Справа № 635/3261/25
Провадження № 1-в/635/529/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року селище Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1

секретар судового засідання ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання ОСОБА_3 про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 засуджений за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 28 квітня 2021 року, який змінений ухвалою Полтавського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року, за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі.

Вироком Зміївського районного суду Харківської області від 05 квітня 2023 року ОСОБА_3 засуджений за ч. 2 ст. 187 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01 серпня 2024 року ОСОБА_3 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України застосовано покарання за наявності кількох вироків шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Зміївського районного суду Харківської області від 28 квітня 2021 року, який змінений ухвалою Полтавського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року, за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, більш суворим покаранням, призначеним вироком Зміївського районного суду Харківської області від 05 квітня 2023 року за ч. 2 ст. 187 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, визначивши остаточно ОСОБА_3 строк відбування покарання за наявності кількох вироків суду у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

ОСОБА_3 звернувся до суду з клопотанням про звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі ч.ч. 2, 3 ст. 74 КК України.

Прокурор в судове засідання не з`явився, подав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, проти задоволення клопотання не заперечував.

Представник державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Суд, розглянувши заяви прокурора, представника державної установи «Темнівська виправна колонія (№100)» та засудженого, дослідивши матеріали справи встановив наступне.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Зміїв Харківської області, громадянина України, який має середню освіту, одружений, не працевлаштований, засуджений за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 19 грудня 2001 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; вироком Зміївського районного суду Харківської області від 21 квітня 2003 року за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, звільнений 19 липня 2005 року умовно-достроково на не відбутий строк 1 рік 10 днів; вироком Зміївського районного суду Харківської області від 22 листопада 2007 року за ч. 2 ст. 185 КК України до 1 року позбавлення волі, звільнений 17 жовтня 2008 року умовно-достроково на не відбутий строк 1 місяць 13 днів; вироком Зміївського районного суду Харківської області від 27 липня 2010 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений 28 вересня 2012 року умовно-достроково на не відбутий строк 10 місяців 4 дні; вироком Зміївського районного суду Харківської області від 03 липня 2015 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років позбавлення волі, звільнений 28 липня 2017 року умовно-достроково на не відбутий строк 8 місяців 30 днів; вироком Зміївського районного суду Харківської області від 28 квітня 2021 року, який змінений ухвалою Полтавського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року, за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі; вироком Зміївського районного суду Харківської області від 05 квітня 2023 року за ч. 2 ст. 187 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно із ч. 1 ст. 539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3статті 74 Кримінального кодексу України.

Так 09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-ІХ від 18 липня 2024 року.

Згідно вказаного Закону стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, кримінальна відповідальність настає у випадку якщо розмір такого майна перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний Кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

У силу ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

У постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21 зроблено висновок щодо декриміналізації викрадення чужого майна шляхом крадіжки та наголошено, що Закон України від 18 липня 2024 року «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886-ІХ, мають зворотну дію в часі.

Пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України передбачено, що, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу ІV цього кодексу для відповідного року.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

З викладеного вбачається, що два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи.

Судом встановлено, що ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01 серпня 2024 року ОСОБА_3 на підставі ч. 4 ст. 70 КК України застосовано покарання за наявності кількох вироків шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Зміївського районного суду Харківської області від 28 квітня 2021 року, який змінений ухвалою Полтавського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року, за ч. 2 ст. 186, ст. 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі, більш суворим покаранням, призначеним вироком Зміївського районного суду Харківської області від 05 квітня 2023 року за ч. 2 ст. 187 КК України до 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна, визначивши остаточно ОСОБА_3 строк відбування покарання за наявності кількох вироків суду у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією майна; початок строку покарання рахувати з 05 квітня 2023 року; зараховано ОСОБА_3 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення у періоди з 01 березня 2018 року по 17 жовтня 2018 року; з 15 січня 2019 року по 17 лютого 2019 року; 18 лютого 2019 року по 13 квітня 2020 року з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вироком Зміївського районного суду Харківської області від 28 квітня 2021 року, який змінений ухвалою Полтавського апеляційного суду від 06 лютого 2024 року, ОСОБА_3 засуджений за ч. 2 ст. 186 до 4 років позбавлення волі, на підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Зміївського районного суду Харківської області від 03 липня 2015 року та призначено остаточне покарання у виді 4 років 6 місяців позбавлення волі.

За вироком Зміївського районного суду Харківської області від 03 липня 2015 року ОСОБА_3 засуджений за ч. 3 ст. 185 до 3 років позбавлення волі.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік», з 01.01.2015 прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць встановлено в розмірі 1218,00 гривень.

Таким чином, два неоподаткованих мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, що відповідно станом на 2015 рік становили 1218,00 гривень.

Відповідно до вироку Зміївського районного суду Харківської області від 03 липня 2015 року ОСОБА_3 вчинив 13 березня 2015 року кримінальне правопорушення передбачене ч. 3 ст.185 КК України, чим спричинив матеріальну шкоду на загальну суму у розмірі 2345,00 гривень, що складає більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян станом на 2015 рік.

Отже, враховуючи, що вартість майна, яке було предметом кримінального правопорушення, вчиненого ОСОБА_3 13 березня 2015 року, становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, встановлених станом на 1 січня звітного року, у якому було скоєно злочин, вчинене ним діяння відповідно до вимог Закону України № 3886-ІХ є кримінально-караним.

Крім того ОСОБА_3 відбуває покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 186 КК України (повторне відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого), та ч. 2 ст. 187 КК України (напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений за попередньою змовою групою осіб), які є кримінально-караними діяннями.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що на засудженого ОСОБА_3 не розповсюджується дія Закону України № 3886-ІХ, у зв`язку з чим відмовляє в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 377, 534, 537, 539 КПК України, ст. 74 КК України, Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», суд

ПОСТАНОВИВ:

в задоволенні клопотання ОСОБА_3 про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України відмовити.

Ухвала протягом семи днів з дня її проголошення може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду через Харківський районний суд Харківської області.

Суддя ОСОБА_1