного спостерігача, що відповідна особа могла вчинити кримінальне правопорушення. Обґрунтованість залежить від усіх обставин, проте факти, що в сукупності дають підстави для підозри не мають бути такого ж рівня як ті, що необхідні для обвинувачення, або навіть винесення вироку.

На стадії досудового розслідування слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів, визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього запобіжного заходу.

При цьому стандарт доказування «обґрунтованої підозри» є нижчим, ніж доведеність «поза розумним сумнівом», яким керується суд під час судового розгляду кримінального провадження по суті та ухвалення вироку.

На переконання слідчого судді, незалежно від подальшої доведеності підозри чи правової кваліфікації інкримінованого ОСОБА_4 діяння, сукупність досліджених в судовому засіданні доказів свідчить, що він може бути причетним до цього кримінального правопорушення.

Підозра висунута ОСОБА_4 повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, а саме: протоколом прийняття заяви від ОСОБА_6 про вчинене кримінальне правопорушення від 22.04.2025, протоколом огляду місця події від 22.04.2025, протоколом огляду речей від 23.04.2025, протоколом допиту потерпілого ОСОБА_6 від 23.04.2025, протоколом додаткового допиту потерпілого ОСОБА_6 від 04.06.2025, протоколом огляду речей від 04.06.2025, рапортом СКП від 22.05.2025, протоколом допиту свідка ОСОБА_7 від 24.04.2025, протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 25.04.2025, протоколом допиту свідка ОСОБА_9 від 04.06.2025, протокло допиту свідка ОСОБА_10 від 05.06.2025, протокол допиту свідка ОСОБА_11 від 09.06.2025, а також іншими матеріалами кримінального провадження в сукупності.

Вирішуючи питання про доведеність існування ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя виходить з наступного.

Згідно до практики Європейського суду з прав людини, слідчий суддя при обранні запобіжного заходу зобов`язаний розглянути можливість застосування заходів, які меншою мірою обмежують права особи (підозрюваного), ніж тримання під вартою («Амбрушкевич проти Польщі», § 32).

Підставою застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_4 є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні кримінального правопорушення та наявність ризиків, врахованих при обранні вказаного запобіжного заходу, які на даний час дають підстави вважати, що підозрюваний матиме можливість: переховуватися від органу досудового розслідування, прокурора або суду; незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Таким чином на підставі сукупності ризиків, які можуть виникнути в ході досудового розслідування, до підозрюваного ОСОБА_4 не може бути застосовано інший, більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за яке передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років, тобто у вчиненні тяжкого злочину, у зв`язку з чим, без застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, він може покинути територію Харківської області та переховуватись від органів досудового розслідування та суду, таким чином намагаючись уникнути кримінальної відповідальності. З огляду на зазначені обставини, в даному випадку існує ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування від органів досудового розслідування чи суду.

Окрім того, підозрюваний ОСОБА_4 може вчинити дії, спрямовані на здійснення незаконного психологічного або навіть фізичного впливу на потерпілого та свідків, які викривають його у вчиненні злочину, тобто незаконно впливати на свідків та потерпілого у цьому ж кримінальному провадженні, що вказує на наявність ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме незаконний вплив на потерпілого та свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки ці особи знайомі підозрюваному.

Враховуючи характер скоєного кримінального правопорушення та дані про особу ОСОБА_4 , який обґрунтовано підозрюється в умисному тяжкому кримінальному правопорушенні проти власності, останній офіційно не працевлаштований, тобто не має джерел для нормальної життєдіяльності, тому, в даному випадку, наявний ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме вчинення інших кримінальних правопорушень.

Зазначене свідчить про неможливість запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, оскільки такі заходи не зможуть сприяти здійсненню завдань кримінального провадження щодо здійснення захисту особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорони прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження (у тому числі свідків), а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Слідчий суддя зазначає, що для досягнення мети застосування запобіжних заходів, які застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження, на початковій стадії досудового розслідування, що зумовлює необхідність в проведенні низки слідчих та процесуальних дій, а також враховуючи інші фактичні обставини даного конкретного кримінального провадження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є необхідним та доцільним.

Щодо визначення розміру застави, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст.182 КПК України розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Крім того, у п.48 рішення «Чеботар проти Молдови» №35615/06 від 13.11.2007 Європейський суд з прав людини зазначив: «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Згідно практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати її буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Тобто застосування запобіжного заходу тримання під вартою як безальтернативного не забезпечує балансу між метою його застосування у кримінальному провадженні та правом особи на свободу та особисту недоторканність. Адже метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Крім цього, суддя позбавлений можливості винести вмотивоване судове рішення щодо обмеження, оскільки фактично це рішення вже завчасно врегулювало безальтернативне обмеження права на свободу без розгляду всіх необхідних обставин конкретної ситуації.

Окрім того, приймаючи рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді застави та визначення її розміру, на одному важелі терезів суд має покласти достатню міру гарантування виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, а на інший неможливість завідомої непомірності застави для особи.

У випадку ігнорування факту завідомої непомірності застави для особи судом спотворюється сутність запобіжного заходу, яка призводить до безальтернативності тримання під вартою через реальну неможливість внесення особою застави і може свідчити про елементи тиску на нього з боку сторони обвинувачення для досягнення результату, протилежного від легального об`єктивного встановлення істини змагальними процесуальними засобами.

Призначення застави це не спосіб покарання особи (підозрюваного, обвинуваченого), а всього лише забезпечення виконання покладених на цю особу обов`язків. Слідчий суддя має тільки переконатися, що застава здатна примусити особу з`являтися в засідання і не перешкоджати розслідуванню.

Задовольняючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховуючи обставини справи, вік та стан його здоров`я, наявність соціальних зв`язків підозрюваного, сімейний стан, постійного місця проживання, вважає за необхідне визначити підозрюваному розмір застави.

За таких обставин слідчий суддя з урахуванням майнового становища підозрюваного, враховуючи конкретні обставини інкримінованого кримінального правопорушення, тяжкості кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, наявність реальної можливості у нього внести заставу, вважає за необхідне визначити ОСОБА_4 заставу в розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень, оскільки застава в такому розмірі зможе запобігти ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, та не є завідомо непомірною для нього.

Окрім цього, застосовуючи щодо підозрюваного альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, вважаю за необхідне покласти на нього обов`язки відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України.

Враховуючи викладене, клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193, 194, 196, 197, 372, 376 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ ВП № 2 ХРУП № 3 ГУНП в Харківській області ОСОБА_5 , погоджене з прокурором Новобаварської окружної прокуратури міста Харкова ОСОБА_3 , про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою у ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком на 60 діб, а саме до 25 серпня 2025 року включно.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з 27 червня 2025 року.

Визначити суму застави у розмірі двадцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тобто 60560 (шістдесят тисяч п`ятсот шістдесят) гривень, яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на Депозитний рахунок ТУ ДСА України в Харківській області, протягом дії ухвали.

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_4 з-під варти звільнити.

У разі внесення застави, покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки строком до 25 серпня 2025: прибувати за кожною вимогою слідчого, прокурора або суду; не відлучатися з м. Харкова без дозволу слідчого, прокурора, суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання; утримуватися від спілкування із свідками з приводу обставин вчинення інкримінованого йому злочину; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд із України та в`їзд в Україну.

Строк дії ухвали до 25 серпня 2025 року включно.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним - в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Повний текст ухвали складений 27.06.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_1