№ провадження 1-кп/208/479/25
ВИРОК

Іменем України

07 серпня 2025 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд міста Кам`янського у складі: головуючого, судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю прокурора ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

у відкритому судовому засіданні розглянувши матеріали кримінального провадження № 0001590 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, громадянина України, маючого середню освіту, одруженого, який має на утриманні трьох малолітніх дітей, військовослужбовець під час мобілізації, військової частини НОМЕР_1 , військове звання «молодший сержант», зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкав за адресою: АДРЕСА_2 , судимий:

- 20.11.2024 року вироком Заводського районного суду м. Дніпродзержинська за ч.4 ст. 185, 75 КК України до 5 років позбавлення волі, з іспитовим строк на 1 рік;

- 06.06.2025 року вироком Заводського районного суду м. Кам`янського за ч.4 ст. 185, 71 КК України до 5 років 1 місяця позбавлення волі,

який обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст. 185 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 №6 від 01.03.2022 року, ОСОБА_5 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 та призначений на посаду «бойового медика»

14.11.2024 року, ОСОБА_5 разом з раніше знайомим ОСОБА_7 , знаходився в квартирі АДРЕСА_3 .

Приблизно о 16.00 годині, ОСОБА_8 залишивши на підвіконні кухні свій мобільний телефон «iPhone 7 Plus» в силіконовому чохлі, пішов відпочивати.

ОСОБА_9 , реалізовуючи свій раптово виниклий протиправний корисливий умисел, спрямований та таємне викрадення у ОСОБА_8 мобільного телефону, діючи в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, привласнив його, після чого утримуючи майно при собі, залишив місце вчинення кримінального правопорушення, і в подальшому розпорядився викраденим на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 3 911,66 грн.

У судовому засіданні обвинувачений вважав недоцільним дослідження доказів щодо його винуватості, так як свою вину у скоєнні вищезазначених кримінальних правопорушень, обставини їх скоєння, визнає у повному обсязі. Ці обставини розуміє вірно, це його добровільна та достеменна позиція. Розуміє, що буде позбавлений права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Обвинувачений пояснив суду, що з потерпілим ОСОБА_10 знайомий, підтримують дружні стосунки. 14.11.2024 року, він прийшов до ОСОБА_8 в гості, в квартиру розташовану по вулиці Каштанів міста Кам`янське, де вони разом вживали спиртне. Коли ОСОБА_11 пішов відпочивати, він помітив залишений ним мобільний телефон. Вирішив його викрасти для власних потреб, і забравши з підвіконня залишив квартиру. Спочатку телефон сховав, а потім повернув його.

Свою вину визнає повністю та щиро кається у скоєному.

Враховуючи клопотання ОСОБА_9 про недоцільність дослідження у судовому засіданні доказів його винуватості, позицію прокурора, який не заперечував, при з`ясуванні обставин справи та доказів на їх підтвердження, обмежитись допитом обвинуваченого, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Прийняття такого рішення свідчить про те, що обставини, які сторони не оспорюють, вважаються встановленими в судовому засіданні, не потребують окремого дослідження у ході судового розгляду і це враховується судом при постановленні вироку.

Аналізуючи викладене за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження та визначеного обсягу доказів на їх підтвердження, керуючись законом, оцінюючи їх з точки зору належності, допустимості, достовірності, сукупності та їх взаємозв`язку, суд вважає, що вина обвинуваченого в судовому засіданні встановлена та підтверджена, а його умисні дії вірно кваліфіковано за ч.4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, вчинене в умовах воєнного стану.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає визнання ним своєї вини та щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, що вчинила злочин, має бути призначено покарання, яке є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Статтею 17 Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику ЄСПЛ як джерело права.

У справі «Бакланов проти Росії» та у справі «Фрізен проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принцип «законності» і воно не було свавільним»

У справі «Ізмайлов проти Росії» ЄСПЛ зазначив, що для того щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи»

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що беруться до уваги при його призначенні.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому виду та міри покарання, суд враховує характер скоєного ним кримінального правопорушення, який відноситься до тяжких корисливих злочинів, особу обвинуваченого, який на час вчинення злочину був не судимий, скарг на його поведінку за місцем мешкання не надходило, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває, враховує обставини які пом`якшують його покарання та відсутність обставин, які його обтяжують.

Дискреційні повноваження суду повинні відповідати принципу верховенства права з обов`язковим обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, воно повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

При призначенні конкретній особі покаранні, тобто його індивідуалізації, виявляється каральна політика держави, яка поєднує в собі реалізацію різних цілей державного реагування на випадки вчинення злочинів, так як метою покарання згідно із законом України про кримінальну відповідальність є не лише кара, роль якої як мети покарання є другорядною, а виправлення особи, запобігання вчиненню нею та іншими особами нових злочинів, і вона не може бути досягнута виключно за рахунок суворості призначеного покарання.

Враховуючи викладене, принцип індивідуалізації покарання, позицію державного обвинувачення та захисту, суд вважає, що подальше перевиховання і виправлення обвинуваченого можливо шляхом призначення йому покарання у виді позбавлення волі.

На думку суду, призначення обвинуваченому такої міри покарання є законним, справедливим та цілком достатнім для подальшого його виправлення і попередження вчиненням нового злочину.

Доля речових доказів вирішується судом відповідно до ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати по проведенню судової експертизи, згідно ст. 124 КПК України підлягають стягненню з обвинуваченого.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 349, 373-374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання 5 років позбавлення волі.

На підставі ст. 70 ч.4 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання за теперішнім вироком, більш суворим покаранням за попереднім вироком Заводського районного суду міста Кам`янського від 06.06.2025 року, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

В строк призначеного ОСОБА_5 покарання, відповідно до ст. 70 ч.4 КК України, зарахувати покарання відбуте ним за попереднім вироком Заводського районного суду міста Кам`янського від 06.06.2025 року, з 22.01.2025 року по 06.08.2025 року включно.

Початок строку відбуття призначеного ОСОБА_5 покарання, рахувати з 07.08.2025 року.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати по проведенню судової експертизи у сумі 320 гривень.

Речові докази по справі мобільний телефон «iPhone 7 Plus 32 GB» чорного кольору, IMEI: НОМЕР_2 , S/N: НОМЕР_3 , та силіконовий чохол чорного кольору, які на праві власності належать ОСОБА_7 , знявши арешт з майна, повернути власнику.

В межах кримінального провадження № 0001590, запобіжний захід відносно ОСОБА_5 не обирати.

Вирок суду може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду, через Заводський районний суд міста Кам`янського, протягом 30 днів з дня його проголошення. Законної сили вирок суду набирає після закінчення строку його оскарження.

Вирок суду підлягає негайному врученні обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1