Провадження № 11-кп/4808/179/25
Категорія ч.1 ст.119 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3 ,

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0001327 за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 січня 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Нойштреліц, ФРН, жителя АДРЕСА_1 , ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України та з застосуванням ч.1 ст.69 КК України йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк два роки.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 ухвалено рахувати з дня прибуття і постановки засудженого на облік у виправному центрі.

Задоволено цивільний позов ОСОБА_9 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_9 268 000 (двісті шістдесят вісім тисяч) грн. спричиненої злочином моральної шкоди.

Вирішено питання щодо речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 вчинив вбивство через необережність.

Кримінальне правопорушення скоєно за наступних обставин.

18.05.2024 близько 18-00 год., ОСОБА_10 спільно із ОСОБА_11 та ОСОБА_12 перебували на дитячому майданчику поруч із будинком АДРЕСА_2 , де проводили свій вільний час.

В той час ОСОБА_8 перебуваючи по місцю свого проживання через відчинене вікно квартири, зробив зауваження ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 з приводу їхньої поведінки. На вказане зауваження ОСОБА_10 відповів, щоб ОСОБА_8 вийшов та вони поговорять.

Цього ж дня, близько 18-10 год. ОСОБА_8 вийшов із будинку в якому проживає та розпочав рухатись в напрямку де перебували ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . Тоді ОСОБА_10 піднявшись із лавочки та розпочав рухатись на зустріч ОСОБА_8 .

Коли ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_10 то обома руками штовхнув останнього в ділянку грудної клітки, при цьому не маючи умислу на протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 , та не передбачав можливість настання смерті ОСОБА_10 , хоча повинен був і міг її передбачити, діючи з більшою обачністю.

Внаслідок протиправних дій ОСОБА_8 , потерпілий ОСОБА_10 впав з прискоренням з висоти власного зросту, вдарившись головою до асфальтного покриття та отримав тілесні ушкодження у результаті яких ІНФОРМАЦІЯ_2 помер у приміщенні лікувального закладу КНП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради».

Відповідно до висновку судово-медичного експерта смерть ОСОБА_10 настала від закритої черепно-мозкової травми з крововиливами над, під оболонки головного мозку, забоєм речовини головного мозку важкого ступеня, переломом кісток склепіння та основи черепа, крововиливом в м`які тканини голови, яка ускладнилась набряком та стисненням головного мозку.

Не погоджуючись з вказаним вироком суду, обвинувачений ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу. Просить вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 січня 2025 року змінити та призначити йому покарання у межах санкції ч. 1 ст. 119 КК України у виді позбавлення волі із звільненням на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку 1 рік та покладенням певних обов`язків.

В обґрунтування апеляційних вимог посилається на те, що призначене йому покарання у вигляді обмеження волі на строк два роки за скоєний злочин, хоч і не виходить за межі санкції ч.1 ст. 119 КК України, проте за своєю суворістю є явно несправедливим через його суворість.

Звертає увагу суду на те, що як під час досудового розслідування, так і в суді він визнав свою вину повністю, у вчиненому щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, не чинив жодних перешкод під час судового розгляду, не зловживав своїми процесуальними правами.

Вказує, що судом першої інстанції встановлено обставини, які пом`якшують йому покарання, а саме: повне визнання ним вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також те, на його утриманні перебуває одна неповнолітня дитина та часткове відшкодування шкоди потерпілій. Проте, за наявності вказаних обставин, суд безпідставно не розглянув можливість застосування ст. 75 КК України при призначенні йому покарання.

Зауважує, що згідно висновку досудової доповіді органу пробації його виправлення можливе без позбавлення чи обмеження волі на певний строк та не становить високої небезпеки для суспільства.

Просить врахувати дані про його особу, зокрема, стан його здоров`я: контрактура суглоба, кисть, післятравматична комбінована стійка згинально-розгинальна контрактура 4-5 пальців правої кисті з больовим синдромом, артроз міжфалангових суглобів 4-5 пальців правої китиці, позитивну характеристику з місця навчання, працевлаштований у ФОП ОСОБА_13 в продовольчому магазині на посаді продавця, позитивну характеристику за місце роботи, те, що на його на утриманні перебуває одна неповнолітня дитина, матір пенсійного віку, а також позицію потерпілої, яка просила суворо його не карати, призначити покарання, не пов`язане з позбавленням чи обмеженням волі.

За вказаних обставин, вважає, що призначення йому покарання у межах санкції ч.1 ст.119 КК України у виді позбавлення волі із звільненням від відбування покарання з випробуванням з встановленням іспитового строку та покладенням певних обов`язків буде необхідним та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_14 не з`явились в судове засідання суду апеляційної інстанції, незважаючи на те, що неодноразово належним чином повідомлялись про розгляд провадження.

При цьому, захисником адвокатом ОСОБА_14 подано письмове клопотання про відкладення апеляційного розгляду у зв`язку з тим, що ОСОБА_8 на даний час перебуває на амбулаторному лікуванні. В обґрунтування наявності відповідної причини для неявки до суду, захисником долучено ксерокопію довідки лікаря Структурного підрозділу «Міська поліклініка №4» КНП «ЦПМКДД Івано-Франківської міської ради» ОСОБА_15 відповідно до якої ОСОБА_8 знаходиться на амбулаторному лікуванні в період з 01.09.2025 року по 05.09.2025 року.

Колегія суддів звертає увагу на те, що захисник адвокат ОСОБА_14 11 серпня 2025 року та 02 вересня 2025 року подав до суду письмові клопотання про відкладення розгляду кримінального провадження, у зв`язку з тим, що ОСОБА_8 перебуває на лікуванні, однак сам не з`явився в судові засідання, призначені на 11 серпня 2025 року та 02 вересня 2025 року, та не повідомив про причини неявки.

При вирішенні питання щодо можливості розгляду кримінального провадження за відсутності обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника колегія суддів приймає до уваги наступне.

Так, кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 перебуває на розгляді в суді апеляційної інстанції з 25 лютого 2025 року та неодноразово призначалось до розгляду. Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник повідомлялись про розгляд кримінального провадження, однак обвинувачений не з`явився в судові засідання, призначені на 02 квітня 2025 року, 15 травня 2025 року, 05 червня 2025 року, 24 червня 2025 року, 11 серпня 2025 року та 02 вересня 2025 року.

З метою забезпечення участі обвинуваченого у судовому засіданні апеляційної інстанції, розгляд кримінального провадження відкладався.

Колегія суддів враховує, що до матеріалів провадження долучені медичні довідки, які стосуються стану здоров`я обвинуваченого ОСОБА_8 та свідчать про те, що останній з дитинства має певне захворювання, неодноразово проходив медичне обстеження, за результатами якого йому були надані відповідні рекомендації. Зі змісту вищевказаних медичних документів вбачається, що захворювання, яким страждає обвинувачений не призводить до обмеження його працездатності та не свідчить, що за станом здоров`я останній не має можливості з`явитись до суду апеляційної інстанції або приймати участь в режимі відеоконференцзв`язку.

Колегія суддів вважає, що безумовною причиною для визнання поважною причиною для неявки до суду є оформлення відповідного листка непрацездатності та перебування на стаціонарному лікуванні.

Разом з тим, з урахуванням приписів Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, перебування на амбулаторному лікуванні не доводить непрацездатність апелянта, не свідчить про призупинення (припинення) його соціально активної життєдіяльності та неможливість за станом здоров`я приймати участь у судовому засіданні.

Зокрема, амбулаторне лікування не вимагає госпіталізації хворого до медичного закладу, оскільки полягає в отриманні консультації від різних лікарів стосовно певної хвороби, проведенні лікувальних процедур або малих хірургічних втручань, досліджень та обстежень.

Колегія суддів вважає, що характер захворювання, який зазначений у вищевказаних медичних документах не свідчить про неможливість обвинуваченого за станом здоров`я приймати участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції, оскільки останній не проходить довготривалі та складні лікувальні процедури, не зазнав малих хірургічних втручань та не проходив певні дослідження та обстеження. Зазначений у вищевказаних медичних довідках діагноз не дає можливості дійти висновку, що вказане захворювання дійсно призвело до втрати обвинуваченим соціально активної життєдіяльності та істотно обмежило або позбавило можливості приймати участь у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів вважає, що процесуальна поведінка обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника мають ознаки зловживання своїми процесуальними правами, намагання затягнути судовий розгляд в апеляційній інстанції та свідчить про фактичну відмову від свого права на участь в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що обвинувачений та його захисник повинні добросовісно використовувати надані їм процесуальні права, не зловживати ними та зобов`язані демонструвати готовність брати участь у судовому розгляді і утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби, передбачені законом для прискорення процедури слухання.

Так, в своєму рішенні по справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав на те, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що його безпосередньо стосуються, утримуватися від використання методів, які пов`язані зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини під зловживанням правом, як матеріальним, так і процесуальним, необхідно розуміти таке його використання, яке спрямоване на боротьбу із закладеним у ньому ж позитивним регулятивним потенціалом, в тому числі, що суперечить принципу правової визначеності.

Також, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста участь учасника судового розгляду під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Крім того, учасник судового розгляду може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).

Представник потерпілої ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_16 до початку апеляційного розгляду подав заяву про розгляд провадження за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 без його участі та участі потерпілої ОСОБА_9 . Щодо доводів апеляційної скарги, то вони покладаються на розсуд суду.

Під час апеляційного розгляду прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги обвинуваченого, просив вирок суду залишити без змін. Не заперечував щодо розгляду провадження за відсутності обвинуваченого, його захисника та потерпілої.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає можливим розглянути кримінальне провадження без участі обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, потерпілої ОСОБА_9 та її представника.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Розгляд кримінального провадження проводився в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно фактичні обставини вчиненого ОСОБА_8 кримінального правопорушення, доведеність його вини та кваліфікація дій за ч. 1 ст. 119 КК України у поданій апеляційній скарзі не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_8 вказує на незаконність вироку суду в частині призначеного йому покарання і вважає його несправедливим через суворість.

Відповідно до ст. 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Відповідно до положень ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, встановлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Колегія суддів вважає, що вказані вимоги кримінального Закону судом першої інстанції були виконані в повному обсязі, а висновки суду належним чином мотивовані.

Так, призначаючи ОСОБА_8 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, те, що злочин вчинений з необережності, дані про особу обвинуваченого, зокрема те, що він негативно ставиться до вчиненого, дані висновку органу пробації, а також наявність обставин, які пом`якшують покарання та відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав обставинами, які пом`якшують покарання повне визнання вини, його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, на утриманні в обвинуваченого перебуває одна неповнолітня дитина, дочка ОСОБА_17 ІНФОРМАЦІЯ_3 , часткове відшкодування шкоди потерпілій.

Враховуючи сукупність вказаних обставин, що пом`якшують покарання, суд першої інстанції дійшов висновку, що вони істотно знижують ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення та дають правову підставу суду для застосування положень ст. 69 КК України та призначення покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 119 КК України, у виді обмеження волі.

Колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції покарання із застосуванням ст. 69 КК України є необхідними та достатніми для виправлення обвинуваченого та попередження нових злочинів, відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі винного.

Колегія суддів приймає до уваги доводи про стан здоров`я обвинуваченого ОСОБА_17 , який має контрактуру суглоба, кисть, післятравматичну комбіновану стійку згинально-розгинальну контрактуру 4-5 пальців правої кисті з больовим синдромом, артроз міжфалангових суглобів 4-5 пальців правої китиці, позитивно характеризується за місцем навчання та за місцем роботи у ФОП ОСОБА_13 в продовольчому магазині на посаді продавця.

Поряд з цим, враховуючи вищевказані обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що виправлення обвинуваченого ОСОБА_8 можливе тільки за умови реального відбування покарання у виді обмеження волі і останній не може бути звільнений від відбування покарання з випробуванням.

Так, відповідно до ч.1 ст.75 КК України, якщо суд при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Обґрунтовуючи необхідність застосування вимог ст.75 КК України та звільнення від відбування покарання у виді обмеження волі, обвинувачений посилається на обставини, які вже були враховані судом при призначенні покарання та вирішенні питання про необхідність призначення обвинуваченому покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті закону.

Таким чином, з урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо суворості призначеного покарання є необґрунтованими та не підлягають задоволенню, а призначене покарання є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого, а також попередження нових злочинів.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які є підставою для скасування вироку, при апеляційному розгляді не встановлено.

За таких обставин, вирок суду є законним та обґрунтованим і апеляційних підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 20 січня 2025 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5