Справа №487/1382/25
Провадження №1-кс/487/3113/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2025 Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора відділу Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000004 від 02.01.2025 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК про арешт майна,-

ВСТАНОВИВ:

25.06.2025 прокурор відділу Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_4 , звернувся до суду з клопотанням, в рамках здійснення досудового розслідування кримінального провадження № 0000004 від 02.01.2025за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, в якому просив накласти арешт на майна підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: транспортний засіб марки «Ford Fusion», державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 та квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яке на праві приватної власності належить дружині підозрюваного - ОСОБА_6 .

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що Слідчим управлінням ГУНП в Херсонській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000004 від 02.01.2025 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

У вказаному кримінальному провадженні, 24.06.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, санкція якої передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Органом досудового розслідування встановлено, що дружині підозрюваного ОСОБА_5 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на праві приватної власності належить : транспортний засіб марки «Ford Fusion», державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 та квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на яке набуто нею у період з 12.03.2021 по 22.01.2025.

На підставі інформації Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, ОСОБА_5 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 з 28.09.2019.

Враховуючи, що вказане майно, відповідно до норм СК України вважається спільною сумісною власністю подружжя, санкція статті у якій підозрюється ОСОБА_5 передбачає конфіскацію майна, прокурор просить накласти арешт на 1/2 частину вищезгаданого майна.

Прокурор у судове засідання не з`явився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, клопотання підтримує у повному обсязі.

З урахуванням приписів ч.1 ст.172 КПК України, розгляд клопотання було проведено за відсутності власника майна.

Дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Із матеріалів клопотання встановлено, що слідчим управлінням ГУНП в Херсонській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000004, відомості про яке внесені 02.01.2025 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України.

Відповідно до клопотання, 02.01.2025 до СУ ГУНП в Херсонській області надійшли матеріали з УСР в Херсонській області ДСР НП України та відділу внутрішньої та власної безпеки по НОМЕР_3 прикордонному загону Головного відділу забезпечення внутрішньої та власної безпеки « ІНФОРМАЦІЯ_3 » Державної прикордонної служби України, щодо групи осіб які з корисливих мотивів організували незаконне переправлення осіб через державний кордон України, зокрема 28.01.2025 встановлено факт спроби ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 перетнути державний кордон України поза встановленими пунктами пропуску, в організації якого приймали участь ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

24.06.2025 у вказаному кримінальному провадженні, ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, а саме організація незаконного переправлення осіб через державний кордон України, сприяння його вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів та усуненням перешкод, вчинене за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , належить квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно Реєстраційної картки ТЗ, ОСОБА_6 , належить транспортний засіб марки «Ford Fusion», державний номерний знак НОМЕР_1 , VIN НОМЕР_2 .

Право власності на вищезгадане майно набуто ОСОБА_6 у період з 12.03.2021 по 22.01.2025.

Підозрюваний ОСОБА_5 з 28.09.2019 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7 .

Враховуючи, що вказане майно, відповідно до норм СК України вважається спільною сумісною власністю подружжя, санкція статті у якій підозрюється ОСОБА_5 передбачає конфіскацію майна, прокурор просить накласти арешт на 1/2 частину вищезгаданого майна.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя, згідно ст.ст. 132, 173 КПК України, повинен врахувати правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказ у кримінальному провадженні або застосування щодо нього конфіскації, в тому числі і спеціальної, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана особою, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Частиною 1 ст.170 КПК України передбачено, що арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно вимог ст.173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Відповідно до ст.8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод захист кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

В силу ст. 41 Конституції України кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 року) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Правовий режим спільної сумісної власності майна подружжя презюмується.

Такий висновок випливає з положень ст. 60 СК України, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Разом з тим, як зазначив Верховний Суд у постанові № 752/7440/18 від 04 жовтня 2022 року, спори щодо виділення частки майна із спільної сумісної власності вирішуються у інший спосіб, при цьому в межах кримінального провадження є неприпустимим вирішення спору про право власності на майно шляхом поділу його з виділенням часток. Відповідно до ч. 12 ст. 100 КПК спір про належність речей, що підлягають поверненню, вирішується в порядку цивільного судочинства. Підставою для виділення частки майна в праві спільної сумісної власності має бути вимога співвласника такого майна або державного чи приватного виконавця.

Крім того, відповідно до п. 3 ч. 1, ч. 7 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

В силу ч. 3 ст. 70 СК України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Обставини викладені у клопотанні, в сукупності із вищезазначеними нормами СК України не дають підстави безальтернативно стверджувати про належність підозрюваному ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності подружжя 1/2 частини майна.

На стадії досудового розслідування, для забезпечення можливої конфіскації як виду покарання, слідчий суддя не має права здійснювати поділ спільного майна подружжя або виділяти частку підозрюваного у ньому.

Однак, відповідно до ст. 173 КПК України слідчий суддя зобов`язаний врахувати розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для третіх осіб.

Відповідно до сталої судової практики та вимог ч.ч.2, 5 ст.170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, конфіскації майна як виду покарання. В такому випадку арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Таким чином, зазначена у ч.5 ст.170 КПК умова щодо можливості накладання арешту на майно підозрюваного з метою забезпечення його конфіскації як виду покарання не передбачає можливості арешту майна інших осіб (окрім зазначених у цій нормі), в тому числі дружини підозрюваного (висновок Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду від 11.10.2021 по справі №991/5795/21 (провадження №11-сс/991/583/21 ).

Відповідний висновок узгоджується з практикою ЄСПЛ, який рішенням у справі «Денисова та Мойсеєва проти Росії» (Denisova and Moiseyeva v. Russia) від 01 квітня 2010 року, заява №16903/03, встановив порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції у зв`язку з тим, що спочатку було накладено арешт на майно (а згодом здійснена і його конфіскація) дружини на підставі вироку суду, ухваленого щодо її чоловіка.

З огляду на викладене, слід зауважити, що в даному випадку обмеження права власності добросовісного власника нерухомого майна, яка не має статусу підозрюваного у кримінальному проваджені шляхом накладення арешту на майно для забезпечення конфіскації майна як виду покарання прямо порушує конституційне право на вільне володіння своїм майном, не відповідатиме принципу співмірності виконання завдань кримінального провадження, оскільки, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки реалізацію права власника майна, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Враховуючи викладене, слідчий суддя не вбачає підстав для задоволення клопотання прокурора.

Керуючись ст. ст. 131-132, 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання прокурора відділу Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000004 від 02.01.2025 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК про арешт майна - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1