Справа № 740/6712/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/553/25
Категорія - ч. 1 ст. 263 КК України. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові, одночасно в режимі у відео конференції із захисником, з використанням її власних технічних засобів, кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000230 від 26 серпня 2024 року, за апеляційною скаргою заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 квітня 2025 року,

щодо ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця і жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого АДРЕСА_2 , фактично проживаючого по АДРЕСА_3 , громадянина України, не працюючого, не одруженого, з професійно-технічною освітою, раніше неодноразово судимого, остання судимість за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 липня 2024 року за ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді 1 року 5 місяців позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України,

В С Т А Н О В И Л А :

Цим вироком ОСОБА_6 засуджений за ч. 1 ст. 263 КК України до 3 років позбавлення волі; за ч. 2 ст. 309 КК України до 2 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, за сукупністю кримінальних правопорушень, ОСОБА_6 призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднано невідбуте покарання за вироком Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 липня 2024 року та остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки 3 місяці.

Строк відбування покарання ОСОБА_6 визначено обчислювати з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши в строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з 23 вересня 2024 року до дня набрання вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_6 на корись держави 22 034 грн. 17 коп. процесуальних витрат на залучення експертів.

Питання про долю речових доказів і документів вирішене у відповідності до вимог ст. 100 КПК України.

ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що будучи судимим відповідно до вироку Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19.07.2024 за ч. 1 ст. 309 КК України, 26 серпня 2024 року, близько 13 год. 30 хв., перебуваючи неподалік ТОВ «НіжинХліб», що знаходиться по вул. Синяківській у місті Ніжині Чернігівської області, більш точного місця не встановлено, з особистих мотивів, з метою незаконного зберігання психотропної речовини та її подальшого вживання, у невстановлений спосіб незаконно придбав згорток, всередині якого достовірно для нього знаходився поліетиленовий пакет з пазовим замком (пакет типу Zip-Lock) з кристалоподібною речовиною білого кольору, що містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), після чого забрав його із собою, тим самим незаконно придбав особливо небезпечний психотропний засіб, який у подальшому зберігав при собі без мети збуту, до вилучення працівниками поліції.

У подальшому 26 серпня 2024 року, у період часу з 14 год. 35 хв,. поблизу будинку № 116 по вул. Синяківській у м. Ніжині Чернігівської області, під час проведення огляду місця події у ОСОБА_6 виявлено та вилучено прозорий поліетиленовий пакет із пазовим замком з кристалоподібною речовиною білого кольору, в складі якої міститься особливо небезпечна психотропна речовина PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) масою 0,1609 г, яку він попередньо незаконно придбав та зберігав при собі без мети збуту.

Згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06 травня 2000 року «Про затвердження переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів» PVP віднесено до Списку 2 Таблиці І «Особливо небезпечні психотропні речовини, обіг яких заборонено».

Крім цього, ОСОБА_6 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, на порушення вимог Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України від 21.08.1998 за № 622, Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 за №576, у серпні 2024 року, у невстановлений день та час, перебуваючи в лісосмузі біля с. Хвилівка, знайшов та забрав із собою підствольний гранатомет ГП-25, який є вогнепальною зброєю, та підсумок із гранатометними пострілами ВОГ-25 ПМ 40 мм у кількості 7-ми штук, які є вибуховими пристроями та відносяться до категорії боєприпасів, тобто придбав їх незаконно і без передбаченого законом дозволу, та у подальшому переніс знайдене до приміщення сараю, розташованого за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , де незаконно зберігав.

У подальшому, 23 вересня 2024 року о 15 год. 02 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , переслідуючи мету особистого збагачення, з корисливого мотиву, за грошові кошти в сумі 5 000 гривень, умисно, незаконно та без передбаченого законом дозволу продав, тобто збув ОСОБА_10 (особа зі зміненими анкетними даними), який був залучений для проведення оперативної закупки, підствольний гранатомет ГП-25, що є вогнепальною зброєю, та три гранатометні постріли ВОГ-25 ПМ 40 мм, які є вибуховими пристроями та відносяться до категорії боєприпасів.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи кваліфікацію дій винного, доведеність його вини та призначену міру покарання, просить вирок суду змінити в частині початку строку відбування покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_6 у строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення за період з 23 вересня 2024 року по 20 листопада 2024 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

При цьому строк відбування покарання ОСОБА_6 рахувати з дня ухвалення вироку, тобто з 23 квітня 2025 року. В решті вирок суду залишити без зміни.

Аргументує тим, що оскільки при призначенні остаточного покарання за правилами ст. 71 КК України суд до призначеного покарання за новим вироком приєднує саме невідбуту частину за попереднім вироком, початок строку відбування покарання має рахуватись або з дня ухвалення нового вироку, або ж з дня приведення такого вироку до виконання, а не з початку строку відбування покарання за попереднім вироком. При цьому, відбута частина покарання за попереднім вироком до строку відбування покарання не зараховується.

У рамках даного кримінального провадження ОСОБА_6 23 вересня 2024 року о 15 год. 40 хв. був затриманий в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та 25 вересня 2024 року до нього був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб до 21 листопада 2024 року, який в подальшому не продовжувався з тих підстав, що обвинувачений почав відбувати покарання, призначене йому вироком Ніжинського міськрайонного суду від 19 липня 2024 року

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 листопада 2024 року ОСОБА_6 був тимчасово залишений в ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор» на підставі п. 12 ч. 1ст. 537 КПК України, що не є строком попереднього ув`язнення. Цей період часу є відбуванням призначеного покарання та не може бути повторно зарахований у строк остаточного покарання, призначеного відповідно до вимог ст. 71 КК України.

Отже, суд першої інстанції правильно призначив ОСОБА_6 остаточне покарання за сукупністю вироків, при цьому частково приєднав невідбуту частину покарання за попереднім вирком Ніжинського міськрайонного суду від 19.07.2024 (фактично у виді 3 місяців позбавлення волі).

Однак, всупереч положенням ст. 71 КК України суд неправильно розтлумачив закон України про кримінальну відповідальність, нормативно не обґрунтувавши своє рішення в частині початку строку відбування покарання, у зв`язку з чим ухвалив, що початок такого строку необхідно рахувати з дня набрання вироком законної сили та безпідставно повторно зарахував період часу з 20 листопада 2024 року по день набрання вироком законної сили у строк відбуття покарання, в той час, як цей період часу засуджений вже відбував покарання за вироком від 19 липня 2024 року і повторному зарахуванню цей строк не підлягав.

Положеннями ст.ст. 71, 72 КК України не передбачена можливість зарахування засудженому у строк покарання строку вже відбутого покарання в іншому кримінальному провадженні, тому цей строк слід обчислювати з моменту постановлення останнього за часом вироку.

Заслухавши доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, просив визначити початок строку відбування ОСОБА_6 покарання за цим вироком з 23 квітня 2025 року, зарахувавши у строк відбуття покарання строк його попереднього ув`язнення з 23 вересня по 20 листопада 2024 року, оскільки період часу з 20 листопада 2024 року є частиною вже відбутого покарання за попереднім вироком, у решті вирок залишити без змін, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти апеляційної скарги прокурора, вказуючи, що цим самим погіршується становище засудженого та змінюється термін відбування покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню з таких підстав.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_6 у незаконному придбанні та зберіганні психотропних речовин без мети збуту, вчиненому протягом року після засудження за статтею 309 КК України, та у придбанні, зберіганні та збуті вогнепальної зброї і бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, зібраним та перевіреним у судовому засіданні доказам, в апеляційній скарзі не оспорюються, а тому колегією суддів не перевіряються.

Згідно з п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», при визначенні покарання за правилами ст. 71 КК України до покарання за новим вироком повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком, а тому суди повинні точно встановлювати невідбуту частину основного й додаткового покарань і зазначити їх вид та розмір у новому вироку.

Невідбутою частиною покарання за попереднім вироком, з поміж іншого, треба вважати невідбуту засудженим частину будь-якого основного покарання.

Таким чином, при призначенні остаточного покарання за правилами ст. 71 КК України, суд до покарання, призначеного за новим вироком, приєднує саме невідбуту частину покарання за попереднім вироком. У такому випадку початок строку відбування покарання має рахуватись або з дня ухвалення нового вироку (коли особа перебуває під вартою), або ж з дня приведення такого вироку до виконання (коли особа під вартою не перебуває). При цьому, відповідно до ст. 71 КК України, на відміну від положень ч. 4 ст. 70 КК України, відбута частина покарання за попереднім вироком в строк відбування покарання не зараховується.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним Процесуальним Кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили та згідно з ч. 5 ст. 72 КК України зараховується судом у строк покарання.

З матеріалів кримінального провадження убачається, що 23 вересня 2024 року о 15 год.40 хв. в рамках даного кримінального провадження, в порядку ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, був затриманий ОСОБА_6 ..

Ухвалою слідчого судді Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області 25 вересня 2024 року щодо ОСОБА_6 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб з визначенням застави у розмірі 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

20 серпня 2024 року набрав законної сили вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 липня 2024 року, яким ОСОБА_6 був засуджений за ч. 1 ст. 309 та ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік 5 місяців.

З огляду на те, що під час перебування ОСОБА_6 під вартою на підставі ухвали слідчого судді від 25 вересня 2024 року про застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, набрав законної сили вирок суду, яким ОСОБА_6 був засуджений до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік 5 місяців, прокурор просив залишити без розгляду подане ним письмове клопотання про продовження строків обвинуваченого під вартою.

Ухвалою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 20 листопада 2025 року було залишено без розгляду клопотання прокурора про продовження строків тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_6 та задоволено клопотання прокурора про тимчасове залишення засудженого ОСОБА_6 в слідчому ізоляторі, у зв`язку з розглядом щодо нього даного кримінального провадження.

Отже, з 20 листопада 2024 року втратила свою силу ухвала слідчого судді про застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу та він вважається таким, що відбуває покарання на виконання вироку Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 19 липня 2024 року і тимчасово залишений в умовах ДУ «Чернігівський слідчий ізолятор».

Таким чином, слушними є доводи прокурора, що після 20 листопада 2024 року строк перебування ОСОБА_6 під вартою на виконання попереднього вироку не можна вважатися строком попереднього ув`язнення, а отже, він не може бути зарахований у строк остаточного покарання, призначеного за правилами ст. 71 КК України.

За таких обставин, суд правильно призначив ОСОБА_6 окремо покарання за ч. 1 ст. 263 та ч. 2 ст. 309 КК України, після чого на підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначив покарання за сукупністю злочинів, та призначив остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України, приєднавши до покарання за цим вироком частину невідбутого покарання за попереднім вироком у виді трьох місяців позбавлення волі.

Однак, на порушення вимог ст.ст. 71, 72 КК України та ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення», суд безпідставно зарахував у строк відбування покарання частину вже відбутого ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі за попереднім вироком від 19 липня 2024 року та визначив початок строку відбування покарання з дня набрання вироком законної сили, а не з дати його ухвалення, залишивши поза увагою, що на час постановлення оскаржуваного вироку обвинувачений перебував під вартою, відбуваючи покарання за іншим вироком, тим самим фактично ухвалив рішення про повторне зарахування того строку покарання, яке було відбуте та зарахуванню в строк покарання за цим вироком не підлягало.

Приймаючи таке рішення, суд першої інстанції своїх висновків в цій частині не мотивував, не вказав, на підставі чого прийняв таке рішення та чим керувався у своїх висновках щодо визначення початку обчислення строку покарання.

Поза увагою суду залишилось те, що положеннями ст.ст. 71, 72 КК України не передбачено зарахування засудженому у строк покарання строку вже відбутого покарання в іншому кримінальному провадженні.

За правилами ст. 71 КК України цей строк слід обчислювати з моменту постановлення останнього за часом вироку, тобто з 23 квітня 2025 року.

З урахуванням того, що при ухваленні вироку суд першої інстанції безпідставно зарахував в строк відбування покарання частину вже відбутого ОСОБА_6 строку покарання за попереднім вироком, який зарахуванню на підставі ст. 71 КК України не підлягає, тим самим неправильно застосувавши закон України про кримінальну відповідальність, що відповідно ст. 409 КПК України є підставою для зміни вироку суду, оскільки зарахування строку попереднього ув`язнення та визначення початку строку відбування покарання не є визначенням строку покарання за пред`явленим обвинуваченням.

Заперечення сторони захисту проти апеляційної скарги прокурора з мотивів погіршення становища обвинуваченого, що не може бути вирішене шляхом зміни вироку суду, до уваги не приймаються.

У Постанові Об"єднаної Палати Верховного Суду від 24 лютого 2025 року (у справі №359/2693/23) зазначено, що змінюючи вирок суду першої інстанції лише в частині неправильного зарахування строку попереднього ув`язнення у строк покарання, апеляційний суд не застосовує більш суворе покарання, оскільки покарання, яке призначене вироком місцевого суду, не змінилося. Це також стосується і початку строку відбування покарання, коли суд помиляється у початку відліку строку покарання.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 532 КПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити.

Вирок Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 23 квітня 2025 року щодо ОСОБА_6 в частині зарахування в строк відбування покарання терміну тримання під вартою та початку обчислення строку покарання, змінити.

Засудженому ОСОБА_6 , на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, у строк відбування покарання зарахувати термін його попереднього ув`язнення за період з 23 вересня 2024 року до 20 листопада 2024 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання засудженому ОСОБА_6 обчислювати з дня ухвалення вироку, з 23 квітня 2025 року.

У решті вирок суду залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили негайно після її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а для засудженого, який тримається під вартою, в той же строк з дня вручення копії ухвали.

СУДДІ:

ОСОБА_11 ОСОБА_12 ОСОБА_13