КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-сс/824/2056/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
Категорія: ст. ст. 170-173 КПК України
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою власника майна ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 03 серпня 2023 року, -

за участю:

власника майна ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 03 серпня 2023 року задоволено частково клопотання старшого слідчого слідчого управління ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_7 , про арешт майна та накладено арешт на майно:

- частину нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , яке на праві власності зареєстровано за ОСОБА_6 та є спільно нажитим майном з ОСОБА_8 ;

- частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка на праві власності зареєстрована за ОСОБА_6 та є спільно нажитим майном з ОСОБА_8 ;

- частину транспортного засобу «SUZUKI VITARA», д.н.з. НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , який на праві власності зареєстрований за ОСОБА_6 та є спільно нажитим майном з ОСОБА_8 .

Не погоджуючись з прийнятим рішенням слідчого судді, власник майна ОСОБА_6 , подала апеляційну скаргу в якій просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 03 серпня 2023 року та її скасувати.

Зняти арешт з належного їй на праві особистої приватної власності майна:

частину нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , яке на праві власності зареєстровано за ОСОБА_6 ;

- частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка на праві власності зареєстрована за ОСОБА_6 ;

- частину транспортного засобу «SUZUKI VITARA», д.н.з. НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , який на праві власності зареєстрований за ОСОБА_6 .

Викликати в судове засідання свідків - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - для підтвердження обставин, викладених в апеляційній скарзі.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт, зазначає, що оскаржувана ухвала слідчого судді є незаконною та необґрунтованою.

Апелянт вказує на те, що зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що слідчий суддя дійшов висновку про те, що майно є спільною сумісною власністю подружжя - її та її чоловіка ОСОБА_8 .

Однак такий висновок є помилковим, оскільки суд першої інстанції не з`ясував фактичні обставини справи та неправильно застосував норми законодавства України.

Майно не є спільною сумісною власністю подружжя, а є її особистою приватною власністю, що виключає можливість накладення на нього арешту в межах даної справи.

Майно не було набуте спільною працею та зусиллями обома членами подружжя, а було придбане виключно на її особисті кошти, подаровані та передані їй її батьками протягом 2015-2017 років. Ця обставина також зафіксована у шлюбному договорі, укладеному між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 .

На обґрунтування вимог клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження апелянт зазначає, що розгляд справи та постановлення оскаржуваної ухвали здійснювалось без її участі. Про місце та час розгляду справи її як власника майна повідомлено не було; копію оскаржуваної ухвали їй також направлено не було. У загальному доступі в Єдиному державному реєстрі судових рішень оскаржувана ухвала відсутня у зв`язку з тим, що інформація заборонена для оприлюднення згідно з п. 4 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про доступ до судових рішень". Про наявність та зміст оскаржуваної ухвали їй стало відомо лише 06 лютого 2025 року, коли її представник отримав копію оскаржуваної ухвали в суді першої інстанції (розписка про отримання Ухвали міститься в матеріалах справи).

В судове засідання прокурор не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги був повідомлений завчасно та належним чином, власник майна не заперечувала щодо розгляду апеляційної скарги прокурора, дані обставини дають суду апеляційної інстанції підстави розглядати справу у відсутність прокурора, з урахуванням положень ч. 4 ст. 405 КПК України.

Крім того, апеляційний суд приймає до уваги практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно виконувати процесуальні обов`язки.

Заслухавши доповідь судді, доводи власника майна, яка просила, задовольнити апеляційну скаргу, з наведених в ній підстав та скасувати ухвалу слідчого судді, також зазначила, що на даний час досудове розслідування завершено та обвинувальний акт направлено до Солом`янського районного суду м. Києва, вивчивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту 3 ч. 2 ст. 395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Згідно абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення. Строк апеляційного оскарження може бути поновлений, якщо причини його пропуску є поважними.

Згідно з ч. 1 ст. 117 КПК України пропущений із поважних причин строк повинен бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи ухвалою слідчого судді, суду.

З урахуванням обставин, щодо пропуску строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 03 серпня 2023 року, які викладені в клопотанні підозрюваної ОСОБА_6 колегія суддів вважає їх поважними, на підставі чого приходить до висновку щодо поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної ухвали.

Як вбачається з наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, що слідчим управлінням Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000475, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 листопада 2022 року за підозрою ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України, а також за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110-2, ч. 2 ст. 111 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що на території України зареєстровано ТОВ «ГЛОБАЛ СПІРІТС ГРУП». Основний напрямок діяльності вказаного підприємства є виробництво та реалізація лікеро-горілчаної продукції на території України.

Згідно даних з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та індивідуальних підприємців Міністерства юстиції України ТОВ «ГЛОБАЛ СПІРІТС ГРУП» зареєстровано 04 січня 2019 року за адресою: місто Київ, вулиця Польова, 24 Кіпрською компанією ГЛОБАЛ СПІРІТС АМГ ЄВРОПА ЛТД.

Разом з тим, Кіпрська AMG-77 Investment Ltd володіє також іншими кіпрськими компаніями OxfordAMG-77 Ltd та MSD Marketing System Distribution Ltd, під контролем яких знаходились компанії, що ліцензували випуск горілчаних виробів на території рф, а саме ООО "Родник и К" - є частиною GlobalSpirits russia (у 2022 змінила назву на Традиції успіху), володіє ТМ Шустовъ і Мороша; ООО "Торговый дом "Мегаполис" - дистриб`юторська компанія, є частиною Global Spirits russia/Традиції успіху; ООО "Русский Север" - юридична особа заводу у Вологді, до квітня 2022 власники - Oxford AMG-77 LtdCY (99%) та Торговельний Дім "Мегаполіс" (1%); АО "Феодосийский завод коньяков и вин" -входить до активів Global Spirits у рф.

Усі ці компанії відповідали за виробництво та дистрибуцію алкогольних напоїв Global Spirits у рф після 2014 року.

01 грудня 2016 року холдинг «Global Spirits AMG-77» (Кіпр) вийшов зі складу акціонерів компанії «OxfordAMG-77 Limited» (Кіпр) и 100% акціонером компанії «OxfordAMG-77 Limited» (Кіпр) стала компанія «MSD Marketing System Distribution Limited». Дана інформация підтверджується із CyprusRegistrar of Companies.

Таким чином, з 01 грудня 2016 року ООО «РОДНИК И К» (рф), ООО «Русский Север» (рф), ООО «Стандарт качества» не входять в склад холдинга Global Spirits, а знаходиться у власності компанії «OxfordAMG-77 Limited» (Кіпр), якою володіє компанія «MSD Marketing System Distribution Limited», кінцевим бенефіціарним власником якої є громадянин України та Держави Ізраїль ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім цього, до 2016 року холдинг «Global Spirits AMG-77» (Кіпр) володів 100% статутного капіталу компанії «Oxford AMG-77 Limited» (Кіпр), яка в свою чергу володіла 99% статутного капіталу ООО «Русский Север» (рф).

Тобто, кінцевим бенефіціаром ООО «Русский Север» є ОСОБА_14 .

Аналогічна структура власності була і в ООО «Стандарт качества», в якої до 13 квітня 2022 року кінцевим бенефіціаром був ОСОБА_14

24 лютого 2022 року о 05 годині президент російської федерації оголосив про рішення розпочати військову операцію в Україні.

У подальшому збройними силами рф, які діяли за наказом керівництва рф і зс рф, здійснено пуск крилатих та балістичних ракет по аеродромах, військових штабах і складах ЗС України, а також підрозділами ЗС та інших військових формувань рф здійснено вторгнення на територію суверенної держави Україна.

24 лютого 2022 року Указом Президента України ОСОБА_15 №64/2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжувався.

Після розпочатої війни рф проти України, починаючи з 24 лютого 2022 року, ОСОБА_11 ,будучи громадянином України та фактичним власником російських підприємств, перебуваючи у невстановленому місці, вирішив за допомогою офшорних Кіпрських компаній перереєструвати свої російські підприємства на підставних осіб на території рф, з метою продовження ведення бізнесу та отримання прибутку на території держави-агресора.

При цьому, при перереєстрації активів на підставних осіб та маскуванні ведення господарської діяльності на території рф ОСОБА_11 усвідомлював, що ведення такої господарської діяльності можливе лише у взаємодії з державою агресором, шляхом сплати податків, реалізації товарів на її території та надання іншої допомоги.

У зв`язку з наведеним, у вказаний період у нього виник умисел на допомогу державі агресору (пособництво), з метою завдання шкоди Україні шляхом передачі матеріальних ресурсів та активів представникам держави-агресора.

Для вчинення вказаного злочину ОСОБА_11 залучив довірену особу ОСОБА_8 , який, будучи обізнаним про настання негативних наслідків через ведення бізнесу з державою-агресором, діючи умисно, вступивши у попередню змову з ОСОБА_11 , ОСОБА_13 , та ОСОБА_12 , починаючи з 2022 року, виконуючи доручення ОСОБА_16 , організував роботу підприємства, одне з яких OOO "Agromir Adas" по виготовленню та збуту спиртовмісних напоїв, обладнання та сировини для його фасування та виготовлення, з метою подальшого продажу на російський завод виробник ООО «РОДНИК И К».

У подальшому ОСОБА_8 спільно із ОСОБА_11 , маючи умисел на допомогу державі агресору, з метою завдання шкоди Україні шляхом передачі матеріальних ресурсів та інших активів представникам держави-агресора, у період починаючи з 2022 налагодив роботу підприємств, одне з яких OOO"Agromir Adas" та організував збут товарів призначених для виготовлення та продажу спиртовмісних напоїв, постачаючи їх на завод ООО «РОДНИК И К».

Таким чином, забезпечуючи підконтрольний ОСОБА_17 завод ООО «РОДНИК И К» сировиною для виготовлення спиртовмісних напоїв, обладнанням для його фасування, тощо, упродовж 2022 року підприємство ООО «РОДНИК И К», здійснюючи свою діяльність, сплатило до бюджету рф податки на загальну суму понад 1 541 000 000 рублів, чим передали матеріальні ресурси та активи країні - агресору, достеменно розуміючи, що з цих податків формується військовий бюджет країни агресора, який використовується у збройній агресії проти України.

Таким чином, ОСОБА_8 підозрюється у пособництві державі-агресору за попередньою змовою групою осіб, тобто у кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

13 червня 2023 року у рамках вказаного кримінального провадження ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Санкцією ч. 1 ст. 111-2 КПК України передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк від десяти до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до дванадцяти років та з конфіскацією майна або без такої.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що відповідно до актового запису про шлюб № 75 від 21 січня 2015 року Центрального відділу державної реєстрації шлюбів Головного управління юстиції в м. Києві, громадянин України ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 21.01.2015 року уклав шлюб із громадянкою України ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка взяла прізвище чоловіка « ОСОБА_19 ».

За час перебування у шлюбі громадянка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (ІПН НОМЕР_3 ) набула у власність:

-об`єкт нерухомого майна, а саме: нежитлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 (право власності зареєстроване 19 жовтня 2018 року);

-об`єкт нерухомого майна, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_2 (право власності зареєстроване 02 жовтня 2017 року);

-об`єкт рухомого майна, а саме: транспортний засіб «Сузукі», д.н.з. НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 (право власності зареєстроване 09 липня 2022 року).

Санкція ч. 1 ст. 111-2 КК України передбачає, в тому числі, конфіскацію майна.

01.08.2023 старший слідчий слідчого управління ГУ СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_7 , звернувся до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням про арешт вищезазначеного майна в кримінальному провадженні № 0000475, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30 листопада 2022 року за підозрою ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України, а також за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 110-2, ч. 2 ст. 111 КК України.

На обґрунтування вимог даного клопотання слідчий послався на те, що відповідно до вимог ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Документами, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, є відомості з державних реєстрів України.

Застосування зазначених обмежень надасть змогу зберегти майно у первісному стані, унеможливить його подальше відчуження та перереєстрацію.

Враховуючи викладене, накладення арешту є необхідне з метою забезпечення виконання покарання у вигляді конфіскації майна як додаткового покарання, передбаченого санкцією статті, яка передбачає кримінальну відповідальність за злочин, за ознаками вчинення якого повідомлено про підозру ОСОБА_8

03.08.2023 ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва задоволено частково вказане клопотання слідчого та накладено арешт на майно:

- частину нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , яке на праві власності зареєстровано за ОСОБА_6 та є спільно нажитим майном з ОСОБА_8 ;

- частину квартири за адресою: АДРЕСА_2 , яка на праві власності зареєстрована за ОСОБА_6 та є спільно нажитим майном з ОСОБА_8 ;

- частину транспортного засобу «SUZUKI VITARA», д.н.з. НОМЕР_1 , № кузова НОМЕР_2 , який на праві власності зареєстрований за ОСОБА_6 та є спільно нажитим майном з ОСОБА_8 .

Відповідно до вимог ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини передбачає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання слідчим суддею вимог ст.ст.132, 167, 170, 171, 172, 173 КПК України та бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Чинний кримінальний процесуальний закон покладає на орган досудового розслідування обов`язок вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні (ч. 1 ст. 170 КПК України), який полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому КПК порядку, позбавлення права відчуження, розпорядження та/або користування майном, у тому числі для можливої конфіскації майна.

Згідно з вимогами п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт майна допускається з метою конфіскації майна, як виду покарання.

Відповідно до ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених КК України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати в тому числі: правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених в тому числі й п. 3 ч. 2 ст. 170 КПК України; розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Як вбачається з матеріалів провадження, ОСОБА_8 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 111-2 КК України, та у випадку доведеності його вини, санкція ч. 2 ст. 111-2 КК України передбачає, додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

В рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Вказана позиція відображена, зокрема й в рішенні Суду від 30 серпня 1990 року у справі «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства».

З матеріалів провадження, наданих слідчому судді, які обґрунтовують клопотання, вбачається, що зазначені у клопотанні обставини підозри ОСОБА_8 могли мати місце і підтверджуються на цьому етапі розслідування достатньою сукупністю даних та певними доказами. Тобто існують обґрунтовані підстави підозрювати ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Оскільки на даному етапі кримінального провадження не допускається вирішення тих питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду по суті, а саме питань, пов`язаних з оцінкою доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні кримінального правопорушення, то на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише можна визначити, що причетність ОСОБА_8 до скоєння кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування слідчим суддею щодо нього такого обмежувального заходу, як арешт майна.

Як вбачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя дотримався вимог статей 132, 170, 172, 173 КПК України, перевіривши при цьому наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_8 кримінального правопорушення, наявність ризиків та доведеність обставин, передбачених ст.ст. 132, 170 КПК України, таким чином, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.

Висновки слідчого судді про арешт майна цілком доведені матеріалами кримінального провадження, специфікою розслідування самого злочину, що потребує проведення певних слідчих дій, та саме такого заходу, як накладення арешту на вказане майно.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий процесуальний примус як накладення арешту на майно, та надасть змогу виконати завдання, для виконання якого слідчий звернувся із клопотанням.

При цьому під час апеляційного розгляду встановлено, що досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000475, завершено, обвинувальний акт щодо ОСОБА_8 , направлено для розгляду до Солом`янського районного суду м. Києва, для розгляду посуті предявленого обвинувачення.

Згідно ч. 1 ст. 5 КПК України процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

При цьому у разі направлення обвинувального акту до суду вже не слідчий суддя, а саме суд першої інстанції під час судового провадження вирішує всі питання за даним провадженням, в тому числі щодо судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у ньому. За таких обставин судовий контроль, що здійснюється на стадії досудового розслідування слідчим суддею, переходить до повноважень суду першої інстанції під час судового провадження, саме з моменту закінчення досудового розслідування - направлення обвинувального акту до суду.

Отже, всі питання, що виникають під час кримінального провадження, вирішуються стадійно і лише тим судом, який має на це компетенцію на відповідній стадії.

Протилежне може призвести до одночасного вирішення одних й тих самих питань в різних судових провадженнях в одному кримінальному провадженні, в тому числі різними судами, що неминуче створить як неприпустиму конкуренцію повноважень всередині судової влади, так і поставить під загрозу прогнозованість та стабільність кримінального провадження як чітко визначеної стадійної процедури.

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 3 КПК України досудове розслідування це стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

З наведеного вбачається, що стадію досудового розслідування у зазначеному кримінальному провадженні закінчено, а тому твердження апелянта, що майно на яке накладено арешт не є спільною сумісною власністю подружжя, а є її особистою приватною власністю, можуть бути підставою для звернення до суду в порядку ст. 174 КПК України.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому підстав для її скасування, колегія суддів - не знаходить.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів - не виявлено.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, у зв`язку з чим її необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майна, - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 170-173, 307, 309, 376, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду,

п о с т а н о в и л а:

Поновити власнику майна ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 03 серпня 2023 року.

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 03 серпня 2023 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу власника майна ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

______________ ________________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4