Номер провадження 1-кп/741/44/25
Єдиний унікальний номер 740/2962/24
ВИРОК

іменем України

25 червня 2025 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді: ОСОБА_1 ,

за участю секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції кримінальне провадження № 0000395 від 16 жовтня 2023 року відносно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Бердичів Житомирської області, непрацюючого, неодруженого, з професійно-технічною освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який на момент вчинення злочину проходив військову службу за мобілізацією на посаді робітника підсобного інженерного відділення інженерного взводу інженерної роти військової частини НОМЕР_1 , раніше судимого:

1) 12 серпня 2022 року Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 309 КК України до штрафу у розмірі 17000 грн., 01 квітня 2024 року несплачену суму штрафу змінено на громадські роботи строком 240 годин;

2) 11 грудня 2024 року Бердичівським міськрайонним судом Житомирської області за ч. 1 ст. 382, ч. 2 ст. 389 КК України до одного року 10 днів позбавлення волі;

за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України,

ВСТАНОВИВ:

24 липня 2020 року набув чинності Контракт про проходження військової служби у Збройних Силах України, укладений строком на три роки між сапером військової частини НОМЕР_2 солдатом ОСОБА_7 з одного боку, та Міністерством оборони України в особі командира військової частини НОМЕР_2 полковника ОСОБА_8 , з іншого боку.

У подальшому 04 березня 2023 року наказом командира військової частини НОМЕР_1 № 13 ОСОБА_7 призначено на посаду робітника підсобного інженерного відділення інженерного взводу інженерної роти військової частини НОМЕР_1 , який цього ж дня справи та посаду прийняв, приступив до виконання службових обов`язків, та зарахований на котлове забезпечення.

У відповідності до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Пропозиції щодо введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях на розгляд Президентові України подає Рада національної безпеки і оборони України.

У разі прийняття рішення щодо необхідності введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях Президент України видає указ про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях і негайно звертається до Верховної Ради України щодо його затвердження та подає одночасно відповідний проект закону.

Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України, підлягає негайному оголошенню через засоби масової інформації або оприлюдненню в інший спосіб.

У разі оголошення Указу Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях Верховна Рада України збирається на засідання у дводенний строк без скликання та розглядає питання щодо затвердження указу Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у порядку, встановленому Конституцією України та Регламентом Верховної Ради України.

В разі оголошення Указу Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях керівники органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій усіх форм власності зобов`язані сприяти негайному прибуттю народних депутатів України на засідання Верховної Ради України та здійсненню їхніх повноважень.

Указ Президента України про введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, затверджений Верховною Радою України, офіційно оприлюднюється разом із законом щодо затвердження такого указу Президента України та набирає чинності одночасно з набранням чинності таким законом.

Воєнний стан на всій території України або в окремих її місцевостях припиняється після закінчення строку, на який його було введено.

До закінчення строку, на який було введено воєнний стан, та за умови усунення загрози нападу чи небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності Президент України може прийняти указ про скасування воєнного стану на всій території України або в окремих її місцевостях, про що має бути негайно оголошено через засоби масової інформації.

24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України № 64/2022, який затверджено Законом України № 2102-IX від 24 лютого 2022 року, на всій території України введено воєнний стан з 05 год 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

14 березня 2022 року Указом Президента України № 133/2022, який затверджено Законом України № 2119-IХ від 18 березня 2022 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні на 30 діб.

18 квітня 2022 року Указом Президента України № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України № 7300-IX від 21 квітня 2022 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні на 30 діб.

17 травня 2022 року Указом Президента України № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України № 2263-ІX від 22 травня 2022 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні на 90 діб.

12 серпня 2022 року Указом Президента України № 573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України № 2500-IX від 15 серпня 2022 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні на 90 діб.

07 листопада 2022 року Указом Президента України № 757/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України № 2738-IX від 16 листопада 2022 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні на 90 діб.

06 лютого 2023 року Указом Президента України № 58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України № 2915-IX від 07 лютого 2023 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні на 90 діб.

01 травня 2023 року Указом Президента України № 254/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України № 3057-IX від 02 травня 2023 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні на 90 діб.

26 липня 2023 року Указом Президента України № 451/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України № 3275-IX від 27 липня 2023 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні на 90 діб.

06 листопада 2023 року Указом Президента України № 734/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України № 3429-IX від 08 листопада 2023 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні на 90 діб.

05 лютого 2024 року Указом Президента України № 49/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України № 3564-ІX від 06 лютого 2024 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні на 90 діб.

Тобто воєнний стан в Україні введено із 05 год 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб Указом Президента України № 64/2022, який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX 24.02.2022 (з наступними змінами), та станом та 24 березня 2023 року воєнний стан припинений або скасований не був.

Так, старший солдат ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової служби за мобілізацією, відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України, виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, зразково виконувати свої службові обов`язки, бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, у разі потреби відлучитися в межах розташування військової частини (підрозділу) запитати дозволу в командира відділення, а після повернення доповісти йому про прибуття, розподіляти час у військовій частині протягом доби і протягом тижня згідно з розпорядком дня, встановленого командиром (начальником).

Відповідно до вимог ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, військова дисципліна досягається шляхом особистої відповідальності кожного військовослужбовця за дотримання Військової присяги, виконання своїх обов`язків, вимог військових статутів, а також зобов`язує кожного військовослужбовця додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів та накази командирів.

Однак, старший солдат ОСОБА_7 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, перебуваючи на посаді робітника підсобного інженерного відділення інженерного взводу інженерної роти військової частини НОМЕР_1 , в. порушення вимог ст. ст. 11, 16, 40, 49, 128, 200 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, з особистих мотивів та з метою тимчасово ухилитись від військової служби, без дозволу відповідних командирів (начальників) та без поважних причин, в умовах воєнного стану, 24 березня 2023 року близько 08:00 години самовільно залишив місце служби пункт дислокації з інженерної роти військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_3 та проводив час на власний розсуд, не пов`язуючи його із виконанням службових обов`язків до 26 квітня 2024 року, коли самостійно прибув до слідчого відділення Бердичівського РВП ГУНП в Житомирській області, чим закінчив вчинення злочину.

За час відсутності на службі у військовій частині НОМЕР_1 старший солдат ОСОБА_7 в період часу з 24.03.2023 по 06.04.2023, та з 14.04.2023 по 26.04.2024 обов?язки військової служби не виконував, перебуваючи поза межами місця служби правоохоронні органи або органи державної влади про свою належність до військової служби, про вчинене ним самовільне залишення місця служби 3 інженерної роти військової частини НОМЕР_1 та його причини не повідомив та проводив час на власний розсуд.

Водночас, ОСОБА_7 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Житомирська обласна клінічна лікарня ім. О.Ф. Горбачевського» у період з 06 квітня 2023 року по 14 квітня 2023 року, що є поважною причиною відсутності на військовій службі старшого солдата ОСОБА_7 .

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за ч. 5 ст. 407 КК України як самовільне залишення місця служби, вчинене в умовах воєнного стану.

У судовому засіданні обвинувачений вину у вчиненому кримінальному правопорушенні за ч. 5 ст. 407 КК України визнав у повному обсязі, щиро розкаявся. Підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. Повідомив, що зробив для себе відповідні висновки та бажає продовжити проходження військової служби в Збройних Силах України.

Прокурор ОСОБА_6 у судовому засіданні просив визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч. 5 ст. 407 КК України та призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 грудня 2024 року. Зарахувати ОСОБА_7 в строк остаточного покарання строк частково відбутого ним покарання за вироком указаного суду від 11 грудня 2024 року, а саме з 23 січня 2025 року (а. с. 66).

З урахуванням повного визнання вини обвинуваченим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а також враховуючи думку учасників судового провадження, за відсутності заперечень та сумнівів у добровільності їх позиції, суд на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнає недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

За таких обставин, суд вважає доведеним пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення та кваліфікує дії останнього за ч. 5 ст. 407 КК України як самовільне залишення місця служби військовослужбовцем, вчинене в умовах воєнного стану.

Суд враховує, що відповідно до ст. 50 КК України складовими покарання є не тільки кара та виправлення засуджених, а й запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так й іншими особами, що є найбільш актуальним в обстановці, що склалася.

Визначаючи вид та міру покарання, суд відповідно до вимог ст. 65 КК України враховує: тяжкість скоєних правопорушень; характер та ступінь тяжкості наслідків, що настали; їх суспільну небезпеку; а також, враховує особу обвинуваченого та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Суд зазначає, що вчинене ОСОБА_7 правопорушення відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Дослідивши дані про особу обвинуваченого, суд встановив, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є уродженцем м. Бердичів Житомирської області, не працює, неодружений, має професійно-технічну освіту, на момент вчинення злочину проходив військову службу за мобілізацією на посаді робітника підсобного інженерного відділення інженерного взводу інженерної роти військової частини НОМЕР_1 . Раніше судимий. За амбулаторною чи стаціонарною медичною допомогою до КНП «Центральна районна лікарня Бердичівського району» не звертався, на стаціонарному та амбулаторному лікуванні у в/ч НОМЕР_3 не перебував, не звертався, ВЛК не проходив. Під час військової служби у в/ч НОМЕР_1 скарг на здоров`я не пред`являв, за медичною допомогою до медичного пункту не звертався. Згідно з інформацією з інформаційно-телекомунікаційної системи інформаційного порталу Національної поліції Бедичівського РВП ГУНП в Житомирській області станом на 17 квітня 2024 року притягувався до адміністративної відповідальності: 20 червня 2023 року за ст. 126 ч. 5, 20 червня 2023 року за ст. 130 КУпАП, 21 лютого 2023 року за ст. 164 ч. 4 КУпАП.

Крім цього, суд ураховує те, що ОСОБА_7 згідно з вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області 11 грудня 2024 року засуджений за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 382, ч. 2 ст. 389 КК України, до 1 (одного) року 10 днів позбавлення волі та відбуває покарання у ДУ «Дрогобицька виправна колонія (№ 40).

За змістом ч. 4 ст. 70 КК України якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, остаточне покарання призначається за правилами, визначеними частинами 1-3 цієї статті (сукупність злочинів). У цьому випадку в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених за цим вироком та вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 грудня 2024 року, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у вигляді позбавлення волі.

Обставинами, що пом`якшують покарання згідно зі ст. 66 КК України, є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставини, що обтяжують покарання згідно зі ст. 67 КК України, відсутні.

Як випливає із змісту ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, а згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі, приходячи при цьому до переконання, що його виправлення в силу тяжкості і обставин вчиненого, з урахуванням даних щодо нього, його ставлення до скоєного, не можливе без ізоляції від суспільства, і саме таке покарання буде найбільше відповідати принципам та цілям його призначення, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження нових кримінальних правопорушень.

Ураховуючи наведені обставини в їх сукупності, суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_7 покарання в межах санкції, визначеної ч. 5 ст. 407 КК України, у виді позбавлення волі, при цьому суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого ст. 75 КК України та звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основних свобод 1950 року.

Суд також враховує позиції Верховного Суду, викладені в постановах у справі №750/2773/22 (провадження №51-3061км22) від 22 грудня 2022 року та у справі №726/78/23, (провадження №51-1772км23) від 11 липня 2023 року, з яких вбачається, що кримінальні правопорушення проти встановленого порядку несення військової служби свідчать про підвищену суспільну небезпечність, оскільки можуть призвести до підриву військової дисципліни, розлагодженості дій, спрямованих на захист суверенітету держави, що в умовах воєнного стану є неприпустимим, а тому застосування іншого покарання ніж позбавлення волі, не лише не сприятиме запобіганню вчиненню нових кримінальних правопорушень іншими особами, а навпаки створить у таких осіб впевненість у безкарності за вчинення таких дій.

Процесуальні витрати відсутні.

Речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 370, 374, 377 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_7 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України призначити ОСОБА_7 остаточне покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 грудня 2024 року, більш суворим, призначеним за цим вироком, у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Зарахувати ОСОБА_7 в строк остаточного покарання строк, частково відбутого ним покарання за вироком Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 11 грудня 2024 року.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 23 січня 2025 року.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду через Носівський районний суд Чернігівської області - протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржено в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім у судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_9