ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 635/3143/20 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/253/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне вбивство
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-прокурора ОСОБА_6 ,

-обвинуваченого ОСОБА_7 ,

-захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Харкові в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні, обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_9 на вирок Харківського районного суду Харківської області від 06 травня 2024 року відносно ОСОБА_7 , -

УСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродження с. Утківка, Харківського району, Харківської області, громадянина України, маючого середню освіту, одруженого, не працюючого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого.

Визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 КК України та призначено покарання у виді восьми років позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено рахувати з 24 квітня 2020 року, тобто з моменту фактичного затримання, зарахувавши в строк покарання строк попереднього ув`язнення відповідно до вимог частини 5 статті 72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до набрання вироком законної сили залишено раніше обраний у вигляді тримання під вартою

Як установив суд, 24 квітня 2020 року близько 16 годин 15 хвилин, ОСОБА_7 перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , вступив в конфлікт з ОСОБА_10 та відчуваючи до нього особливу неприязнь, з метою протиправного позбавлення його життя, погрожуючи ОСОБА_10 вбивством наблизився до нього, та став умисно наносити ОСОБА_10 удари ножем та наніс йому згідно з висновку судово-медичної експертизи №10-52/1164-ДМ/20 від 19.05.2020 року - різану рану на 3-му пальці лівої кисті, та різану рану на 3-му пальці правої кисті, два не проникаючих колото-різаних поранень грудної клітки зліва по задній поверхні які проходять в підшкірно жировій клітковині де сліпо закінчуються та відповідно до п.п. 4.8 та п.л. 2.3.2. «А», 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року мають ознаки ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, а також одне проникаюче колото-різане поранення грудної клітки по передній поверхні зліва з ушкодженням 5, 6-го лівих ребер та подальшим проникненням в плевральну порожнину з ушкодженням пристінкової плеври, навколосерцевої сорочки та передньої стінки правого шлуночка серця де в порожнині його втрачає свій хід.

Після чого ОСОБА_10 , фактично одразу помер на місці скоєння злочину та причиною його смерті стало проникаюче колото-різане поранення грудної клітки по передній поверхні грудної клітки зліва (з ушкодженням 5, 6-го лівих ребер та подальшим проникненням в плевральну порожнину з ушкодженням пристінкової плеври, навколосерцевої сорочки та передньої стінки правого шлуночка серця) яке зумовили розвиток загрозливого для життя стану вдупочка серця) яке зумовили розвиток загрозливого для життя стану гемотампонаду навколосерцевої сорочки та перебуває в прямому причинно пелідковому зв?язку зі смертю, має ознаки ТЯЖКОГО тілесного ушкодження як загрозливого для життя (згідно п.п. 2.1.3 й, п.л. 2.1.1 а, п.л. 2.1.2 «Правил»). Довівши свій злочинний умисел до кінця ОСОБА_7 з місця злочину зник

Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить суд апеляційної інстанції, оскаржуваний вирок скасувати та ухвалити свій вирок, яким призначити обвинуваченому покарання у виді 9 років позбавлення волі.

Вказує, що вину не визнав, намагався уникнути відповідальності за вчинене.

Вважає призначене покарання занадто м`яким.

В своїй апеляційній скарзі захисник просить оскаржуваний вирок скасувати і ухвалити свій вирок, яким призначити обвинуваченому більш м`яке покарання.

Вказує, що обвинувачений під час конфлікту з потерпілим міг діяти у стані необхідної оборони або афекту, що виключає кваліфікацію за ч.1 ст. 115 КК України.

Суд не встановлював обставини наявності травм голови у обвинуваченого, при цьому ОСОБА_7 повідомляв, що отримував травму та проходив лікування у 2009-2010 роках.

Вказані обставини також повинен був встановлювати слідчий, а відсутність захисника під час проведення слідчих дій є порушенням права на захист.

Згідно висновку судово-медичної експертизи від 25.05.2025 року показання свідка ОСОБА_11 не відповідають способу спричинення та кількості тілесних ушкоджень , встановлених при експертизі трупа потерпілого.

Висновок судово-психіатричного експерта № 6 від 08.01.2024 року не відповідає на всі питання, зокрема чи повною мірою обвинувачений був здатен усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Також захисник вважає, що у справі достатньо підстав для застосування положень ст. 69 КК України та призначення більш м`якого покарання.

Обвинувачений також не погодився з оскаржуваним вироком.

В своїй апеляційній скарзі, обвинувачений просить оскаржуваний вирок скасувати та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Вказує, що свідки надали суперечливі покази, фактично вони повідомили про різні версії подій, що відбувались 24 квітня 2020 року.

Всі суперечності мають трактуватись на користь обвинуваченого.

Наголошує на тому, що слідчі та суд не досліджували обставини завдання шкоди його домоволодінню, знайденій сокирі, а також завдані йому тілесні ушкодження.

Також обвинувачений зазначає, що він є людиною пенсійного віку, має стаж праці 38 років і наостанок життя він стикнувся з неповагою до нього та фактично знущанням.

Вважає, що жоден із свідків не зазначив про обставини злочину так, яка це вказано у вироку.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, яка підтримала свою апеляційну скаргу, думку обвинуваченого та його захисника, які проти апеляційної скарги прокурора заперечували, свої апеляційні скарги підтримали, дослідивши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора належить залишити без задоволення, скаргу захисника належить задовольнити частково, а апеляційна скарга обвинуваченого підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Переглядаючи оскаржуваний вирок в межах апеляційних доводів сторони захисту, щодо наявності істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, колегія суддів вважає їх слушними, оскільки ця частина доводів не позбавлена правових та фактичних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України, вирок суду повинен бути законним і обґрунтованим. Суд обґрунтовує вирок лише на тих доказах, які були розглянуті в судовому засіданні, і оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, зокрема положеннями ст. 91 та ст. 94 КПК України.

Із цього слідує, що суд при розгляді справи повинен дослідити докази як ті, що викривають, так і ті, що ставлять під сумнів винуватість обвинуваченого, проаналізувати їх та дати їм оцінку.

Враховуючи конкретні обставини кримінального провадження, перш ніж ухвалювати обвинувальний вирок чи встановлювати нові фактичні обставини справи, відмінні від пред`явленого обвинувачення, суд першої інстанції, з дотриманням норм ст. ст. 17, 22, 23 КПК України, повинен був дослідити всі докази сторони обвинувачення та докази і позицію сторони захисту, надати їм належну, логічну оцінку, виходячи з вимог ст.ст. 91, 94 КПК України, та за наявністю підстав визнати такі докази неналежними, недопустимими чи недостовірними, що в свою чергу унеможливить вибірковість їх оцінки.

Колегія суддів дійшла висновку, що зазначені вимоги кримінального процесуального закону суд не виконав.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд встановив відмінні фактичні обставини справи від тих, які зазначені у обвинувальному акті.

Зокрема, згідно обвинувального акту, сторона обвинувачення висувала версію подій, згідно якої 24 квітня 2020 року близько 16 годин 15 хвилин, ОСОБА_7 перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , куди в цей же час прийшов його зять ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_2 , який також був в стані алкогольного сп`яніння. Перебуваючи в дворі дому ОСОБА_7 , ОСОБА_10 став скандалити з ОСОБА_7 , і таким чином вступив в конфлікт з власником вищевказаного дому. Під час цього конфлікту, ОСОБА_7 взявши з собою кухонний ніж, вийшов з дому у двір свого домоволодіння, де відчуваючи до ОСОБА_10 особливу неприязнь, з метою протиправного позбавлення його життя, погрожуючи ОСОБА_10 вбивством ї наблизився до нього, та став умисно наносити ОСОБА_10 удари ножем. В свою чергу ОСОБА_10 обороняючись від вищевказаних ударів, став захищатися виставляючи перед собою руки, таким чином ОСОБА_7 від самого початку реалізуючи свій умисел на позбавлення життя ОСОБА_10 , попадаючи ножем по рукам постраждай ого наніс йому згідно з висновку Судово-медичної експертизи № 10-52/1164-ДМ/20 від 19.05.2020 року - різану рану на 3-му пальці лівої кисті, та різану рану на 3-му пальці правої кисті, які за ступенем тяжкості відповідно до п.п. 4.8 та п.п. 2.3.2. «А», 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року мають ознаки ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень.

Отримавши різані рани рук, ОСОБА_10 відчуваючи для себе реальну загрозу для життя, піднявши з землі фрагмент шиферу став закривати ним своє тіло, після чого розвернувся до підозрюваного спиною і став відступати від останнього. Але ОСОБА_7 не зупиняючись, діючи з умислом спрямованим на вбивство ОСОБА_10 , став його переслідувати та наносити удари ножем в область його тулуба спричинив йому два не проникаючих колото-різаних поранень грудної клітки зліва по задній поверхні які проходять в підшкірно жировій клітковині де сліпо закінчуються. Та відповідно до п.п. 4.8 та п.п. 2.3.2. «А», 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року мають ознаки ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень.

І коли ОСОБА_10 який не зміг втекти від нападника, був вимушений зупинитися, то ОСОБА_7 реалізуючи свій намір спрямований на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_10 , умисно наніс останньому ще один удар ножем, тим самим спричинив постраждалому одне проникаюче колото-різане поранення грудної клітки по передній поверхні зліва з ушкодженням 5, 6-го лівих ребер та подальшим проникненням в плевральну порожнину з ушкодженням пристінкової плеври, навколосерцевої сорочки та передньої стінки правого шлуночка серця де в порожнині його втрачає свій хід. Після чого ОСОБА_10 фактично одразу помер на місці скоєння злочину, і причиною його смерті стало проникаюче колото-різане поранення грудної клітки по передній поверхні грудної клітки зліва (з ушкодженням 5, 6-го лівих ребер та подальшим проникненням в прлевральну порожнину…

Проте суд першої інстанції у вироку зазначив, далі текст:

24 квітня 2020 року близько 16 годин 15 хвилин, ОСОБА_7 перебуваючи за адресою АДРЕСА_1 , вступив в конфлікт з ОСОБА_10 та відчуваючи до нього особливу неприязнь, з метою протиправного позбавлення його життя, погрожуючи ОСОБА_10 вбивством наблизився до нього, та став умисно наносити ОСОБА_10 удари ножем та наніс йому згідно з висновку судово-медичної експертизи №10-52/1164-ДМ/20 від 19.05.2020 року - різану рану на 3-му пальці лівої кисті, та різану рану на 3-му пальці правої кисті, два не проникаючих колото-різаних поранень грудної клітки зліва по задній поверхні які проходять в підшкірно жировій клітковині де сліпо закінчуються та відповідно до п.п. 4.8 та п.л. 2.3.2. «А», 2.3.3. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом № 6 МОЗ України від 17 січня 1995 року мають ознаки ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень, а також одне проникаюче колото-різане поранення грудної клітки по передній поверхні зліва з ушкодженням 5, 6-го лівих ребер та подальшим проникненням в плевральну порожнину з ушкодженням пристінкової плеври, навколосерцевої сорочки та передньої стінки правого шлуночка серця де в порожнині його втрачає свій хід.

Після чого ОСОБА_10 , фактично одразу помер на місці скоєння злочину та причиною його смерті стало проникаюче колото-різане поранення грудної клітки по передній поверхні грудної клітки зліва (з ушкодженням 5, 6-го лівих ребер та подальшим проникненням в плевральну порожнину з ушкодженням пристінкової плеври, навколосерцевої сорочки та передньої стінки правого шлуночка серця) яке зумовили розвиток загрозливого для життя стану вдупочка серця) яке зумовили розвиток загрозливого для життя стану гемотампонаду навколосерцевої сорочки та перебуває в прямому причинно пелідковому зв?язку зі смертю, має ознаки ТЯЖКОГО тілесного ушкодження як загрозливого для життя (згідно п.п. 2.1.3 й, п.л. 2.1.1 а, п.л. 2.1.2 «Правил»). Довівши свій злочинний умисел до кінця ОСОБА_7 з місця злочину зник

З пред`явленого обвинувачення вбачаються основні елементи складу злочину, передбаченого ч.1 ст. 115 КК України, зокрема суб`єктивної сторони у формі умислу.

Проте з оскаржуваного рішення, посилання на умисел обвинуваченого не вбачається.

Варто також зазначити, що згідно встановлених судом обставин, обвинуваченим було нанесено 5 колото-різаних ушкоджень потерпілому.

Натомість суд обмежився лише посиланням на те, що удари наносились умисно, при цьому чи охоплювались такі дії умислом на спричинення вбивства потерпілого, з судового рішення не зрозуміло.

Крім того, у пред`явленому обвинуваченні містилось посилання на те, що кухонний ніж обвинувачений взяв із собою, а потім вийшов на подвір`я, що свідчило на думку сторони обвинувачення про наявність умислу у обвинуваченого на позбавлення потерпілого життя.

Натомість в оскаржуваному рішенні посилання на ці обставини відсутні.

Колегія суддів наголошує на тому, що за нормами ст. 91 ч. 1 КПК України доказуванню у кримінальному провадженні підлягають винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення та мотиви зміни обвинувачення, підстави визнання частини обвинувачення необґрунтованою, якщо судом приймалися такі рішення.

Вказані вимоги проігноровані судом першої інстанції.

Більш того, обвинувачений в суді першої інстанції висував свою версію подій.

Зокрема обвинувачений повідомив суду, що саме потерпілий напав на нього, завдав йому тілесні ушкодження.

Обвинувачений наголошував на тому, що тілесні ушкодження на його тілі були зафіксовані, що повністю, на його думку, підтверджує його версію.

Така версія обвинуваченого підлягала ретельній перевірці районним судом.

Як вбачається з оскаржуваного вироку, суд перевіряючи версію обвинуваченого зазначив наступні висновки : Пояснення ОСОБА_7 , що ОСОБА_10 вдарив по обличчю та душив його на подвір`ї під час сварки не знайшли свого підтвердження. Садини, які були досліджені на тілі ОСОБА_7 згідно висновка судово-медичної експертизи №09-1513/20 від 27.04.2020 по часу їх заподіяння виникли пізніше події, яка відбулася 20.04.2020, а відтак версія подій на яку посилався ОСОБА_7 не знайшла свого доказового підтвердження

Проте подія злочину відбулася не 20 квітня 2020 року, а 24 квітня 2020 року і саме цю дату - 24 квітня 2020 року, встановив суд як дату події у фактичних обставинах справи.

Поряд з вказаним, згідно висновку судово-медичної експертизи №09-1513/20 від 27.04.2020, громадянину ОСОБА_7 спричинені наступні тілесні ушкодження: садна в правій виличній ділянці, в правій скроненій ділянці, на тилової поверхні правої кисті, на тильній поверхні лівої кисті біля основи1-го пальця по розгинальній поверхні правого передпліччя на рівні середньої третини. Ці ушкодження утворилися від травматичної дії тупих твердих предметів, за механізмом тертя-ковзання, та могли бути отримані за 2-4 доби до огляду. Цей висновок підтверджується виглядом, характером ушкоджень, а також стадією загоєння саден. За ступенем тяжкості: садна викликали незначні скороминущі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів, і за цією ознакою відповідно до п.п. 2.3.2. «Б», 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Отже судом першої інстанції версія обвинуваченого щодо завдання йому в день події тілесних ушкоджень з боку потерпілого, належним чином не перевірена.

Колегія суддів не робить висновок про слушність такої версії, а лише констатує суперечливі та неповні висновки суду першої інстанції в цій частині, що є також істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.

Зазначені обставини свідчать про неповноту судового розгляду та про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, що на думку колегії суддів, має істотне значення, оскільки під час судового розгляду залишилися недослідженими обставини, передбачені ст. 91 КПК України, з`ясування яких має істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Крім того, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості усунути вищезазначені недоліки, допущені судом першої інстанції, оскільки під час апеляційного розгляду сторони не заявляли клопотань, щодо повторного дослідження судом апеляційної інстанції будь-яких доказів, а тому у відповідності до положень ст. 407 КПК України, зважаючи на встановлені під час апеляційного розгляду істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, належить скасувати оскаржуване судове рішення і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Встановлені при апеляційному розгляді обставини, свідчать про наявність істотних порушень КПК України, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, оскільки ці порушення одночасно свідчать про неналежне дотримання вимог ч.3 ст. 370 КПК України, відповідно до якої обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що зазначені істотні порушення є процесуально неприпустимими при судовому розгляді, оскільки в такий спосіб порушуються загальні засади презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, безпосередності дослідження доказів і змагальності сторін у процесі, законності та одночасно обґрунтованості судового рішення, що передбачено як обов`язкова вимога у ст. 370 КПК України, а також містяться у ст. 7 КПК України - серед загальних засад кримінального провадження, яке за своїм змістом та формою повинно їм відповідати. Ці вимоги КПК України не дотримані судом першої інстанції при судовому розгляді, що свідчить про наявність істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які встановлені при апеляційному перегляді оскаржуваного судового рішення.

Реалізуючи та дотримуючись загальних процесуальних засад кримінального провадження, що містяться у главі 2 КПК України, колегія суддів дійшла висновку про наявність декількох істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили суду ухвалити законне і обґрунтоване рішення, що обумовлює необхідність скасування оскаржуваного вироку та призначення нового судового розгляду у суді першої інстанції.

Вирішуючи питання про подальший рух кримінального провадження після скасування вироку, колегія суддів виходить з наступного. Порушення судом першої інстанції вищезазначених засад кримінального провадження та вимог ст.370 та п.2 ч.3 ст.374 КПК України щодо змісту мотивувальної частини обвинувального вироку не відноситься до передбаченого в ч.1 ст.415 КПК України переліку підстав для призначення нового розгляду в суді першої інстанції. Проте, відповідно до вимог ч.6 ст.9 КПК України, у випадках, коли положення КПК України не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 КПК України. Такими загальними засадами кримінального провадження у даному випадку є - законність, безпосередність дослідження доказів, а також змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Разом з цим належить врахувати те, що необхідність дотримання при судовому розгляді вказаних загальних засад судочинства підтверджується практикою Європейського суду та змістом норм Європейської конвенції з прав людини, які відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції належить врахувати та ретельно дослідити всі наведені вище обставини, з дотриманням вимог чинного КПК України, в тому числі норм ст.415 ч.3 та ст. 416 КПК України.

Оскільки внаслідок скасування оскаржуваного вироку призначається новий судовий розгляд в суді першої інстанції, колегія суддів позбавлена процесуальної можливості дослідити апеляційні доводи прокурора з приводу призначеного покарання, що обумовлює залишення апеляційної скарги без задоволення.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою належить продовжити на 60 діб, оскільки враховуючи тяжкість пред`явленого обвинувачення за ч.1 ст. 115 КК України, а також відомості про особу обвинуваченого, ризики, встановлені попередніми судовими рішеннями не зменшились та продовжують існувати.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 405, п. 6 ч. 1 ст. 407, ч. 1 ст. 409, ст. 410, ст. 411, ч.1 ст. 412, ст.ст. 418, 419 та главою 2 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 - задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_9 задовольнити частково

Вирок Харківського районного суду Харківської області від 06 травня 2024 року відносно ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Продовжити відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 діб, тобто до 23 червня 2025 року.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді