УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2025 року

м. Київ

справа № 567/850/24

провадження № 51-1963 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 24 січня 2025 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 06 травня 2025 року.

Суть питання та встановлені судом обставини

Вироком Костопільського районного суду Рівненської області від 24 січня 2025 року ОСОБА_5 засуджено до покарання за: ч. 2 ст. 156 КК України - у виді позбавлення волі на строк 7 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з вихованням дітей та надання освітніх послуг особам до 18 років, а також займатися діяльністю, пов`язаною із зберіганням, розміщенням та розповсюдженням творів, зображень, кіно та відео продукції через мережу «Інтернет» на строк 3 роки; ч. 2 ст. 301 КК України - у виді позбавлення волі на 5 років; ч. 1 ст. 301-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з вихованням дітей та надання освітніх послуг особам до 18 років, а також займатися діяльністю, пов`язаною із зберіганням, розміщенням та розповсюдженням творів, зображень, кіно та відео продукції через мережу «Інтернет» на строк 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_5 призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з вихованням дітей та надання освітніх послуг особам до 18 років, а також займатися діяльністю, пов`язаною із зберіганням, розміщенням та розповсюдженням творів, зображень, кіно та відео продукції через мережу «Інтернет» на строк 3 роки.

Відповідно до статей 71, 78 КК України за сукупністю вироків, до покарання призначеного ОСОБА_5 за цим вироком, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Острозького районного суду Рівненської області від 16 жовтня 2023 року, і визначено йому остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з вихованням дітей та надання освітніх послуг особам до 18 років, а також займатися діяльністю, пов`язаною із зберіганням, розміщенням та розповсюдженням творів, зображень, кіно та відео продукції через мережу «Інтернет» на строк 3 роки.

Цим же вироком ОСОБА_5 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 4 ст. 153 КК України та виправдано його.

Ухвалено включити інформацію щодо ОСОБА_5 , засудженого за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 156 КК України, до Єдиного реєстру осіб, засуджених за злочини проти статевої свободи та статевої недоторканості малолітньої особи.

Вирішено питання щодо обчислення строку відбуття покарання, запобіжного заходу, цивільного позову, процесуальних витрат, речових доказів у кримінальному провадженні.

Ухвалою Рівненського апеляційного суду від 06 травня 2025 року вирок суду першої інстанції залишено без зміни.

До Верховного Суду надійшла касаційна скарга захисника ОСОБА_4 , у якій вона не погоджується з ухваленими щодо ОСОБА_5 судовими рішеннями та порушує питання про їх перегляд у касаційному порядку.

Мотиви Суду

Перевіривши касаційну скаргу на відповідність вимогам ст. 427 КПК України,

суд касаційної інстанції дійшов висновку, що скаргу подано без додержання вимог пунктів 4, 5 ч. 2, ч. 6 цієї статті.

Відповідно до ст. 427 КПК України в касаційній скарзі, серед іншого, зазначаються обґрунтування заявлених скаржником вимог із зазначенням того, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень, вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції. Крім того, до касаційної скарги додаються копії касаційної скарги з додатками в кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження.

Статтею 438 КПК України передбачено, що підставами для зміни або скасування судових рішень судом касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність і невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції має керуватися статтями 412-414 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального

та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.

Посилаючись на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, повинна вказати конкретні порушення закону, що є підставою для їх зміни

чи скасування, а також належним чином обґрунтувати свої доводи.

Так, коли сторона вимагає скасування або зміни судового рішення, посилаючись на порушення, допущене під час кримінального провадження, вона має обґрунтувати не лише наявність такого порушення, але й надати доводи тому, як воно істотно позначилося на можливостях сторони відстоювати свою позицію у справі. Для цього сторона має продемонструвати, що вона під час кримінального провадження вжила заходів у межах процесуальних можливостей, наданих їй кримінальним процесуальним законодавством, для виправлення ситуації, що склалася внаслідок стверджуваного порушення.

Однак всупереч вищевказаному захисник ОСОБА_4 у касаційній скарзі, посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, як на підставу, передбачену п. 1 ч. 1 ст. 438 КПК України для скасування чи зміни оскаржених судових рішень, доводів на обґрунтування зазначеної позиції з урахуванням ст. 412 КПК України не наводить.

Натомість обґрунтування касаційної скарги зводиться до цитування окремих положень законодавства, надання скаржником своєї оцінки доказам, заперечень щодо правильності встановлення фактичних обставин кримінального провадження та неповноти судового розгляду, що в силу статей 433, 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.

До того ж адвокат не погоджується з кваліфікацією вчинених ОСОБА_5 діянь за ч. 2 ст. 156, ч. 2 ст. 301 КК України, разом з тим вказівок щодо неправильного застосування судами закону України про кримінальну відповідальність касаційна скарга не містить.

Захисник також формально посилається на несправедливість призначеного засудженому покарання за ч. 1 ст. 301-1 КК України через суворість, проте не зазначає у чому полягає його явна несправедливість з огляду на положення ст. 414 КПК України.

Колегія суддів акцентує увагу, що кожна із визначених ст. 438 КПК України підстав для скасування чи зміни судових рішень є самостійною та потребує окремого вмотивування, а тому посилання одразу на усі підстави з огляду на зміст касаційної скарги є нелогічним.

Не містить касаційна скарга і обґрунтування у чому конкретно полягає незаконність чи необґрунтованість ухвали апеляційного суду з огляду на положення статей 412 - 414 КПК України.

Касаційний суд позбавлений можливості самостійно досліджувати докази, встановлювати й визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржених судових рішеннях, а лише виходить із фактичних обставин, встановлених судами попередніх інстанцій, що залишилось поза увагою захисника, яка формулює свої вимоги, у тому числі про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_5 .

Що стосується вимог захисника ОСОБА_4 , то вони не узгоджуються з положеннями ст. 436 КПК України, якою визначено повноваження касаційного суду за наслідками розгляду касаційної скарги.

Частиною 6 ст. 427 КПК України передбачено, що до касаційної скарги додаються її копії з додатками в кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження. Ця вимога не поширюється на засудженого, який тримається під вартою.

Саме ці документи з урахуванням п. 1 ч. 1 ст. 430 КПК України суддя-доповідач після відкриття касаційного провадження надсилає учасникам судового провадження разом з копією ухвали про відкриття касаційного провадження, інформацією про їхні права та обов`язки і встановлює строк, протягом якого можуть бути подані заперечення на касаційну скаргу.

Тобто кримінальний процесуальний закон покладає на Суд обов`язок направити копію касаційної скарги сторонам та іншим учасникам кримінального провадження з метою забезпечення реалізації ними своїх прав.

Разом з тим, з метою, зокрема, забезпечення автоматизації визначених законодавством процесів діяльності судів, органів та установ в системі правосуддя, підвищення рівня доступності системи для осіб, які її потребують, а також інших потреб користувачів, було впроваджено Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або її окремі підсистеми (модулі) (далі - ЄСІТС) та внесено відповідні зміни до кримінального процесуального законодавства.

Так, згідно з ч. 2 ст. 35 КПК України процесуальні документи в електронній формі можуть подаватися учасниками кримінального провадження до суду з використанням ЄСІТС.

У разі подання до суду документів в електронній формі учасник кримінального провадження зобов`язаний у випадках, передбачених цим Кодексом, надати доказ надсилання рекомендованим листом з повідомленням про вручення іншим учасникам кримінального провадження, які не мають офіційної електронної адреси, копій надісланих документів із використанням ЄСІТС.

Отже, у разі подання касаційної скарги в електронній формі, скаржник зобов`язаний надати докази надсилання учасникам кримінального провадження відповідних документів із використанням ЄСІТС, а тим, які не мають електронного кабінету, докази надсилання документів рекомендованим листом з повідомленням про вручення поштового відправлення.

У разі неможливості забезпечити надіслання копій касаційної скарги з додатками усім учасникам кримінального провадження скаржник має право направити їх до Верховного Суду у порядку ч. 6 ст. 427 КПК України у кількості, що відповідає числу учасників, з метою подальшого виконання Судом п. 1 ч. 1 ст. 430 КПК України.

Захисник ОСОБА_4 залишила наведені положення процесуального закону поза увагою.

Відповідно до ст. 429 КПК України суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених ст. 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги і встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.

Недоліки касаційної скарги можуть бути усунуті шляхом складання нового тексту касаційної скарги, якщо зауваження стосувалися змістовної частини скарги, та/або шляхом подання додаткових документів, якщо всупереч вимогам КПК України не додано усіх документів, які мають подаватися разом з касаційною скаргою.

Ураховуючи викладене, керуючись ст. 429 КПК України, колегія суддів вважає

за необхідне залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.

З цих підстав Суд постановив:

Касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 на вирок Костопільського районного суду Рівненської області від 24 січня 2025 року та ухвалу Рівненського апеляційного суду від 06 травня 2025 року щодо засудженого ОСОБА_5 залишити без руху і встановити строк для усунення недоліків - десять днів із дня отримання копії цієї ухвали.

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3