Провадження № 1-кп/204/707/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2025 року Чечелівський районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань кримінальне провадження № 0000655, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.09.2022, за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Дніпропетровська, українця, громадянина України, з професійно-технічною освітою, офіційно не працевлаштованого, розлученого, утриманців не маючого, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

- у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

УСТАНОВИВ:

У провадженні Чечелівського районного суду міста Дніпра перебуває вищевказана справа.

У судовому засіданні прокурор подала суду клопотання про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Клопотання прокурора обґрунтовано наявністю ризиків, передбачених п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які обумовлені тим, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні умисного особливо тяжкого кримінального правопорушення, за вчинення якого КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі у вигляді понад 5 років, та з урахуванням тих обставин, що ОСОБА_5 офіційно не працевлаштований є підстави вважати, що він, усвідомлюючи невідворотність покарання з метою уникнення від відповідальності може переховуватися від органу досудового розслідування та суду. Враховуючи те, що на території України введено воєнний стан, є достатньо підстав вважати, що обвинувачений може покинути територію Дніпропетровщини та України. Обвинуваченим може чинитися незаконний вплив на свідків у кримінальному провадженні, оскільки йому відомі їх анкетні дані та місця мешкання, водночас ці особи не допитані в залі суду. Застосування до обвинуваченого іншого, більш м`якого ніж тримання під вартою запобіжного заходу не зможе запобігти зазначеним ризикам та забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

У судовому засіданні прокурор подане клопотання підтримала в повному обсязі та просила його задовольнити.

Захисник обвинуваченого у судовому засіданні проти задоволення клопотання прокурора заперечувала, посилаючись на те, що ризики вказані прокурором у клопотанні однотипні, нових ризиків не вказано. Просила суд застосувати відносно обвинуваченого більш м`який запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, який на думку сторони захисту є достатнім для забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Обвинувачений ОСОБА_5 у судовому засіданні позицію захисника підтримав, просив суд у задоволенні клопотання прокурора відмовити.

Вивчивши клопотання прокурора, заперечення сторони захисту, суд доходить наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Так, судом на виконання ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою встановлено, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, а саме, у вбивстві, тобто умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині.

Однак, слід зазначити, що на даному етапі судового розгляду питання щодо винуватості ОСОБА_5 не вирішується, оцінюючи наявність обґрунтованої підозри, суд не робить жодних попередніх висновків, а виходить з вірогідності причетності обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення. Однак, навіть обґрунтована підозра у вчиненні злочину не може бути єдиним виправданням тримання обвинуваченого під вартою, а тому при вирішенні клопотання прокурора, судом оцінюється наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України у сукупності всіма обставинами справи, а саме: тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 , у разі визнання його винуватим, вік, стан здоров`я обвинуваченого та відсутність відомостей щодо обставин, які б перешкоджали або унеможливлювати перебування обвинуваченого під вартою; те, що він не одружений, на утриманні нікого не має, що в свою чергу свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків, наявність у обвинуваченого постійного місця проживання.

Оцінюючи наявність ризиків, передбачених п. 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд доходить наступного.

Так, при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. У рішенні ЄСПЛ «Пунцельт проти Чехії» («Punzelt v. Czech Republic») 31315/96 від 25.04.2000, Страсбурзький суд визнав достатнім мотивування чеських судів, що прийняли рішення про тримання під вартою з огляду в тому числі на те, що заявникові загрожувало відносно суворе покарання.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 08.07.2003 року за № 14-рп/2003 при вирішенні питання про застосування запобіжного заходу разом з іншими обставинами враховується тяжкість злочину, у вчиненні якого підозрюється, обвинувачується особа.

Зокрема, продовжує існувати ризик того, що ОСОБА_5 може переховування від суду, оскільки обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, за вчинення якого йому може загрожувати покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, а тому, усвідомлюючи невідворотність покарання, яке може бути призначено судом у випадку визнання винуватим, обвинувачений може вживати заходів, спрямованих на переховування від суду.

Щодо ризику впливу на свідків, суд уважає доведеним існування вказаного ризику, при цьому, суд зазначає, що хоча на даній стадії судового розгляду свідки допитані, однак сторона захисту не позбавлена можливості заявляти клопотання про виклик та повторний допит свідків, а також клопотати про виклик та допит додаткових свідків, та у зв`язку з чим, перебуваючи на свободі обвинувачений може намагатись здійснювати незаконний вплив на вказаних осіб, з метою схилити їх до надання показань з метою спростовування винуватості за пред`явленим обвинуваченням.

За таких обставин суд вважає, що на даний час є наявними ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Крім того, суд зазначає, що завершити розгляд провадження до закінчення строку тримання під вартою обвинуваченого не можливо з причин, що від суду не залежать, оскільки закінчення з`ясування обставин та перевірка їх доказами не завершена, ухвалою суду від 20.03.2025 у справі призначено судово-медичну експертизу, станом на 07.07.2025 року висновок експерта не отримано.

Слід зазначити, що наразі достатніми та належними підставами продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є не лише очікування розгляду справи в суді, а і дотримання балансу між можливими наслідками звільнення обвинуваченого та безпекою суспільства, яке вимагає ізоляції осіб, які з встановленою вірогідністю здатні завдати істотної шкоди правам та свободам інших осіб, що в даному випадку повністю виправдовує утримання обвинуваченого під вартою.

Отже, за вказаних обставин, суд доходить переконання, що будь-який інший більш м`який запобіжний захід, у тому числі домашній арешт, станом на дату розгляду клопотання про продовження ОСОБА_5 запобіжного заходу, не зможе забезпечити належний розгляд кримінального провадження, а перебування ОСОБА_5 на волі буде суперечити інтересам суспільства, що і є підставою для продовження ОСОБА_5 раніше обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Розглядаючи клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на домашній арешт, суд зазначає наступне.

Так, з плином часу існуючі у кримінальному провадженні ризики поступово зменшуються, однак у даному кримінальному провадженні станом на час розгляду клопотання про продовження строку запобіжного заходу, наведені прокурором ризики продовжують існувати, своєї актуальності та значущості не втратили.

При цьому необхідно вказати, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини, повторне зазначення в ухвалі про продовження запобіжного заходу одних і тих самих ризиків, з обґрунтуванням продовження їх існування, не становитиме порушення права на свободу та на особисту недоторканість (рішення ЄСПЛ «Штепа проти України» від 24 жовтня 2019 року, «Войкін проти України» від 27 березня 2018 року, ухвала про неприйнятність « ОСОБА_6 проти України» від 05 липня 2018 року).

Враховуючи доведеність обґрунтованості підозри, недостатності застосування більш м`яких запобіжних заходів, дійсних та триваючих ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання винуватим та відсутність обставин, які не виправдовують такий ступінь втручання у їх права і свободи особи, суд вважає, що клопотання прокурора підлягає задоволенню, а обвинуваченому ОСОБА_5 слід продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, відповідно до ч. 1 ст. 197 КПК України на 60 днів.

Доводи сторони захисту в обґрунтування заперечень проти клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд відхиляє, оскільки вони не спростовують обставин, що вказують на наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, необхідних для тримання під вартою, та зводяться до заперечень обставин, викладених у клопотанні прокурора. З урахуванням сукупності вказаних факторів, суд дійшов висновку, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити виконання покладених на обвинуваченого процесуальних обов`язків, а також запобігти зазначеним вище ризикам. Застосований до обвинуваченого запобіжний захід відповідає характеру та тяжкості інкримінованого діяння, а встановлені ризики є дійсними та триваючими, а тому на даний час виключається можливість зміни раніше обраного запобіжного заходу на більш м`який. Відтак, підстав для задоволення клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на більш м`який у вигляді домашнього арешту, судом не встановлено.

Відповідно до ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні, зокрема, щодо злочину, який спричинив загибель людини.

За викладених обставин, з метою забезпечення виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, забезпечення виконання ним належної процесуальної поведінки в умовах воєнного стану, суд вбачає підстави не визначати розмір застави у цьому кримінальному провадженні та згідно ст. 197 КПК України продовжити дію обраного запобіжного заходу на 60 днів.

На підставі викладеного, керуючись статтями 110, 176-178, 183, 193-194, 197, 331, 369- 372, 376, 392-393 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів до 05 липня 2025 року включно.

У задоволенні клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу на більш м`який - відмовити.

Копію ухвали вручити учасникам кримінального провадження та направити до Державної установи «Дніпровська установа виконання покарань (№ 4)» для виконання.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 09.05.2025.

Суддя ОСОБА_1