Справа №760/6342/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2024 року м. Київ

Слідчий суддя Солом`янського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань - ОСОБА_2 , адвоката - ОСОБА_3 , прокурора - ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005846 від 28.10.2017, -

ВСТАНОВИВ:

До слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005846 від 28.10.2017, в якому просив слідчого суддю:

- скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 24.09.2018 на нерухоме майно: житлове приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 116,5 кв.м, яке належить на праві приватної власності ОСОБА_5 .

В обґрунтування зазначено, що ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 24.09.2018 в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005846 від 28.10.2017 було накладено арешт на житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 116,5 кв.м, що на праві власності належить ОСОБА_5 . Цією ж ухвалою було накладено арешт на віртуальний об`єкт нерухомості: «нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_2 », загальною площею 110,3 кв.м, яке, нібито, належало на праві приватної власності ОСОБА_6 .

Як зазначає адвокат, ОСОБА_5 - власник житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 - не є ані обвинуваченим, ані підозрюваним, тобто не є стороною кримінального провадження та вважає, що арешт на його житловий будинок «10» накладено необґрунтовано, оскільки орган досудового розслідування повинен був арештувати тільки віртуальний об`єкт нерухомості: неіснуючу нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1.

За фактом реєстрації віртуальної «нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_1» Шевченківським УП ГУ НП у м. Києві ще 12 квітня 2008 року було внесено відомості до ЄРДР №0004074 за ч. 4 ст. 358 КК України.

Станом на момент звернення до суду в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься інформація про знищення об`єкту нерухомості: «нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_2 » і закриття розділу в Реєстрі ще 19.06.2019 року.

З моменту накладення арешту ніяких дій в межах досудового розслідування вказаного кримінального правопорушення Солом`янським УП ГУ НП у м. Києві не здійснювалось.

Окрім цього, адвокат звертає увагу, що особи, які за версією слідства мають стосунок до ймовірної події вересня 2017 року звільняються від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, які закінчились через три роки після ймовірної події (п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України).

З огляду на вказане, адвокат звернувся до слідчого судді із клопотанням про скасування арешту.

В судовому засіданні адвокат клопотання підтримав, просив задовольнити та скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 24.09.2018.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення клопотання заперечувала, оскільки досудове розслідування триває, необхідність у накладенні арешту на майно станом на даний момент не відпала.

Статтею 22 КПК України передбачено, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Вивчивши клопотання, заслухавши позицію учасників розгляду, дослідивши його матеріали, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до наступного висновку.

Слідчим суддею встановлено, що згідно з фабулою, внесеною до Єдиного реєстру досудових розслідувань, вбачається, що під час досудового розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001240 встановлено факт, що може свідчити про внесення до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, що стало підставою для внесення до реєстру речових прав на житлове приміщення загальною площею 116,5 кв.м (житлова площа 80,4 кв.м), розташоване за адресою: АДРЕСА_1 літ. А з метою шахрайського заволодіння останніми.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 24.09.2018 у справі №760/24431/18 накладено арешт на майно, яке перебуває на праві приватної власності ОСОБА_5 , а саме на житлове приміщення, загальною площею 116,5 кв.м. (житлова площа 80,4 кв.м.), розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , та на майно, яке перебуває на праві приватної власності ОСОБА_6 , а саме на нежитлову будівлю, загальною площею 110,3 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_2 , з тимчасовим позбавленням права на відчуження, розпорядження вказаним майном.

19.04.2016 між ОСОБА_7 (продавець) та ОСОБА_8 (покупець) було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, відповідно до якого продавець передав у власність покупця, а покупець прийняв у власність житловий будинок АДРЕСА_1 та сплатив за неї визначену цим договором грошову суму.

Відповідно до п. 3 договору житловий будинок, який відчужується, належить продавцю на підставі дублікату свідоцтва про право власності, виданого 15 грудня 2008 року Головним управлінням житлового забезпечення Виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) на підставі наказу №2236-С/К1 від 11 грудня 2008 року.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 11.03.2024 №369328640 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 земельна ділянка з кадастровим номером :69:251:0137 належить ОСОБА_5 , щодо права власності на житлове приміщення загальною площею 116,5 кв.м за вказаною адресою вбачається, що 18.09.2017 були внесені відомості, що 1/2 частки належить ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 18.09.2017 та 15.09.2017 були внесені відомості, що 1/2 частки житлового будинку належить ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 15.09.2017.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 12.03.2024 №369523801 вбачається, що відносно нежитлової будівлі за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 110,3 кв.м 19.06.2019 Департаментом з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) об`єкт нерухомого майна закрито на підставі знищення об`єкта речових прав (довідка, серія та номер: 30/05/19-5062, виданий 30.05.2019, видавник: КМ БТІ).

Згідно з листом Солом`янської окружної прокуратури від 13.09.2024 №44-10098ВИХ-24 вбачається, що ОСОБА_5 не є стороною кримінального провадження, а є свідком.

Згідно з листом Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» (КП КМР «КМ БТІ») від 24.05.2024 №062/14-5525 вбачається, що згідно з даними реєстрових книг КП КМР «КМ БТІ» за адресами в АДРЕСА_1 нерухоме майно на праві власності не зареєстроване. Разом з тим, вказано, що КП КМР «КМ БТІ» не видавало довідки про показники об`єкта нерухомого майна КВ-2016 №5671 від 12.02.2016 за адресою: АДРЕСА_1 та довідку про показники об`єкта нерухомого майна НЖ-2017 №1938 від 20.07.2017 за адресою: АДРЕСА_1/3, так як звернень до оформлення замовлень на виготовлення технічного паспорту не було.

Листом від 30.10.2023 №073-3117 Департамент з питань державного архітектурно-будівельного контролю міста Києва повідомив, що Департамент не видавав, не реєстрував документів, що дають право на виконання підготовчих/будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів за адресами: АДРЕСА_1 у Солом`янському районі м. Києва.

Згідно з відповіддю Департаменту містобудування та архітектури від 27.10.2023 №055-8579 вбачається, що згідно з даними електронної бази документообігу Департаменту та даними Міської інформаційно-аналітичної системи забезпечення містобудівної діяльності, містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва на АДРЕСА_1 та 10/3 у Солом`янському районі м. Києва не надавались.

Згідно з листом Департаменту земельних ресурсів від 20.05.2019 №0570202/1-9595 вбачається, що рішення Київської міської ради від 07.02.2019 №49/6705 «Про приватизацію земельної ділянки громадянину ОСОБА_5 для експлуатації і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 » прийнято у зв`язку з набуттям права власності на нерухоме майно, розташоване на цій земельній ділянці.

Відповідно до листа Комунального підприємства з експлуатації і ремонту житлового фонду «ЖИТЛО-СЕРВІС» від 03.06.2019 №110/908-1001 вбачається, що Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Киїської міської ради (Київської міської державної адміністрації) наказ від 11.12.2008 №2236-С/КІ не видавася. Свідоцтво про право власності та дублікат свідоцтва про право власності на нерухоме майно по АДРЕСА_1 в м. Києві Головним управлінням житлового забезпечення виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) не оформлювались.

Відповідно до ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Таким чином, слідчий суддя приходить до висновку про наявність в заявника права на звернення до суду з клопотанням про скасування арешту майна.

Доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Так, як вбачається з мотивувальної частини ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 10.07.2024 при накладенні арешту слідчий суддя керувався вимогами ст. 173 КПК України врахував, що арешт необхідний з метою забезпечення дієвості досудового розслідування та у слідчого судді були наявні обґрунтовані підстави вважати, що дане майно має значення для встановлення обставин під час досудового розслідування та те, що зазначене майно відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України. Наряду з вказаним, слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, встановив, що таке обмеження права власності є розумним та співмірним завданням кримінального провадження.

При накладенні арешту на майно з метою збереження речових доказів, слідчий суддя самостійно перевіряє відповідність ознак майна критеріям, передбаченим ст. 98 КПК України.

З огляду на положення ч. 2, 3 ст. 170 КПК України майно, яке має ознаки речового доказу повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Зазначена правова підстава для накладення арешту на майно є самостійною правовою підставою та Закон не ставить в залежність можливість накладення арешту на таке майно з процесуальним статусом особи, у володінні якої воно перебуває. А отже, майно, яке має ознаки, визначені у ч. 2 ст. 167 КПК України, може підлягати арешту у кримінальному провадженні, в якому не повідомлено про підозру жодній особі.

При дослідженні матеріалів клопотання про скасування арешту, слідчим суддею не встановлено обґрунтованості заявлених вимог, оскільки не доведено, що викладені обставини в клопотанні базуються на об`єктивних фактах і правових підставах.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", n. 50, Series A N 98).

Аналізуючи доводи клопотання про скасування арешту на майно, слідчий суддя приходить до висновку, що означені доводи не вказують на необґрунтованість накладення арешту на майно та не доводять, що в подальшому в застосуванні арешту відпала потреба, оскільки за встановлених обставин вбачається, що підстави на які посилається представник заявника не слугують підставами для скасування арешту на майно.

За вказаних обставин, під час судового розгляду даного клопотання за наданими матеріалами, встановлено, що втручання органу досудового розслідування обумовлене законними критеріями, тобто з дотриманням відповідних положень національного законодавства та відповідності верховенства права. Також, слідчим суддею встановлено, що на даний час забезпечується «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав ОСОБА_5 та відповідно існує пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються органом досудового розслідування, та метою, яку прагнуть досягти.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що заявником на даній стадії кримінального провадження, в силу принципу змагальності сторін не доведено необґрунтованості накладення арешту на майно та не доведено відсутність потреби в продовженні дії такого заходу, а відтак слідчий суддя приходить до висновку, про наявність підстав для подальшого втручання у права особи, в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності та вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання про скасування арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 532 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_5 , про скасування арешту майна в рамках кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005846 від 28.10.2017 - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1