УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд в особі слідчого судді ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , з участю скаржника ОСОБА_3 , представника скаржника ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду скаргу ОСОБА_6 на постанову дізнавача Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області від 05.06.2023 про закриття кримінального провадження №0000113 від 20.08.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Рівненського міського суду Рівненської області із вказаною скаргою у якій просить скасувати постанову дізнавача Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області від 05.06.2023 про закриття кримінального провадження №0000113 від 20.08.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

З вказаним рішенням ОСОБА_6 не погоджується, вважає, що досудове розслідування, в порушення норм КПК України, проведено поверхнево та упереджено. Оскаржувана постанова прийнята дізнавачем передчасно, без належного з`ясування фактичних обставин правопорушення. Жодних процесуальних дій спрямованих на встановлення фактичних обставин вчинення правопорушення, встановлення набувача коштів, пошуку та збереження можливих доказів дізнавачем вчинено не було, принаймі про такі дії не зазначено в тексті постанови. Як наслідок, процесуальне рішення дізнавача про те, що відповідна подія не містить ознак шахрайства і є виключно елементом цивільно-правових відносин є безпідставним та не ґрунтується на достатніх на те доказах..

В судовому засіданні ОСОБА_6 та її представник повністю підтримали скаргу, просили її задоволити з підстав викладених у ній.

Прокурор в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_6 за безпідставністю. оскільки постанова від 05.06.2023 про закриття кримінального провадження №0000113 від 20.08.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК Україниє законною та обґрунтованою.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали скарги, матеріали кримінального провадження №0000113 від 20.08.2014, слідчий суддя приходить до такого висновку.

Згідно ст. 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Гарантується право на перегляд вироку, ухвали суду, що стосується прав, свобод чи інтересів особи, судом вищого рівня в порядку, передбаченому цим Кодексом, незалежно від того, чи брала така особа участь у судовому розгляді.

Відповідно до п. 3 ч.1 ст.303 КПК України на досудовому розслідуванні можуть бути оскаржені рішення слідчого про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим його представником чи законним представником.

Судом встановлено, що СВ Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000113 від 20.08.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

За результатами проведення досудового розслідування, 05 червня 2023 року дізнавачем Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_7 прийнято рішення про закриття кримінального провадження №0000113 від 20.08.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Зважаючи на викладені обставини (факти) у скарзі, враховуючи наведені законодавчі норми, скаржник ОСОБА_6 , має право оскаржити постанову слідчого про закриття кримінального провадження, при цьому процесуальний строк оскарження постанови не пропущений, оскільки отримав її 02.12.2024.

Згідно зі ст. 8 КПК України, кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права. Принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Згідно п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13 січня 2011 року у справі «Михалкова та інші проти України», розтлумачено, що за ст. 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод держава зобов`язана «гарантувати кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, права і свободи, визначені у Конвенції», що також опосередковано вимагає наявності будь-якої форми ефективного розслідування. Розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів. Які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Частиною 1, 2 статті 9 КПК України визначено, що під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Згідно ч. 1 ст. 84 КПК України наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню слідчий встановлює на підставі доказів, тобто фактичних даних, отриманих у передбаченому цим Кодексом порядку.

За змістом ч. 1 ст. 94 КПК України оцінка доказів слідчим повинна ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження.

У відповідності до вимог ст. ст. 9, 40 КПК України, слідчий зобов`язаний всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, у ході досудового розслідування встановлено, що у 1997 році ОСОБА_3 позичив ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 1500 доларів США під відсотки. З урахуванням відсотків, згідно показів ОСОБА_3 , за рік борг виріс до 25000 доларів США. Протягом двох років грошові кошти ОСОБА_8 не були повернуті. Після чого ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_8 про стягнення боргу та моральної шкоди.

04.07.2000 Рівненським міським судом (справа 2-3254/2001р.) винесено рішення про стягнення з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 8278,05 грн боргу по договору позики, 1500 грн відшкодування моральної шкоди, 216 грн відшкодування судових витрат по справі, всього 9994,05 грн.

Виконавчий лист по вказаному рішенню суду неодноразово перебував на виконанні у Рівненському міському відділі ДВС ГТУЮ у Рівненській області та востаннє повернуто заявнику без виконання 01.03.2013, у зв`язку з відсутністю у ОСОБА_8 майна на яке може бути звернено стягнення.

Повторно виконавчий лист до відділу ДВС ОСОБА_3 не пред`являвся.

Щодо незаконного, на думку ОСОБА_3 , відчуження ОСОБА_8 квартири АДРЕСА_1 , на яку мало би бути звернено стягнення за виконавчим листом, встановлено наступне.

Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого виконавчим комітетом Рівненської міської ради народних депутатів 24.06.1996, на праві приватної спільної власності ОСОБА_9 та ОСОБА_8 належала квартира за адресою: АДРЕСА_2 .

21.11.1997 приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_10 посвідчено договір купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 за реєстровим №567, укладений між ОСОБА_9 , ОСОБА_8 Продавці та ОСОБА_11 Покупець.

Відповідно до вимог Закону України «Про нотаріат» сторонами були надані всі необхідні документи: свідоцтво про право власності на житло, видане 24.06.1996 Департаментом міського господарства міської Ради народних депутатів; довідка-характеристика, видана 20.11.1997 Рівненським міським бюро технічної інвентаризації за №6528, та сплачені обов`язкові платежі. На момент посвідчення вищевказаного договору, приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_10 були отримані відомості про відсутність заборон та обтяжень на предмет договору.

Звернень, щодо визнання вищевказаного договору недійсним, або розірваним до судових органів не надходило, договір на даний час є чинним.

За даними відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Рівненській області ОСОБА_8 11.10.2011 вибув в м. Мукачево, Закарпатської області.

Під час досудового розслідування не отримано достатніх доказів для притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за ч.1 ст.190 КК України, оскільки між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 виникли суперечності при виконанні договірних зобов`язань. В таких діях не вбачаються ознаки незаконного заволодіння майном шляхом обману чи зловживання довірою, а натомість між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 мають місце цивільно-правові відносини, які вирішуються в порядку цивільного судочинства.

В ході досудового розслідування будь-яких даних (відомостей) про діяння на які вказує потерпілий, не здобуто. У рамках кримінального провадження жодній особі не повідомлено про підозру.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо встановлена відсутність в діянні складу кримінального правопорушення.

Відповідно до ч. 4 ст. 284 КПК України, слідчий приймає постанову про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 9, 10 частини першої цієї статті, якщо в цьому кримінальному провадженні жодній особі не повідомлялося про підозру.

Закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силі наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності. Подальше розслідування, після закриття кримінального провадження, є неможливим до того часу, коли постанова про закриття кримінального провадження не буде скасована в установленому КПК порядку.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження і оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 2 КК України, підставою для кримінальної відповідальності є вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого цим Кодексом. Склад злочину - це сукупність юридичних ознак ( об"єктивних і суб"єктивних), що визначають вчинене суспільно небезпечне діяння як конкретний злочин, передбачений кримінальним законом.

Таким чином, встановлено, що в ході досудового розслідування, дізнавачем були проведені всі можливі та необхідні слідчі дії, які були спрямовані на отримання доказів у кримінальному провадженні №0000113 від 20.08.2014, у зв`язку з чим останнім прийнято обґрунтоване, на законних підставах рішення про закриття кримінального провадження.

Твердження заявника про необхідність проведення у кримінальному провадженні названих ним дій не заслуговують на увагу, оскільки, ці дії не спростовують прийнятого дізнавачем рішення. В даному випадку не вбачаються ознаки незаконного заволодіння майном шляхом обману чи зловживання довірою, а натомість між ОСОБА_3 та ОСОБА_8 мають місце цивільно-правові відносини, які вирішуються в порядку цивільного судочинства.

За таких підстав, суд вважає, що органом досудового розслідування досліджені усі обставини кримінального провадження та безпосередньо досліджені і оцінені дізнавачем, показання, документи, які стосуються цього провадження, у їх сукупності, і оскаржувана постанова дізнавача відповідає вимогам ст. ст. 2, 9, 284 КПК України, а тому у задоволенні скарги необхідно відмовити.

Згідно із ч.3 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора не може бути оскаржена, окрім ухвали про відмову у задоволенні скарги на постанову про закриття кримінального провадження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303-309, 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_6 на постанову дізнавача Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області від 05.06.2023 про закриття кримінального провадження №0000113 від 20.08.2014 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1