Справа № 492/92/16-к
Провадження № 1-кп/513/4/25
Саратський районний суд Одеської області

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року Саратський районний суд Одеської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду в смт Сарата Одеської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000580 від 05 вересня 2015 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Арциз Одеської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 121, ч.1 ст. 122 КК України,

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Арциз Одеської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , громадянина України,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч.2 ст. 121, ч.1 ст. 122 КК України,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Арциз Одеської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , громадянина України,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч.2 ст. 121 КК України,

у с т а н о в и в:

В провадження Саратського районного суду Одеської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000580 від 05 вересня 2015 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч.1 ст. 263, ч.2 ст. 121, ч.1 ст. 122 КК України, ОСОБА_5 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч.2 ст. 121, ч.1 ст. 122 КК України, ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч.2 ст. 121 КК України, та ухвалою суду від 22 жовтня 2021 року було призначено підготовче судове засідання.

За результатами проведеного досудового розслідування ОСОБА_4 , обвинувачується в тому, що 05 вересня 2015 року, приблизно о 03 годині 46 хвилин, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, неподалік від магазину «Візит», розташованого по вул. Орджонікідзе (Соборна) 2/а в м. Арциз Одеської області, із хуліганських спонукань, керуючись умислом направленим на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_9 з предмету зовні схожого на обріз гладкоствольної рушниці здійснив постріл у бік останнього, чим спричинив потерпілому ОСОБА_9 вогнепальне поранення тілесне ушкодження у вигляді пораненої правої сідниці, яке згідно висновку судово-медичної експертизи, не було небезпечним для життя та тягне за собою розлад здоров`я тривалістю більш 21 доби, і за цим критерієм, згідно п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (Київ 1995 рік) відносить до категорії середньої тяжкості. Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але таке, що спричинило розлад здоров`я.

05 вересня 2015 року, приблизно о 03:50 годині, більш точний час в ході досудового розслідування встановити не виявилось можливим, ОСОБА_5 , перебуваючи біля порогу відділення «ПриватБанку», розташованого по вул. Орджонікідзе (Соборна) 2/а в м. Арциз Одеської області, із хуліганських спонукань, керуючись умислом направленим на спричинення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_10 , коли останній перебував лежачи на асфальті, наніс останньому один удар дерев`яною ручкою від лопати у поперекову ділянку тулуба в результаті чого, згідно висновку судово-медичної експертизи, завдав потерпілому тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому поперекових хребців хребта L2, L3 зправа, які не були небезпечними для життя, тягнуть за собою розлад здоров`я тривалістю більш 21 дня, і за цим критерієм, згідно п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (Київ 1995 р.) відноситься до категорії середньої тяжкості.

Таким чином, ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст. 121 КК України, але таке, що спричинило розлад здоров`я.

Ухвалою суду від 26 квітня 2022 року обвинувальний акт призначений до судового розгляду, судовий розгляд триває.

07 липня 2025 року через систему «Електронний суд» від захисника ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_6 надійшло клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, в якому захисник просить суд постановити ухвалу, якою - звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122, ч.1 ст.263 КК України на підставі ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності. Кримінальне провадження, №492/92/16-к за обвинувальним актом №0000580 внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 05 вересня 2015 року відносно обвинуваченого: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення відносно потерпілого ОСОБА_9 передбаченого ч. 1 ст.122 КК України - закрити. Цивільний позов поданий прокурором Болградської окружної прокуратури ОСОБА_3 в інтересах держави в особі КНП «Арцизька центальна опорна лікарня» відносно ОСОБА_4 про стягнення витрачені на стаціонарне лікування громадянина ОСОБА_9 в сумі 2004,30 грн залишити без розгляду. Клопотання обґрунтоване тим, що згідно обвинувального акту в останній редакції від 02 лютого 2021 року ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень: передбаченого ч.2 ст. 121 КК України, яке мало місце 05 вересня 2015 року, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, яке мало місце 05 вересня 2015 року; передбаченого ч.1 ст. 263 КК України, яке мало місце 05 вересня 2015 року; передбаченого ч.4 ст. 296 КК України, яке мало місце 05 вересня 2015 року.

Обвинувачений ОСОБА_4 розуміє суть обвинувачення, підставу звільнення його від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав та не заперечує щодо закриття відносно нього кримінального провадження за обвинуваченням у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КК України відносно потерпілого ОСОБА_9 .

Початком перебігу строку давності є день, коли злочин був вчинений, тобто, згідно обвинувального акту, кримінальні правопорушення обвинуваченим були вчинені 05 вересня 2015 року, а тому п`яти річний строк давності закінчився 05 вересня 2020 році.

З огляду на наведене, з часу вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 122 КК України, як за злочин середньої тяжкості минуло більше п`яти років, відповідно до п.3 ч.1 ст. 49 КК України, тобто загалом закінчилися строки давності притягнення до кримінальної відповідальності.

03 вересня 2025 року у судовому засіданні обвинуваченим ОСОБА_5 заявлено клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п.1 ч.1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.122 КК України. Обвинувачений ОСОБА_5 розуміє суть обвинувачення, підставу звільнення його від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав та не заперечує щодо закриття відносно нього кримінального провадження за обвинуваченням у вчинені кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КК України відносно ОСОБА_10 .

Прокурор у судовому засіданні підтримав подані клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав клопотання та просив звільнити його від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст.122 КК України. Обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що розуміє, що такі підстави є нереабілітуючими обставинами звільнення від кримінальної відповідальності та не заперечує проти такого звільнення.

Його захисник адвокат ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 підтримали клопотання. Також захисник ОСОБА_6 в частині клопотання щодо цивільного позову просив залишити без розгляду.

Потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 у судове засідання не прибули, належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, надали до суду заяви про розгляд кримінального провадження за їх відсутності.

Суд, дослідивши матеріали кримінального провадження, заслухавши думки учасників судового провадження щодо заявлених клопотань, дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Так, згідно обвинувального акту ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст.121 КК України, але таке що спричинило тривалий розлад здоров`я.

ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, тобто умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто умисне ушкодження, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених ст.121 КК України, але таке що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Згідно ст. 285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 3 ст. 288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Обвинуваченим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 судом роз`яснено, що звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності є нереабілітуючою обставиною та роз`яснено суть обвинувачення, право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, право на судове провадження в повному обсязі в загальному порядку, однак ОСОБА_4 та його захисник адвокат ОСОБА_6 , ОСОБА_5 наполягали на закритті даного кримінального провадження, у зв`язку із закінченням строків давності.

Згідно ч.1 ст. 44 КК України, особа, яка вчинила злочин, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до положень ч.2 ст.4 КК України, кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Як було встановлено, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 121 КК України, ч.1 ст. 122 КК України, ч.1 ст. 263 КК України, ч.4 ст. 296 КК України, діяння мало місце 05 вересня 2015 року.

ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 296, ч.2 ст. 121, ч.1 ст. 122 КК України, діяння мало місце 05 вересня 2015 року.

У відповідності до ст.49 КК України, яка була чинною на час вчинення діяння, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки:

1) два роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі;

2) три роки - у разі вчинення злочину невеликої тяжкості, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі;

3) п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості;

4) десять років - у разі вчинення тяжкого злочину;

5) п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

Згідно ст. 12 КК України, яка була чинною на час вчинення діяння, злочин, передбачений ч.1 ст.122 (умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження) КК України, згідно ч.3 ст.12 КК України відноситься до категорії середньої тяжкості, за вчинення якого передбачене покарання у виді - виправних робіт на строк до двох років або обмеження волі на строк до трьох років, або позбавленням волі на строк до трьох років, тобто підпадає під п.3) ч.1 ст. 49 КК України.

Початком перебігу строку давності є день, коли злочин був вчинений, тобто, згідно обвинувального акта, кримінальні правопорушення за ч.1 ст.122 КК України, у якому обвинувачуєюся ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було вчинено 05 вересня 2015 року, а тому п`ятирічний строк давності закінчився 05 вересня 2020 році.

ОСОБА_4 заперечує вчинення ним дій передбачених ч.1 ст. 122 КК України, однак не заперечує проти закриття кримінального провадження, у зв`язку із закінченням строків давності.

ОСОБА_5 заперечує вчинення ним дій передбачених ч.1 ст. 122 КК України, однак не заперечує проти закриття кримінального провадження, у зв`язку із закінченням строків давності.

Невизнання підозрюваним, обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення не є правовою підставою для відмови в задоволенні клопотання сторони кримінального провадження щодо такого звільнення, якщо є згода цих осіб на звільнення від кримінальної відповідальності у передбачених законом випадках, а також за умови, що суд роз`яснив їм суть підозри чи обвинувачення, підстав звільнення від кримінальної відповідальності та права заперечувати проти закриття кримінального провадження.

Вказана правова позиція виказана в постановах Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду у справі № 759/8429/18 від 21 грудня 2021 року, № 552/5595/18 від 29 липня 2021 року, № 577/977/19 від 27 травня 2021 року.

Також, згідно з правовою позицією, відображеною в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 вересня 2022 року (справа № 203/241/17, провадження № 51-4251кмо21), звільнення від кримінальної відповідальності за імперативними приписами ст. 49 КК є безумовним, оскільки підставою для цього є закінчення передбачених законом про кримінальну відповідальність строків, наданих державі для доведення винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення та притягнення її до кримінальної відповідальності у встановленому кримінальним процесуальним законом порядку. Згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності і закриття кримінального провадження щодо неї на цій підставі за своїм юридичним змістом і процесуальним значенням жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки це суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності винуватості (ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК).

Згідно зі статтями 284-288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах.

Ці умови є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відповідно до положень ст.63 Конституції України та ст.18 КПК України жодну особу не може бути примушено визнати свою вину у вчиненні кримінального правопорушення або примушено давати пояснення чи показання, які можуть стати підставою для її підозри або обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

Визнання винуватості є правом, а не обов`язком підозрюваного, обвинуваченого, а тому невизнання цими особами своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення за наявності згоди на звільнення від кримінальної відповідальності не може бути перешкодою в реалізації ними свого права на таке звільнення та правовою підставою для відмови судом у задоволенні заявленого клопотання. Передбачений законом інститут звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності не пов`язує такого звільнення з визнанням ними своєї вини у вчиненні злочину.

ОСОБА_4 судом роз`яснено правові наслідки звільнення його від кримінальної відповідальності з підстав передбачених ст. 49 КК України.

ОСОБА_5 судом роз`яснено правові наслідки звільнення його від кримінальної відповідальності з підстав передбачених ст. 49 КК України.

Оскільки з моменту вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.122 КК пройшло більше п`яти років, відомості про переривання перебігу давності відсутні та обвинувачені щодо закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав не заперечують, тому клопотання підлягають задоволенню та обвинувачених ОСОБА_4 та ОСОБА_5 слід звільнити від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, а справу в цій частині закрити.

Отже, суд дійшов до переконання, що клопотання захисника ОСОБА_6 та обвинуваченого ОСОБА_5 підлягає задоволенню та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 слід звільнити від кримінальної відповідальності, передбаченої ч.1 ст. 122 КК на підставі ч.1 ст. 49 КК України, що є відповідно до ст.ст.284, 288 КПК України підставою для закриття кримінального провадження в цій частині.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 5, 12, 49 КК України, ст.ст.284 - 286, 288, 350, 370, 372, 376 КПК України, суд,

у х в а л и в:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_6 - задовольнити.

На підставі ч.1 ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000580 від 05 вересня 2015 року, у зв`язку із закінченням строків давності.

На підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 , в частині кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КК України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000580 від 05 вересня 2015 року - закрити.

Клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 задовольнити.

На підставі ч.1 ст. 49 КК України звільнити ОСОБА_5 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України, у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000580 від 05 вересня 2015 року, у зв`язку із закінченням строків давності.

На підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 , в частині кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КК України, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000580 від 05 вересня 2015 року - закрити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 7 діб з моменту її проголошення.

Копію ухвали вручити обвинуваченим і прокурору негайно після її проголошення.

Учасникам судового провадження, які не були присутні в судовому засіданні, копію ухвали надіслати поштою не пізніше наступного дня після її ухвалення.

Суддя ОСОБА_1