КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві 08 квітня 2025 року, апеляційну скаргу прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 лютого 2025 року,

за участю: прокурора захисника підозрюваного ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання адвоката ОСОБА_6 та змінено підозрюваному ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні №0000672 від 03.11.2024р., запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, у межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні тапокладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України строком до 03 квітня 2025 року.

Не погоджуючись з таким рішенням, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив, скасувати ухвалу слідчого судді.

Вважає оскаржувану ухвалу незаконною, необгрунтованною та невмотивованою, через невідповідність висновків суду фактичним обставинам провадження.

На думку прокурора, слідчим суддею не в повній мірі надано оцінку існуючим ризикам та обставинам у кримінальному провадженні.

Зокрема, на адресу Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань надійшов лист ГУНП в Полтавській області № 45508-2024 від 02.12.2024, до якого долучено протокол про застосування електронного засобу контролю від 27.11.2024 з відмовою підозрюваного ОСОБА_7 одягати електронний засіб контролю.

Так, ОСОБА_7 відмовився з`явитися до ГУНП в Полтавській області для виконання ухвали слідчого судді в частині застосування електронного засобу контролю з мотивів відсутності висновку санітарно-епідеміологічної експертизи на конкретний пристрій щодо заборони застосувати електронні засоби контролю, які суттєво порушують нормальний уклад життя особи, спричиняють значні незручності в їх носінні та можуть становити небезпеку для життя і здоров`я.

При цьому, сторона захисту належним чином повідомлена уповноваженими особами ГУНП в Полтавській області з копією висновку від 28.08.2024 наукової санітарно-епідеміологічної експертизи, наданого Державною установою «Інститут медицини праці ім. Ю.І. Кундієва Національної академії медичних наук України», за результатами якої «однокомпонентний пристрій ОР8-стеження АТТЕШІ (Т04і) з провідним та мобільним зарядним пристроєм, ремінцями та кліпсами затиску в комплекті відповідають вимогам діючого санітарного законодавства України і за умови дотримання вимог цього висновку можуть бути використані в заявленій сфері застосування» (для моніторингу місцезнаходження людини).

Разом із тим, нормативними актами не передбачено видачу сертифікатів чи висновків експертиз щодо відповідності вимогам законодавства кожного окремо взятого пристрою чи виробу із зазначенням всіх їх серійних номерів, а визначено лише зазначення їх марки та моделі.

Крім того, засобами зв`язку адвокат ОСОБА_8 повідомив слідчого, що можливою причиною відмови ОСОБА_7 є погіршення стану здоров`я після застосування попереднього електронного засобу контролю внаслідок його несправності, з посиланням на наявність відповідних медичних документів. Водночас, органу досудового розслідування не надано медичні документи, що підтверджують саме можливий причинно-наслідковий зв`язок між погіршенням стану здоров`я підозрюваного саме через застосування електронного засобу контролю, (надані документи лише вказують про окремі хвороби, у тому числі досліджені судом результати консультації лікаря від 26.11.2024).

Посилається на те, що необхідність виконання ухвали слідчого судді в частині застосування електронного засобу контролю, ОСОБА_7 фактично ігнорувалась до 12 грудня 2024 року, тобто електронний засіб контролю застосовано лише після ознайомлення сторони захисту із клопотанням про зміну запобіжного заходу.

Звертає увагу на те, що під час затримання ОСОБА_7 вилучено належний йому мобільний телефон, за результатами огляду наявної в ньому інформації, встановлено достатньо доказів вважати, що підозрюваний до викриття його неправомірних дій вживав заходи, спрямовані на уникнення кримінальної відповідальності.

Також, до органу досудового розслідування надійшли матеріали Полтавського управління ДВБ НПУ щодо можливого тиску з боку підозрюваного ОСОБА_7 на заступника начальника СУ ГУНП в Полтавській області ОСОБА_9 щодо усунення контролю за станом досудового розслідування у кримінальному провадженні, в якому перевіряються на причетність до вчинення кримінальних правопорушень члени сім`ї ОСОБА_7 , під час чого він також вказував на свої зв`язки в правоохоронних органах та їх відновлення найближчим часом, не зважаючи на притягнення до кримінальної відповідальності.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, який підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити, пояснення захисника та підозрюваного, які вважають ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали провадження і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Державного бюро розслідувань, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 03 листопада 2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000672, за підозрою. у тому числі ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

07 листопада 2024 року ОСОБА_7 , повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 08 листопада 2024 року застосовано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_7 з покладенням певних обов`язків визначених ч.5 ст.194 КПК України, строком до 05 січня 2025 року.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 13 грудня 2024 року клопотання про зміну запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту на застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , задоволено частково, застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком до 05 січня 2025 року, заборонено цілодобово залишати місце свого проживання, з покладенням певних обов`язків визначених ч.5 ст.194 КПК України.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 02 січня 2025 року продовжено запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_7 з покладенням певних обов`язків визначених ч.5 ст.194 КПК України, строком до 07 лютого 2025 року.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 05 лютого 2025 року клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу в даному кримінальному провадженні задоволено частково, продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту відносно ОСОБА_7 з покладенням обов`язків визначених ч.5 ст.194 КПК України, крім носіння електронного засобу контролю, до 03 квітня 2025 року.

17 лютого 2025 року захисник ОСОБА_6 , який діє в інтересах ОСОБА_7 звернувся до Печерського районного суду м. Києва із клопотанням про зміну підозрюваному запобіжного заходу із цілодобового домашнього арешту на особисте зобов`язання.

26 лютого 2025 року ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва клопотання захисника задоволено та змінено підозрюваному ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні №0000672 від 03.11.2024р., запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, у межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні тапокладено обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України строком до 03 квітня 2025 року.

Колегія суддів погоджується з рішенням слідчого судді, з наступних підстав.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування запобіжного заходу.

Згідно з ст. 200 КПК України, прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися в порядку, передбаченому статтею 184 цього Кодексу, до слідчого судді, суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування, зміну або покладення додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, чи про зміну способу її виконання.

Відповідно до ч. 2 ст. 200 КПК України у клопотанні про зміну запобіжного заходу обов`язково зазначаються обставини, які: 1) виникли після прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу; 2) існували під час прийняття попереднього рішення про застосування запобіжного заходу, але про які слідчий, прокурор на той час не знав і не міг знати.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 178 КПК України, при застосуванні чи зміні запобіжного заходу слідчий судця, окрім наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини.

Частиною 1 статті 181 КПК України визначено, що домашній арешт - це запобіжний захід, який полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або в певний період доби.

Слідчим суддею в оскаржуваному рішенні зазначено, що під час перевірки наявності ризиків на, які посилалась сторона обвинувачення при зверненні до суду з клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу, а саме те, що підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, також про те що існує ризик впливу на свідків шляхом використання свого становища та наявних зв`язків, прийшов до висновку, що вказані ризики не містять обґрунтованих доказів стосовно їх наявності, які б передбачали продовження дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту. Крім того, досудове розслідування здійснюється з 2022 року, а підозру вручено ОСОБА_7 07 листопада 2024 року.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя зазначив, що стороною захисту доведено, що підозрюваний своєю процесуальною поведінкою доводить обставини того, що він є зацікавленим в результатах досудового розслідування, оскільки реальних доказів порушення покладених обов`язків підозрюваним, стороною обвинувачення не надано.

Також, ОСОБА_7 має міцні соціальні зв`язки, зареєстроване майно, ряд підприємств, п`ятеро дітей, дружину, позитивно характеризується, що свідчить на його користь.

Окрім цього, слідчий суддя, аналізуючи доводи сторони обвинувачення, дійшов висновку, що підозра можливого вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення не є вочевидь необґрунтованою. Проте, під час розгляду клопотання слідчий суддя дійшов висновку про те, що відсутні докази того, що існує обґрунтованість підозри такого рівня, який є необхідним для обмеження прав і свобод особи шляхом продовження щодо підозрюваного дії запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Згідно правової позиції ЄСПЛ у справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і цілодобовий домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей статті 5 Конвенції.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, яке згідно ч. 5 сг. 9 КПК України, які є джерелом законодавства, у справі «Бойченко проти Молдови» № 41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватися від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу».

Також, слідчим суддею враховано положення ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

За вказаних обставин, проаналізувавши всі надані сторонами докази та дані про особу підозрюваного, слідчий суддя не знайшов підстав для подальшого перебування підозрюваного під запобіжним заходом у вигляді цілодобового домашнього арешту.

Разом з цим, зважаючи на необхідність дотримання цілей кримінального провадження, слідчий суддя, з метою забезпечення виконання підозрюваним, покладених на нього процесуальних обов`язків, прийшов до висновку про наявність підстав для застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді у вигляді особистого зобов`язання, у межах строку досудового розслідування кримінального провадження 0000074 від 18.01.2022, з одночасним покладенням процесуальних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме: прибувати до слідчого, прокурора та суду у кримінальному провадженні за першою вимогою; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/ або місця роботи;утриматись від спілкування зі свідками, потерпілими та іншими підозрюваними у даному кримінальному провадженню щодо обставин кримінального провадження, коло яких повинен визначити прокурор та ознайомити підозрюваного;здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) громадянина України для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, строком дії до 03 квітня 2024 року, який був визначений попередньою ухвалою слідчого судді

Окрім того, колегією суддів враховано те, що строк дії оскаржуваної ухвали закінчився та 31 березня 2025 року ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання.

Істотних порушень вимог КПК України, які б перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді місцевого суду постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції - не виявлено.

Зважаючи на викладене, рішення слідчого судді є законним, обґрунтованим і вмотивованим, оскільки постановлене з дотриманням норм кримінального процесуального закону, натомість доводи прокурора, про які зазначено в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає - безпідставними, в зв`язку з чим приходить до висновку про залишеної апеляційної скарги прокурора без задоволення.

Керуючись ст.ст. 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 26 лютого 2025 року, відносно ОСОБА_7 , - залишити без змін, а апеляційну скаргу прокурора відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_10 ОСОБА_11

Провадження 757/7890/25

Справа № 11-сс/824/2499/2025 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_12

Категорія ст. 201 КПК Доповідач: ОСОБА_13