Справа № 489/2208/25
Провадження № 1-кп/489/686/25
Інгульський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

Іменем України

02 липня 2025 року місто Миколаїв

Інгульський районний суд міста Миколаєва у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Миколаєва матеріали кримінального провадження №0000065 від 24.01.2025 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , представника потерпілого ОСОБА_8 ,

встановив:

До суду надійшло клопотання прокурора про продовження обвинуваченому строку тримання під вартою, оскільки на даний час продовжують існувати ризики переховування обвинуваченого від суду та незаконного впливу на свідків у даному провадженні, які існували при застосуванні запобіжного заходу та продовженні строку його дії.

Прокурор підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Сторона захисту заперечувала проти клопотання прокурора, вважаючи можливим застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Потерпілий та його представник підтримали клопотання прокурора.

Вислухавши учасників судового провадження, суд дійшов таких висновків.

Ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду міста Миколаєва від 25.01.2025 відносно обвинуваченого ОСОБА_3 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, строк дії якого неодноразово продовжувався, останній раз ухвалою суду від 19.05.2025 до 17.07.2025 включно.

Відповідно до ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Вирішуючи заявлене прокурором клопотання про продовження строку тримання обвинуваченого під вартою, суд бере до уваги обставини вчинення та ступінь тяжкості інкримінованого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, яке відноситься до тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років, внаслідок якого загинули двоє осіб, дані про його особу, необхідність уникнення визначених ст. 177 КПК України ризиків.

Відповідно до п. 36 Рішення ЄСПЛ у справі «Москаленко проти України» (Заява № 37466/04) від 20.05.2010 (остаточне 20.08.2010), «суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує». Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Сам факт подання до суду обвинувального акту та те, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні відповідного кримінального правопорушення є свідченням його обґрунтованої підозри. При цьому, на даному етапі судового провадження суд не вирішує питання про винуватість чи невинуватість обвинуваченого в інкримінованому йому діянні, що буде вирішуватися судом в нарадчій кімнаті при ухваленні остаточного рішення у справі.

Натомість, судом установлено, що на даний час продовжують існувати передбачені ст. 177 КПК України ризики переховування обвинуваченого від суду та незаконного впливу на свідків у даному провадженні, які існували при застосуванні запобіжного заходу, оскільки ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину та має достатню обізнаність, щоб розуміти тяжкість скоєного злочину та покарання за його вчинення. Також він обізнаний про свідків у даному кримінальному провадженні, показання яких мають суттєве значення для встановлення обставин пред`явленого йому обвинувачення та які ще не були допитані судом, що свідчить про наявність зацікавленості в обвинуваченого на вплив на свідків з метою надання таких показань, які б свідчили на його користь.

У своїх рішеннях ЄСПЛ наголошує, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції», особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. За виняткових обставин цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі, в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою.

У свою чергу, при вирішенні клопотання прокурора суд враховує наявність двох істотних ризиків, а також факт загибелі внаслідок вчинення інкримінованого ОСОБА_3 злочину двох осіб, що вказує на підвищену суспільну небезпечність вказаного діяння та особи обвинуваченого, а також наявність значного суспільного інтересу, який переважає принцип поваги до особистої свободи особи.

Таким чином, існуючі на даний час ризики переховування від суду та незаконного впливу на свідків є суттєвими та такими, що не дають достатніх підстав суду на даному етапі судового провадження не продовжити строк тримання обвинуваченого під вартою, щоб їм запобігти.

Будь-яких достатніх даних про зменшення чи відсутність вказаних ризиків, внаслідок чого існували б підстави для відмови прокурору в продовженні обвинуваченому строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

При цьому, суд не погоджується з доводами сторони захисту про необхідність відмови в продовженні строку тримання обвинуваченого під вартою через наявність у нього міцних соціальних зв`язків, місця роботи та позитивної характеристики, оскільки, по-перше, вказані обставини, існували на момент вчинення інкримінованого йому злочину, однак не запобігли його скоєнню. По-друге, зазначені обставини також існували під час вирішення питання про застосування та продовження щодо ОСОБА_3 строку запобіжного заходу, врахувавши які, судом був застосований саме такий запобіжний захід.

Крім того, варто зауважити, що суд при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу відповідно до статей 199, 331 КПК України вирішує питання про обрання, зміну, продовження чи скасування запобіжного заходу лише на підставі відповідного клопотання учасників судового провадження.

Натомість суд не вправі за власною ініціативою на етапі вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу обирати обвинуваченому інший більш м`який запобіжний захід, оскільки таким правом він наділений відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України виключно при вирішенні клопотань про обрання, а не продовження запобіжних заходів.

За такого, питання про заміну запобіжного заходу може бути вирішене виключно при подачі суду відповідного клопотання, яке може бути подане одночасно із розглядом клопотання про продовження строку запобіжного заходу, саме стороною кримінального провадження в порядку ст. 331 КПК України, тому у суду немає законних підстав вирішувати питання про заміну раніше обраного обвинуваченому запобіжного заходу на більш м`який, зокрема під час вирішення питання про продовження строку дії запобіжного заходу, без відповідного письмового клопотання про це сторони, яка вважає можливим змінити запобіжний захід на більш м`який, не пов`язаний з триманням під вартою.

За такого, керуючись положеннями ст. 331 КПК України, суд дійшов висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та продовження щодо обвинуваченого строку тримання під вартою на 60 днів.

Крім того, суд не вбачає підстав, відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, визначати розмір застави у кримінальному провадженні, оскільки особа обвинувачується у вчинені злочину, який спричинив загибель двох людей.

Керуючись статтями 331, 372 КПК України, суд

постановив:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк запобіжного заходу у виді тримання під вартою на шістдесят днів - до 30.08.2025 включно без визначення розміру застави.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору та направити уповноваженій службовій особі місця ув`язнення.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.

Суддя ОСОБА_1