Справа № 720/285/25
Провадження № 1-кп/720/85/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2025 року Новоселицький районний суд Чернівецької області

в складі: головуючого судді ОСОБА_1

з участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця кримінальне провадження, яке зареєстровано в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0003430 від 07 вересня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, молдована, розлученого, маючого на утримані одну неповнолітню дитину, з неповною середньою освітою, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 407 ч. 5, 410 ч. 4 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

29 червня 2024 року наказом командира військової частини « НОМЕР_1 » № 181 ОСОБА_5 , призначено на посаду стрільця - санітара 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 1 механізованої роти механізованого батальйону військової частини « НОМЕР_1 » та з вказаного числа останній прийняв і приступив до виконання службових обов`язків за посадою.

Відповідно до положень п. 3 ч. 9 ст. 1, п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовослужбовцем є особа, яка проходить військову службу, а початком проходження військової служби для громадян, прийнятих на військову службу за призовом під час мобілізації, вважається день зарахування до списків особового складу військової частини.

Відтак, з моменту прийняття на військову службу за призовом під час мобілізації солдата ОСОБА_5 у військову частину « НОМЕР_1 » останній набув статусу військовослужбовця особи, яка проходить військову службу та з цього ж дня розпочав виконання військового обов`язку - проходження військової служби.

24 лютого 2022 року Президент України видав Указ № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», що затверджений Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», відповідно до якого в Україні введено воєнний стан із 05 години 3О хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та діє на даний час, з урахуванням вищенаведеного солдат ОСОБА_5 вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення під час дії воєнного стану.

24 серпня 2024 року о 09 годині 00 хвилин ОСОБА_5 вибув до розташування військової частини « НОМЕР_2 » для проходження фахової підготовки, однак останній діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, порушуючи військову дисципліну, маючи намір тимчасово ухилитися від несення обов`язків військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, в умовах воєнного стану, без поважних причин та дозволу командування військової частини « НОМЕР_1 » до військової частини « НОМЕР_2 » не прибув, а натомість вибув до місця свого проживання, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , де був затриманий 28 січня 2025 року.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_5 проходячи військову службу за мобілізацією у військовій частині НОМЕР_1 та перебуваючи на посаді стрільця-санітара 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 1 механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 407 ч. 5 КК України, тобто нез`явлення військовослужбовцем вчасно на службу, без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

Крім цього, солдат ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем, відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків, берегти державне майно.

Згідно відомостей визначення залишкової вартості військового майна механізованого батальйону частини НОМЕР_1 за вересень 2024 року вбачається, що станом на 08 вересня 2025 року за ОСОБА_5 рахується автомат «Калашнікова АК-74», з серійним номером « НОМЕР_3 », чотири магазина до нього, бронежилет США, пластини до жилету США та шолом балістичний США.

Згідно ч. 1 ст. 1, ч.ч. 1, 2 ст. 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать будинки, споруди, передавальні пристрої, всі види озброєння, бойова та інша техніка, боєприпаси, пально-мастильні матеріали, продовольство, технічне, аеродромне, шкіперське, речове, культурно-просвітницьке, медичне, ветеринарне, побутове, хімічне, інженерне майно, майно зв`язку тощо.

Військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сиг. України на праві оперативного управління (з урахуванням особливостей передбачених частиною другою цієї статті).

З моменту надходження майна до Збройних Сил України і закріплення його за військовою частиною Збройних Сил України воно набуває статусу військового майна. Військові частини використовують закріплене за ними військове майно лише за його цільовим та функціональним призначенням.

Відповідно до вимог абзаців 1, 6 п.п. 3.1.9. Положення про військове (корабельне) господарство Збройних Сил України, затверджене наказом Міністра оборони України від 16.07.1997 № 300, усі посадові особи військової частини (з`єднання), які відають військовим (корабельним) господарством, повинні знати вимоги чинного законодавства України, наказів, положень, настанов, інструкцій та інших керівних документів щодо організації та веденню військового (корабельного) господарства та неухильно керуватись ними у своїм діяльності; здійснювати постійний контроль за правильним, ощадливих; та доцільним витрачанням (використанням) матеріальних засобів і коштів, вживати необхідних заходів для боротьби з нераціональними їх витратила (використанням), втратами, нестачами, псуванням і розкраданням.

Таким чином, приймаючи до уваги вищевикладене, слід прийти до висновку, що закріплені за військовою частиною « НОМЕР_1 » автомат «Калашнікова АК-74», з серійним номером « НОМЕР_3 », чотири магазина до нього, бронежилет США, пластини до жилету США та шолом балістичний США, набули статус військового майна та були ввірені солдату ОСОБА_5 , як матеріально - відповідальній особі, та якими він міг як військова особа користуватися для виконання покладених на нього обов`язків.

Однак, солдат ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем, в умовах військового стану, діючи з корисливих мотивів, з прямим умислом, з метою особистого збагачення, привласнив військове майно, закріплене за військовою частиною « НОМЕР_1 ».

Так, в кінці серпня 2024 року, але не пізніше 24 серпня 2024 року, точної дати та часу досудовим розслідування не встановлено, стрілець-санітар 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 1 механізованої роти механізованого батальйону військової частини « НОМЕР_1 » солдат військової служби за мобілізацією ОСОБА_5 будучи матеріально-відповідальною особою за ввірене йому військове майно до якого він мав вільний доступ, у порушення вимог вищевказаного законодавства, Положень та Інструкції, в умовах воєнного стану, діючи з прямим умислом, всупереч інтересам служби, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переслідуючи корисливі мотиви на особисте збагачення, з метою привласнення військового майна без мети повернення, достовірно знаючи, що автомат «Калашнікова АК-74», з серійним номером « НОМЕР_3 », чотири магазина до нього, бронежилет США, пластини до жилету США та шолом балістичний США закріплені за військовою частиною « НОМЕР_1 » як військове майно, без дозволу командування військової частини НОМЕР_1 , отримавши 24 серпня 2024 року о 09 годині 00 хвилин припис на вибуття до розташування військової частини «А066» 5 для проходження фахової підготовки, до військової частини « НОМЕР_2 » не прибув, а натомість привласнивши вказане військове майно, вибув до місця свого проживання, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , де зберігав його до 07 вересня 2024 року.

Внаслідок привласнення ОСОБА_5 , як військовою особою зброї та вказаного іншого військового майна в умовах військового стану, державі в особі військової частини « НОМЕР_1 » завдано матеріальні збитки на загальну суму 30189 гривень 27 копійок.

Таким чином, своїми умисними діями ОСОБА_5 проходячи військову службу за мобілізацією у військовій частині « НОМЕР_1 » та перебуваючи на посаді стрільця-санітара 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 1 механізованої роти механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ст. 410 ч. 4 КК України, тобто привласнення військовослужбовцем зброї та іншого військового майна, вчинене в умовах воєнного стану.

Обвинувачений винним себе визнав повністю і показав, що дійсно був мобілізований до лав ЗСУ та 29 червня 2024 року його було призначено наказом командира на посаду стрільця - санітара 3 механізованого відділення 2 механізованого взводу 1 механізованої роти механізованого батальйону військової частини « НОМЕР_1 » та поставлено на всі види забезпечення як такого. 24 серпня 2024 року о 09 годині 00 хвилин вибув до розташування військової частини для проходження фахової підготовки з подальшим направленням до Курської області, однак не мав бажання туди направлятись та з метою ухилитися від військової служби, вирішив поїхати до себе додому в с. Черленівка Чернівецького району, оскільки в нього вдома хвора мати пенсіонер, за якою необхідний догляд. Також вказав, що дійсно з розташування військової частини вибув разом із ввіреним йому автоматом «Калашнікова АК-74», чотирма магазинами до нього, бронежилетом, пластинами до жилету та шолом балістичним, яких залишив батькові вдома, який в свою чергу здав їх в поліцію. Сам же він до моменту затримання ховався у селі. У вчиненому щиро розкаявся.

Враховуючи, що обвинувачений свою вину визнав повністю, суд з урахуванням думки учасників судового розгляду в порядку ст. 349 ч. 3 КПК України вважає недоцільним дослідження інших доказів про вищевказані обставини справи, оскільки такі обставини ніким не оспорюються.

Суд, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, вважає, що вина обвинуваченого повністю доказана та його дії вірно кваліфіковані органом досудового розслідування, а саме за фактом нез`явленні вчасно на службу, без поважних причин, тривалістю понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану за ст. 407 ч. 5 КК України, та за фактом привласнення зброї та іншого військового майна, вчинене в умовах воєнного стану за ст. 410 ч. 4 КК України.

При вирішенні питання про призначення покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує ступень тяжкості вчиненого злочину, дані про винну особи, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, суд враховує, що обвинувачений позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні одну неповнолітню дитину, доглядав за матір`ю похилого віку, на обліку у лікаря психіатра не перебуває, перебуває на обліку у лікаря нарколога з 2016 року.

Суд відповідно до ч. 1 ст. 66 КК України визнає обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого щире каяття, яке виразилось у тому, що він жалкує про скоєння ним правопорушення, засуджує свою протиправну поведінку, повністю визнав свою вину та давав правдиві показання, які сприяли органам правосуддя встановити істину по справі.

Також, в порядку ч. 2 ст. 66 КК України суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого те, що він проходив службу в Збройних Силах України під час збройної агресії російської федерації, чим виконав свій обов`язок як громадянина України, визначений ст. 65 Конституції України.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого відповідно до ст. 67 КК України, не встановлено.

Зазначену в обвинувальному акті обставину вчинення злочину повторно, суд не визнає обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого виходячи з наступного.

Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 25 січня 2021 року ОСОБА_5 був засуджений за ст. 15 ч. 2, ст. 185 ч. 1 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт.

Відповідно до довідки філії ДУ «Центр пробації у місті Києві та Київської області» від 31 січня 2025 року за № 502/32/13/1-25 на обліку в центрі пробації з 18 березня 2021 року перебуває вирок Деснянського районного суду м. Києва від 25 січня 2021 року, яким ОСОБА_5 був засуджений за ст. 15 ч. 2, ст. 185 ч. 1 КК України до покарання у виді 80 годин громадських робіт. Станом на 31 січня 2025 року призначені судом громадські роботи не відпрацьовано.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 КК України особа звільняється від відбування покарання, якщо з дня набрання чинності обвинувальним вироком його не було виконано в строк 2 роки - у разі засудження до покарання менш суворого, ніж обмеження волі. Дворічний строк давності виконання вказаного вироку суду з дня набрання ним чинності, тобто з 25 лютого 2021 року сплив 25 лютого 2023 року.

Кримінальні правопорушення за даним вироком обвинувачений вчинив 24 серпня 2024 року, тобто після набрання чинності попереднього вироку Деснянського районного суду м. Києва від 25 січня 2021 року та після спливу двох років виконання вказаного вироку.

Матеріали справи доказів зупинення або переривання виконання вироку з підстав, передбачених ч.ч. 3, 4 ст. 80 КК України не містять.

Під повторністю кримінальних правопорушень,згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 32 КК України, визнається вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених тією самою статтею або частиною статті Особливої частини цього Кодексу. Вчинення двох або більше кримінальних правопорушень, передбачених різними статтями цього Кодексу, визнається повторним лише у випадках, передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Водночас, відповідно до ч. 4 ст. 32 КК України повторність відсутня, якщо за раніше вчинене кримінальне правопорушення особу було звільнено від кримінальної відповідальності на підставах, установлених законом, або якщо судимість за це кримінальне правопорушення було погашено або знято, а також після відбуття покарання за вчинення кримінального проступку.

Закінчення строків давності виконання обвинувального вироку Деснянського районного суду м. Києва від 25 січня 2021 року, є невід`ємною підставою вважати обвинуваченого таким, що відповідно до ч. 2 ст. 90, п. 2-1 ч. 1 ст.89 КК України не має судимості.

Кримінальні правопорушення, передбачені ст. 15 ч. 2, ст. 185 ч. 1 КК України, ст. 407 ч. 5 КК України та ст. 410 ч. 4 КК України передбачені різними статтями Особливої частини КК України, та будь-якої відмітки про те, що вони становлять повторність Особлива частина КК України не містить, а тому в даному випадку така обставина, яка обтяжує покарання обвинуваченого відсутня.

Закінчення встановлених у частинах 1, 2 ст. 80 КК України строків давності виконання обвинувального вироку є підставою для звільнення засудженого від відбування призначеного йому цим вироком покарання з урахуванням положень частин 3 і 4 цієї статті.

Покарання, строк давності виконання якого сплив відповідно до положень ст. 80 КК України, не може бути приєднано до покарання, призначеного за новим вироком, при вирішенні питання про призначення покарання за сукупністю вироків відповідно до ст. 71 КК України.

Саме до такого правового висновку дійшла ОП ККС ВС у своїй постанові від 10 лютого 2025 року у справі № 229/207/24 (провадження № 51-2789кмо24) при вирішенні тотожних правовідносин.

Таким чином, невідбуте обвинуваченим покарання за вироком Деснянського районного суду м. Києва від 25 січня 2021 року, строк давності виконання якого сплив, не може бути приєднано до покарання, призначеного за даним вироком.

Враховуючи у сукупності дані про особу обвинуваченого, ступень тяжкості та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд приходить до висновку, що його виправлення та перевиховання неможливо без позбавлення волі.

З системного аналізу кримінального закону випливає, що більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинений злочин призначається лише в разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових злочинів.

Положеннями ч. 2 ст. 50 КК встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання воно має ґрунтуватися, зокрема, на принципах індивідуалізації та справедливості. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Слід зазначити, що призначене судом покарання має відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливати з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Застосування ч. 1 ст. 69 КК можливе у випадку, коли пом`якшуючі обставини настільки знижують тяжкість злочину, що призначення винному покарання в межах санкції було б явно несправедливим (постанова Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі № 442/1887/16-к, провадження № 51-1118 км 18).

З огляду на те, що покарання є формою реалізації кримінальної відповідальності, якої обвинувачений не уникав, ураховуючи другорядну роль кари як мети покарання, поведінку обвинуваченого за період кримінального провадження, виходячи з загальних засад призначення покарання, принципу його законності, справедливості, обґрунтованості, індивідуалізації, та приймаючи до уваги, що обвинувачений щиро покаявся та проходив службу в Збройних Силах України під час збройної агресії російської федерації, суд визнає дані обставини винятковими, які істотно знижують ступень тяжкості вчиненого злочину за ч. 4 ст. 410 КК України, мінімальна міра покарання якого не відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, у зв`язку із чим, приходить до висновку про доцільність призначення йому покарання, необхідне і достатнє для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, із застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 410 КК України.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ч. 9 ст. 100 КПК України, підстав для зміни міри запобіжного заходу не має.

Керуючись ст.ст. 314, 373, 374 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 407 ч. 5, 410 ч. 4 КК України та призначити йому покарання:

- за ст. 407 ч. 5 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

- за ст. 410 ч. 4 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

На підставі ст. 70 ч. 1 КК України призначити ОСОБА_5 остаточну міру покарання по сукупності вказаних злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 6 (шість) років.

Строк відбуття покарання ОСОБА_5 відрахувати з дня проголошення вироку, тобто з 13 травня 2025 року, зарахувавши в строк відбуття покарання період його попереднього ув`язнення з 28 січня 2025 року по 13 травня 2025 року, із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили залишити тримання під вартою.

Речові докази кримінального провадження:

- 4 магазина із маркуванням «136», «9», «21», «27», військовий бронежилет, поясну військову розгрузку із військовою аптечкою, військовий індивідуальний рюкзак та два турнікета, які зберігаються в камері зберігання речових доказів відділення поліції № 6 (м. Новоселиця) Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області, повернути власнику військовій частині НОМЕР_1 ;

- автомат «Калашнікова АК-74», з серійним номером « НОМЕР_3 », який зберігається в камері зберігання речових доказів відділення поліції № 6 (м. Новоселиця) Чернівецького РУП ГУНП в Чернівецькій області, повернути власнику військовій частині НОМЕР_1 ;

- шолом балістичний США зеленого кольору, без маркування, з наявною маскувальною сіткою, всередині виконаний напис чорним маркером «ВА», який зберігається в кімнаті зберігання речових доказів п`ятого слідчого відділу (з дислокацією у м. Чернівцях) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Хмельницькому, повернути власнику військовій частині НОМЕР_1 .

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави судові витрати за проведення судових експертиз по справі в розмірі 5488 (п`ять тисяч чотириста вісімдесят вісім) гривень 82 копійок.

На вирок може бути подана апеляція до Чернівецького апеляційного суду через райсуд протягом тридцяти днів з моменту його проголошення, а засудженим в той же строк з дня вручення копії вироку.

Суддя ОСОБА_1