Справа № 345/6210/24
Провадження № 11-кп/4808/309/25
Категорія ч. 2 ст. 286 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 серпня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника адвоката ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

представника потерпілої адвоката ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000225 за апеляційними скаргами обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника адвоката ОСОБА_9 , представника потерпілої ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_11 на вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2025 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Івачів Зборівського району Тернопільської області, зареєстрованого та жителя АДРЕСА_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

в с т а н о в и л а :

За вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено йому покарання у виді 3 років 6 місяців позбавлення волі із позбавленням права керування всіма транспортними засобами на строк 3 роки.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_8 у виді позбавлення волі ухвалено відраховувати з моменту затримання після набрання вироком законної сили.

Цивільний позов ОСОБА_12 до ОСОБА_8 про стягнення шкоди, завданої злочином, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 141 419,19 грн. понесених витрат на лікування та поховання, 500 000,00 грн. моральної шкоди та 12 100,00 грн. витрат за надання правової допомоги. В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання щодо процесуальних витрат та речових доказів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч. 2 ст. 286 КК України, а саме порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого та заподіяло середньої тяжкості тілесні ушкодження двом іншим потерпілим.

Кримінальне правопорушення (злочин) вчинено за наступних обставин:

15.04.2024 близько 18:10 год. в денну пору доби, без опадів та туману, водій ОСОБА_8 керував технічно справним автомобілем марки «VolksvagenGolf», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухався ділянкою дороги, від ТОВ «Гудвеллі Україна» у напрямку вул. Промислова в м. Калуш Калуської ТГ Калуського району Івано-Франківської області, разом із яким у якості пасажирів їхали ОСОБА_13 , ОСОБА_14 та ОСОБА_15 .

В той час у зустрічному напрямку рухався автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 308 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_16 .

Водій ОСОБА_8 , проїхавши ділянку дороги, яка має заокруглення у ліву сторону відносно його напрямку руху, проявив неуважність та виїхав на смугу зустрічного руху. Побачивши зустрічний автомобіль на прямій ділянці дороги та перебуваючи на його смузі руху, водій ОСОБА_8 не вжив заходів для зменшення швидкості або безпечного об`їзду перешкоди, здійснивши маневр з`їзду на узбіччя ліворуч із проїзної частини, допустив зіткнення із зустрічним автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter 308 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_16 , що на відстані 600 метрів від вулиці Промислова у м. Калуш.

При цьому водій ОСОБА_8 порушив Правила дорожнього руху затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, а саме:

п. 1.3, який вказує, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими;

п. 1.5, який вказує, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

п. 2.3 «б», який вказує, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі;

п. 2.3 «д», не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху;

п. 10.1. який вказує, що перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху.

п. 12.3. який вказує, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

У результаті порушення ОСОБА_8 Правил дорожнього руху відбулась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пасажири автомобіля «VolksvagenGolf», реєстраційний номер НОМЕР_1 отримали тілесні ушкодження, а саме:

- ОСОБА_13 отримав тілесні ушкодження у вигляді травми лівої руки із відламковим переломом дистального епіметадіафізу променя зі зміщенням, відривом шилоподібного паростка ліктьової кістки, вивихом середньої фаланги третього пальця, які згідно висновку експерта від 10.05.2024 відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких що викликали тривалий розлад здоров`я, і не є небезпечними для життя у момент спричинення (т.1, а.с.126-127);

- ОСОБА_14 отримав тілесні ушкодження у вигляді травми правої ноги із закритим переломом гомілково-ступеневого суглоба, які згідно висновку експерта від 03.07.2024 відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, як таких що викликали тривалий розлад здоров`я, і не є небезпечними для життя у момент спричинення (т.1, а.с.123-125);

- ОСОБА_15 отримав тілесні ушкодження у вигляді відкритої черепно-мозково-лицевої травми із крововиливами під м`яку мозкову оболонку, в шлуночки мозку, із забоєм головного мозку в лобних долях, переломами кісток основи, склепіння та лицевого черепа, забійними ранами в ділянках голови та синцями в ділянках обох повік, яка ускладнилася гнійним менінгоенцефалітом та призвела до розвитку гострої мозкової недостатності, які згідно висновку експерта від 20.09.2024 мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, які є небезпечними для життя у момент спричинення, чи в клінічному перебігу через різні проміжки часу спричиняють загрозливі для життя явища і котрі без надання медичної допомоги, за звичайним своїм перебігом, закінчуються чи можуть закінчитися смертю; закрита тупа травма грудної клітки із переломами ребер справа: 2.3.4 по середньо-ключичній лінії, відповідно до того ж висновку експерта має ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості, що не є небезпечними у момент спричинення (т.1, а.с.198-201).

Від отриманих травм внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, ОСОБА_15 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Смерть ОСОБА_15 настала від відкритої черепно-мозково-лицевої травми із крововиливами під м`яку мозкову оболонку, в шлуночки мозку, із забоєм головного мозку в лобних долях, переломами кісток основи склепіння та лицевого черепа, яка ускладнилася гнійним менінгоенцефалітом та призвела до розвитку гострої мозкової недостатності.

Обвинувачений ОСОБА_8 , його захисник адвокат ОСОБА_9 , представник потерпілої ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_11 подали апеляційні скарги.

Обвинувачений ОСОБА_8 просить скасувати вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2025 року і закрити кримінальне провадження про його обвинувачення за ч. 2 ст. 286 КК України за відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення. Вважає, що вирок суду підлягає скасуванню з підстав неповноти судового розгляду. Судом не надано оцінки поверхневості, однобічності та необ`єктивності досудового розслідування. Належних та допустимих доказів, які б беззаперечно вказували на його винуватість у пред`явленому обвинуваченні, не здобуто. Також вважає, що професійний захисник, адвокат ОСОБА_17 неналежно виконував свої обов`язки, що призвело до відсутності аргументованої позиції захисту на стадії досудового розслідування, що в свою чергу потягнуто невірні висновки відносно його винуватості у суді першої інстанції.

Не погоджується з тим, що протокол огляду місця події від 15 квітня 2024 року відображає наявну на той час дорожню обстановку. В протоколі не відображено наявність стаціонарного об`єкту, а саме виступаючої труби газопроводу, який знаходиться на правій стороні по напрямку руху автомобіля, приблизно за десять метрів до точки зіткнення автомобілів і його наявність є важливим для оцінки обстановки ДТП, оскільки він вказував неодноразово на те, що він гальмував і не міг звертати в праву сторону, оскільки це призвело б до зіткнення з вказаним стаціонарним об`єктом, і на його думку, наслідки би були набагато гірші. Окрім того, він вказував, що гальмував та є відповідні гальмівні сліди, однак це не було відображено ні в протоколі огляду місця події, ні в схемі ДТП, яка є додатком до нього.

Також, під час проведення з ним слідчих експериментів він повністю повторив свою версію подій ДТП, однак такі обставини не були відображені в протоколах вказаних слідчих дій, незважаючи на присутність його захисника. Більше того, при проведенні слідчого експерименту 10 червня 2024 року із використанням Opel Astra був присутній тільки один понятий, на що також не вказав захисник. А при проведенні повторного слідчого експерименту адвокат взагалі був відсутній. За відсутності понятого були проведено й слідчий експеримент 10 червня 2024 року зі свідком ОСОБА_16 . При цьому, не проводився безперервний відеозапис слідчих дій.

Вважає вищевказані протоколи слідчих дій та висновки експертиз недопустимими та неналежними доказами, виходячи із змісту концепції «плодів отруйного дерева».

Захисник обвинуваченого ОСОБА_8 адвокат ОСОБА_9 просить скасувати вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2025 року і направити кримінальне провадження на новий розгляд до суду першої інстанції. Також просить провести повне дослідження доказів.

Вважає, що судом першої інстанції допущено неповноту судового розгляду. Поза увагою суду залишилось те, що досудове розслідування проведено поверхнево, без встановлення всіх обставин даної ДТП, які мають істотне значення для з`ясування її механізму. При цьому, належних та допустимих доказів, які б беззаперечно вказували на винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 не здобуто. Також вважає, що при вирішенні питань, пов`язаних із задоволенням вимог цивільного позову, судом допущено неправильне застосування норм матеріального права та порушено норми процесуального права.

На думку сторони захисту, недопустимими є ряд ключових доказів у цьому кримінальному провадженні, зокрема:

- протокол огляду місця події від 15 квітня 2024 року, заповнений неналежним чином, оскільки в схемі ДТП, яка долучена до протоколу, графічно не зафіксовано: ділянку дороги, де сталася ДТП (на схемі відсутня прив`язка до сталого об`єкта, тобто не зрозуміло до якого «перехрестя» слідча прив`язала слідову інформацію); інші сталі орієнтири, до яких на схемі здійснено прив`язку об`єктів та слідів (виявлено лише електроопору); інші сліди та предмети, що стосуються пригоди; розміщення частин та об`єктів (уламки кузова, частинки фарби, уламки скла, осипання ґрунту, сліди рідини) стосовно елементів проїзної частини, транспортних засобів; площу розсіювання уламків скла, осипання ґрунту, а також вибірково зазначено пляма від розливу ПЛМ, не вказано чітко координати місця зіткнення відносно сталих орієнтирів; розташування світлофорів; дорожніх знаків та інших засобів технічного регулювання дорожнього руху. Фототаблиця, яка долучена до протоколу огляду місця події виконана на низькому технічно-професійному рівні, відсутній опис зображень, підпису посадової особи, яка його склала, відсутні мокрі печатки.

Проведення неякісного огляду місця події призвело до неможливості експертом надати відповіді на питання про «місце зіткнення» даних транспортних засобів та «якими частинами контактували вони в момент ДТП.

- протокол проведення слідчого експерименту від 10 червня 2024 року за участю свідка ОСОБА_16 , оскільки до вказаної слідчої дії був залучений тільки один понятий;

- протокол проведення слідчого експерименту від 10 червня 2024 року за участю свідка ОСОБА_8 , оскільки до вказаної слідчої дії був залучений тільки один понятий. При цьому, замість т/з Mercedes-Benz Sprinter 308 CDI (мікроавтобус), слідчий використав т/з не схожий за своїми технічними характеристиками - легковий автомобіль Opel Astra H.

- протокол проведення повторного слідчого експерименту від 30 липня 2024 року за участю свідка ОСОБА_8 , оскільки для його проведення був залучений автомобіль Mercedes-Benz Sprinter 311 зі схожими технічними характеристиками, однак слідчий експеримент проводився відповідно до схеми вже проведеного слідчого експерименту від 10 червня 2024 року, тобто по характеристиках автомобіля Opel Astra H, що призвело до викривлення інформації. Водночас, вказані слідчі експерименти проведено без застосування безперервного відеозапису.

Вказані докази були базовим матеріалом для встановлення механізму ДТП та наявності причинно-наслідкового зв`язку між діями водіїв та виникненням аварійної ситуації, шляхом проведення судових експертиз. Відтак, долучені до матеріалів провадження висновки експертиз є недопустимими та неналежними доказами, виходячи із змісту «плодів отруйного дерева».

Зазначає, що відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 року №1961-IV (далі - Закон) суб`єктом, який має задовольнити вимогу позивача відносно матеріальної шкоди є страховик, в даному випадку СК «Княжа». Згідно з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду №755/18006/15-ц від 21.03.2018 року відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. В даному провадженні потерпілою було заявлено цивільний позов на суму 141419,19 грн., з них витрати на поховання - 76970 грн. Максимальна сума відшкодування витрат на поховання, що може бути оплачена страховиком - 96000 грн., що повністю охоплюється сумою пред`явленого позову, та не може бути стягнута з винуватого в ДТП.

Також зауважує, що відповідно до ч.3 ст. 25 Закону Страховик, а у випадках, передбачених ч.1 та п.3 ч.2 ст. 43 цього Закону, - МТСБУ, відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю потерпілої фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір таких страхових (регламентних) виплат зазначеним особам стосовно одного померлого становить 25 розмірів мінімальної місячної заробітної плати, встановленої законом на дату настання страхового випадку. Таким чином, цивільний позивач має право отримати відшкодування моральної шкоди від Страховика в розмірі 200000 грн., а саме: 8000х25=200000 грн.

Представник потерпілої ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_11 просить скасувати вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2025 року та призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років з позбавленням права керувати транспортними засобами.

Вважає, що вирок суду першої інстанції постановлений без повного врахування як особи обвинуваченого, так і тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його наслідків, а тому підлягає скасуванню через м`якість призначеного ОСОБА_8 покарання.

Зокрема, посилається на те, що суд не в повній мірі врахував ставлення обвинуваченого до злочину. Так, в ході судового розгляду обвинувачений частково визнав вину по фактичним обставинам справи та в частині заявленого позову. Проте, фактично, по пред`явленому обвинуваченню ОСОБА_8 вину свою не визнав, оскільки вважає, що ДТП відбулася не внаслідок порушення ним ПДР України, а через дії свідка ОСОБА_16 . Одночасно ОСОБА_8 не погодився з доводами експертних висновків щодо обставин події, які досліджувалися судом, та показаннями свідків в ході судового розгляду щодо значного перевищення ним швидкісного режиму. Позов обвинувачений визнав лише на суму спричиненої матеріальної шкодив розмірі 141419,19 грн., проте повністю заперечив факт спричинення потерпілій моральної шкоди. ОСОБА_8 жодного разу не вибачився перед потерпілою в ході досудового розслідування та судового розгляду, не проявив ні співчуття горю ОСОБА_18 , ні щирого розкаяння у тому, що внаслідок його злочинних дій наступила смерть людини.

Вказує, що з моменту отримання ОСОБА_15 травм, які призвели до його смерті, потерпіла сторона зазнала непоправних моральних страждань, адже впродовж тривалого часу не переставала боротися за його життя, щоденно переживаючи всі страждання разом із ним, маючи надію на його одужання. Неправомірними діями обвинуваченого потерпілій спричинено моральні та фізичні страждання: вона втратила чоловіка, з яким прожила все життя, наслідки даної психотравмуючої події не зникнуть ніколи, негативні переживання та спогади, погіршення психологічного та фізичного здоров`я. Дана подія призвела до постійного стану пригніченості, тривоги, емоційної реакції при згадуванні, важкості виконувати повсякденні обов`язки, відірваності від соціального життя, порушення сну, неприємних сновидінь, фіксованість на негативних переживаннях, непевності в собі, адже чоловік був її опорою у житті.

Потерпіла сторона вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання є несправедливим та недостатнім для його виправлення й попередження вчинення ним нових злочинів.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисники підтримали доводи своїх апеляційних скарг та просили їх задовольнити, заперечували проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілого;

- представник потерпілої ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_11 підтримала доводи та вимоги своєї апеляційної скарги з мотивів, викладених у ній, заперечували щодо задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника;

- прокурор просив залишити без задоволення апеляційні скарги обвинуваченого, його захисника та представника потерпілої, оскільки вважав, що вирок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 370 КПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, якою встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Зазначених вимог закону суд першої інстанції дотримався в повному обсязі, оскільки в ході перегляду вироку суду першої інстанції, колегією суддів не встановлено порушень вимог процесуального та кримінального закону, які могли б потягти за собою скасування вироку.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає вирок суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

В апеляційних скаргах обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник посилаються на те, що в діях ОСОБА_8 відсутній склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, оскільки суспільно-небезпечні наслідки, настали через порушення Правил дорожнього руху водієм автомобіля марки «Mercedes-Benz Sprinter 308 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , ОСОБА_16 , який рухався зустрічною смугою руху.

Доводи апеляційних скарг аналогічні доводам, які наводив обвинувачений в суді першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суд першої інстанції перевіряв в судовому засіданні доводи обвинуваченого щодо невинуватості у вчиненні кримінального правопорушення, які свого підтвердження не знайшли.

З матеріалів провадження вбачається, що суд провів розгляд кримінального провадження щодо ОСОБА_8 з дотриманням приписів, встановлених статтями 10, 22 КПК України, створивши необхідні умови для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою в наданні доказів, дослідженні й доведенні їх переконливості перед судом.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення. передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за вказаних в оскаржуваному вироку обставин підтверджується сукупністю достатніх, допустимих, узгоджених між собою доказів, зібраних у встановленому порядку і досліджених судом з дотриманням принципів повноти, всебічності та об`єктивності судового розгляду, яким надана належна правова оцінка.

Зокрема, суд у вироку належним чином проаналізував показання свідків, протоколи слідчих процесуальних дій, висновки експертів, які, у своїй сукупності, доводять вину обвинуваченого в порушенні правил безпеки дорожнього руху, що заподіяли тяжке тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_15 , що спричинило його смерть, та середнього ступеня тяжкості потерпілим ОСОБА_14 , ОСОБА_13 .

Аналізуючи окремі докази, які сторона захисту вважає недопустимими, неналежними та недостатніми для визнання висунутого обвинувачення доведеним, колегія суддів виходить з наступного.

Сторона захисту посилається на проведення органом досудового розслідування неякісного огляду місця події, використання неналежного бланка схеми місця ДТП, долучення низької якості фототаблиць місця ДТП, що призвело до неможливості встановлення експертом місця зіткнення транспортних засобів та якими частинами відбулося таке зіткнення під час ДТП. Проте, зазначені доводи сторони захисту не ґрунтуються на матеріалах провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 КПК України з метою виявлення та фіксації відомостей щодо обставин вчинення кримінального правопорушення слідчий, прокурор проводять огляд місцевості, приміщення, речей, документів та комп`ютерних даних.

Частиною 7 цієї статті визначено, що при огляді слідчий, прокурор або за їх дорученням залучений спеціаліст має право проводити вимірювання, фотографування, звуко- чи відеозапис, складати плани і схеми, виготовляти графічні зображення оглянутого місця чи окремих речей, виготовляти відбитки та зліпки, оглядати і вилучати речі і документи, які мають значення для кримінального провадження.

Таким чином, огляд місця події проводиться слідчим, який складає та несе відповідальність за складений ним протокол огляду місця події та схему місця ДТП.

Згідно з даними протоколу огляду місця події від 15.04.2024 року та долученої до нього схеми місця події та фототаблиць (т.1, а.п. 91-101) огляд проводився на місці ДТП - ділянці дороги в м. Калуш по вул. Промислова неподалік ТзОВ «Гудвеллі Україна» за адресою: с. Копанки Калуського ТГ Калуського району Івано-Франківської області, вул. Лісова,1. Огляд здійснювався в напрямку ТзОВ «Гудвеллі Україна». В протоколі зазначено, що прив`язка елементів ДТП проводиться до умовної лінії, проведеної перпендикулярно до проїзної частини дороги на відстані 600 м від перехрестя вул. Промислова з дорогою сполучення м. Калуш - с. Верхня Верхнянської ТГ Калуського району Івано-Франківської області, а також до правого та лівого країв проїзної частини дороги. Дорожні знаки та дорожня розмітка в місці огляду відсутні. Ширина проїзної частини дороги становить 7 м. Під час огляду на проїзній частині дороги виявлено вибоїни, умовно позначені «1», «2» та «3». Справа до проїзної частини дороги примикає грунтово-трав`яне узбіччя, шириною 4,6 м, за яким - кущі, чагарники та зелені насадження. Під час огляду на вказаній обочині виявлено автомобіль марки «Mercedes-Benz Sprinter 308 CDI», білого кольору,реєстраційний номер НОМЕР_2 . Правим переднім колесом автомобіль знаходиться на умовній лінії, відстань від цього колеса до правого краю проїзної частини дороги становить 3,2 м, відстань від правого заднього колеса до того ж краю проїзної частини дороги становить 0,9 м. Далі на цій же обочині виявлено автомобіль марки «VolksvagenGolf», зеленого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Відстань від лівого переднього колеса автомобіля до умовної лінії становить 8,5 м, відстань від того ж колеса до правого краю проїзної частини дороги становить 4,6 м, відстань від лівого заднього колеса до того ж краю проїзної частини дороги становить 2,2 м. В протоколі зафіксовано пошкодження автомобілів. На автомобілі марки «Mercedes-Benz Sprinter 308 CDI»: деформація капоту, моторного відсіку, радіатора, переднього бампера та лівого крила, розбиті обидві передні фари, а на автомобілі марки «VolksvagenGolf» : розбите лобове скло, деформований капот, праве переднє крило, передній бампер, моторний відсік, спрацьовані ліва та права подушки безпеки. Також зафіксовано, що між вищевказаними автомобілями виявлено ділянку осипу пластикових елементів кузовів автомобілів та розливу паливо-мастильних матеріалів.

В матеріалах провадження відсутні дані про те, що протокол огляду місця події та схема місця ДТП містять недостовірні відомості та в ході апеляційного перегляду таких не здобуто, а відтак у суду відсутні підстави для визнання вказаного доказу недопустимим.

Крім того, колегія суддів вважає неспроможними доводи сторони захисту щодо недопустимості протоколів слідчого експерименту від 10.06.2024 року за участю свідка ОСОБА_16 та свідка ОСОБА_8 , та від 30.07.2024 року за участю свідка ОСОБА_8 , через їх проведення в присутності тільки одного понятого та без застосування безперервного відеозапису, а також використання у слідчому експерименті транспортного засобу, який за своїми технічними даними відрізняється від автомобіля Mercedes-Benz Sprinter 308 CDI (мікроавтобус).

Приписами ст. 240 КПК України встановлено, що з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань. До участі в слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник. Про проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор складає протокол згідно з вимогами цього Кодексу. Крім того, у протоколі докладно викладаються умови і результати слідчого експерименту.

Зі змісту вказаної норми випливає, що слідчий, в залежності від тих, чи інших фактичних обставин, сам приймає рішення про необхідність проведення слідчого експерименту для встановлення об`єктивної істини, та визначає коло осіб, яких доцільно залучити для участі в слідчому експерименті.

В даному провадженні 10.06.2024 року слідчим у присутності понятого проведено слідчий експеримент на місці події зі свідком ОСОБА_16 (т.1, а.п.138-141) Цього ж дня слідчим у присутності понятого проведено слідчий експеримент на місці події зі свідком ОСОБА_8 за участю його адвоката (т.1, а.п.141-145). Крім того, 30.07.2024 року слідчим у присутності двох понятих проведено слідчий експеримент на місці події зі свідком ОСОБА_8 за участю його адвоката (т.1, а.п.148-150).

Колегія суддів вважає, що участь у вищевказаних слідчих експериментах обвинуваченого ОСОБА_8 в якості свідка не свідчить про недопустимість вищевказаних доказів, оскільки вказані слідчі дії були проведені за відсутності даних, які свідчили про те, що останній дійсно допустив порушення Правил дорожнього руху, яке призвело до дорожньо-транспортної пригоди.

Так, п. 1 ч. 3 ст. 87 КПК передбачає, що суд має визнати недопустимими докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні, що вказує на застосування цієї норми за умови, коли на час отримання показань від свідка уже існували дані, що його буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим, але, всупереч наявності у такої особи права на мовчання та свободи від самовикриття, слідчий чи прокурор вчиняє дії, спрямовані на отримання показань від неї. Саме такі дії, а не власне факт отримання показань від свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим, мають визнаватися істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.

Разом з тим, під час розгляду провадження в суді апеляційної інстанції було встановлено, що пояснення обвинуваченого ОСОБА_8 під час розгляду кримінального провадження в суді повністю відповідають його поясненням, які він надавав під час проведення слідчого експерименту.

Колегія суддів приймає до уваги, що відповідно до усталеної судової практики якщо свідок або учасник процесу дає суду показання, які співпадають з його показаннями під час досудового розслідування, або посилається на такі показання, то саме по собі посилання суду на такі показання на стадії досудового розслідування не є порушенням процесуального закону.

Під час слідчого експерименту свідки відтворили обстановку та обставини ДТП, що мали місце 15.04.2024 року. Хід та результати слідчих дій детально зафіксовано у протоколах слідчого експерименту, зі змістом яких ознайомлені його учасники, від яких будь-яких заяв, скарг, доповнень чи зауважень не надійшло. В якості додатків долучено додаток схему, про що міститься посилання у протоколі слідчих дій.

Детальний аналіз змісту пояснень обвинуваченого ОСОБА_8 в суді апеляційної інстанції свідчить про те, що пояснення обвинуваченого повністю відповідають його поясненням під час проведення слідчого експерименту та не впливають на об`єктивність та відповідність фактичним обставинам даних, які отримані та стосуються умов дорожньо-транспортної пригоди.

Зокрема, в суді апеляційної інстанції обвинувачений ОСОБА_8 стверджував, що дійсно, керував технічно справним автомобілем марки «VolksvagenGolf», реєстраційний номер НОМЕР_1 та рухався зі швидкістю не більше 60 км/год. та проїхавши ділянку дороги, яка має заокруглення у ліву сторону відносно його напрямку руху, він побачив автомобіль (бус), який був стояв без руху на його смузі руху марки «Mercedes-Benz Sprinter 308 CDI», під керуванням ОСОБА_16 , у зв`язку з чим розпочав об`їжджати вказаний транспортний засіб та виїхав на зустрічну смугу руху. Однак, в цей час бус під керуванням ОСОБА_16 почав рухатися та повернувся на свою смугу руху, у зв`язку з чим він, намагаючись уникнути зіткнення, виїхав на обочину зустрічної смуги, де і сталась ДТП.

Аналогічні пояснення обвинувачений ОСОБА_8 надавав в суді першої інстанції та під час проведення слідчих експериментів на стадії досудового розслідування.

Колегія суддів вважає, що протоколи слідчого експерименту відповідають вимогам кримінального процесуального закону, зокрема ст. 104 КПК України, а самі слідчі дії проведено за правилами, передбаченими ст. 240 КПК України.

Крім того, факт того, що у проведенні слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_8 приймав участь адвокат, який на думку останнього неналежно виконував свої обов`язки, не можна розцінювати як порушення його права на захист. І цей факт не тягне визнання встановлених внаслідок слідчого експерименту фактичних обставин недопустимими доказами.

Колегія суддів зауважує, що слідчий експеримент 10.06.2024 року та 30.07.2024 року було проведено за участю ОСОБА_8 в статусі свідка і він не був позбавлений можливості висловити свою власну точку зору причин виникнення ДТП і в такий спосіб вплинути на вирішення справи стосовно себе, що загалом не суперечить засаді верховенства права. В матеріалах кримінального провадження відсутні дані, які б давали підстави вважати, що при проведенні слідчого експерименту слідчим були вчинені діяння, якими були б порушені права чи свободи ОСОБА_8 , або слідчий у будь-якій формі примушував його до визнання своєї винуватості у ДТП. Водночас, тільки після проведення відповідних експертиз, ОСОБА_8 було повідомлено про підозру і він набув статусу підозрюваного.

Колегія суддів враховує, що протоколи слідчого експерименту з додатками не є єдиним або вирішальним доказом винуватості обвинуваченого в цьому кримінальному провадженні.

Так, у суді першої інстанції свідок ОСОБА_16 повідомляв, що 15.04.2024 близько 18:00 год. керував бусом марки «Mercedes-Benz Sprinter 308 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 та їхав на ТзОВ «Гудвеллі Україна». Звернувши із вул. Промислова на дорогу, яка веде до ТзОВ «Даноша», яка без розмітки із асфальтним покриттям та вибоїнами на дорозі рухався по правому боці дороги із швидкістю близько 30 км/год., не виляючи під час руху. Проїхавши близько 500 метрів побачив, що на зустріч на великій швидкості рухався автомобіль марки «Volkswagen Golf», який виїхав із-за плавного повороту, який відносно напрямку мого руху у праву сторону. Виїхавши із повороту вказаний автомобіль почав рух у мою смугу руху. Коли він виїхав на його смугу, то перебував від його автомобіля на відстані близько 20 метрів. Побачивши це різко взяв правіше до узбіччя, щоб уникнути зіткнення, однак водій автомобіля «Volkswagen Golf» скерував свій автомобіль у тому ж напрямку і між їхніми автомобілями відбулось зіткнення уже на правому трав`яному узбіччі дороги. Вважав, що швидкість автомобіля марки «Volkswagen Golf» приблизно становила 100 км/год, якби ОСОБА_19 не їхав швидко міг би зупинити свій т/з та уникнути ДТП.

Також, свідок ОСОБА_20 надав суду показання про те, що 15.04.2024 близько 18:00 год. керував бусом марки «Мерседес Варіо», та їхав на ТзОВ «Гудвелі Україна» віз пасажирів на зміну. Рухався із сторони м. Калуш. Із сторони с. Верхня рухався бус білого кольору марки Мерседес, за кермом якого був ОСОБА_21 . Він повернув швидше за нього із вул. Промислова на дорогу, яка веде до ТзОВ «Гудвелі Україна», а він повернув вслід за ним. Вказана дорога без розмітки із асфальтним покриттям та вибоїнами. Водій буса Мерседес Спрінтер ОСОБА_21 рухався із швидкістю приблизно 30 км/год. Він їхав за ним на відстані близько 250-300 м позаду. По дорозі водій, бусом Мерседес Спрінтер рухався по правому боні дороги, не виляючи, на ділянці дороги із поворотом у праву сторону відносно їхнього напрямку руху, бус під керуванням ОСОБА_22 заїхав за поворот, так що він його не бачив. Коли свідок виїхав із повороту то побачив, що між вказаним бусом і автомобілем Фольцваген Гольф зеленого кольору сталася ДТП, транспортні засоби були на правому узбіччі відносно напрямку його руху. Бус Мерседес Спрінтер від удару передньою частиною розвернуло у правий бік під кутом близько 130 градусів до осі дороги. Вважав, що швидкість автомобіля марки «Volkswagen Golf» приблизно становила 80 км/год., як би ОСОБА_8 не їхав швидко міг би зупинити свій автомобіль та уникнути ДТП, хоч сонце і світило ОСОБА_8 в очі.

Крім того, суд у вироку вірно зазначив, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення доводиться висновками експертів.

Так, згідно з висновком експерта від 28.06.2024 № СЕ-19/109-24/6257-ІТ зіткнення між автомобілями Volkswagen Golf номерний знак НОМЕР_1 та Меrcedes-Веnz Sprinter 308 CDI номерний знак НОМЕР_3 відбулося на правому, по напрямку руху до ТзОВ «Гудвеллі Україна» узбіччі, та відносно елементів дороги знаходиться в районі ділянки осипу пластикових елементів кузовів автомобілів, а також речовини, що зовні схожа до паливно-мастильних матеріалів передній край якої, зафіксовано на відстані 2м від правого краю проїзної частини дороги. Більш точніше встановити місце зіткнення даних транспортних засобів відносно елементів дороги, експертним шляхом не є можливим, у зв`язку із недостатньою кількістю слідової інформації, яка зафіксована у наданих на дослідження копіях протоколу огляду місця події від 15.04.2024, схемі та фототаблиці до нього (т.1, а.с.120-122).

Відповідно до висновку експерта від 19.08.2024 № СЕ-19/109-24/11332-ІТ водій автомобіля Volkswagen Golf номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_8 , за умови механізму розвитку даної події у відповідності до його показів, - повинен був, із технічної точки зору, керуватися вимогами пунктів 12.4 та 12.3 Правил дорожнього руху. За умови механізму розвитку даної події у відповідності до показів свідка ОСОБА_16 , водій автомобіля Volkswagen Golf номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_8 повинен був, із технічної точки зору, керуватися вимогами пунктів 12.4 та 10.1 Правил дорожнього руху. Водій автомобіля Меrcedes-Веnz Sprinter 308 CDI номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_16 , за умови механізму розвитку даної події у відповідності до його показів повинен був, із технічної точки зору, керуватися вимогами пунктів 12.4 та 12.3 Правил дорожнього руху. За умови механізму розвитку даної події у відповідності до показів свідка ОСОБА_8 , - водій автомобіля Меrcedes-Веnz Sprinter 308 CDI номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_16 повинен був, із технічної точки зору, керуватися вимогами пунктів 12.4 та 10.1 Правил дорожнього руху. Водій автомобіля Volkswagen Golf номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_8 , рухаючись з швидкістю 60 км/год, мав технічну можливість попередити зіткнення із автомобілем Меrcedes-Веnz Sprinter 308 CDI номерний знак НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_16 , шляхом застосування своєчасного екстреного гальмування з моменту виникнення небезпеки для руху. Проведення розрахунку на предмет наявності технічної можливості у водія автомобіля марки Меrcedes-Веnz Sprinter 308 CDI номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_16 попередити зіткнення шляхом гальмування позбавлено технічного змісту, оскільки заходи по зниженню швидкості і навіть зупинка транспортного засобу не виключають можливості виникнення даної дорожньо-транспортної події. В діях водія автомобіля Volkswagen Golf номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_8 вбачаються невідповідності вимогам пункту 12.3 ПДР які, з технічної точки зору, перебувають у причинному зв`язку із настанням даної ДТП. Однак, вирішити питання в частині невідповідності дій водія даного транспортного засобу вимогам пункту 10.1 ПДР експертним шляхом не є можливим з причин, що наведені у дослідницькій частині даного висновку. В діях водія автомобіля Меrcedes-Веnz Sprinter 308 CDI номерний знак НОМЕР_3 ОСОБА_16 не вбачаються невідповідності вимогам пункту 12.3 ПДР які, з технічної точки зору, могли б перебувати у причинному зв`язку із настанням даної ДТП. Однак, вирішити питання в частині невідповідності дій водія даного транспортного засобу вимогам пункту 10.1 ПДР експертним шляхом не є можливим з причин, що наведені у дослідницькій частині даного висновку. Покази водія ОСОБА_8 в частині того, що в момент виникнення небезпеки для руху (початку руху автомобіля Меrcedes-Веnz Sprinter 308 CDI номерний знак НОМЕР_3 в напрямку зустрічної смуги) він, керуючи автомобілем Volkswagen Golf номерний знак НОМЕР_1 рухався по зустрічній смузі на відстані 17,8 м до місця зіткнення - не можуть вважатися технічно спроможними (т.1, а.с.154-162).

Колегія суддів звертає увагу на те, що у випадку виникнення ДТП за участю декількох водіїв наявність чи відсутність в їх діях складу злочину, передбаченого відповідними частинами ст. 286 КК України, потребує встановлення причинного зв`язку між діянням (порушенням правил безпеки дорожнього руху) кожного з них та наслідками, що настали, тобто з`ясування ступені участі (внеску) кожного з них у спричиненні злочинного наслідку.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України у постанові № 14 від 23 грудня 2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у випадках, коли передбачені ст. 286 КК суспільно небезпечні наслідки настали через порушення правил безпеки дорожнього руху двома водіями транспортних засобів, потрібно з`ясовувати характер порушень, які допустив кожний з них, а також чи не було причиною порушення зазначених правил одним водієм їх недодержання іншим і чи мав перший можливість уникнути дорожньо-транспортної події та її наслідків. Виключається кримінальна відповідальність особи, яка порушила правила дорожнього руху вимушено, через створення аварійної ситуації іншою особою, яка керувала транспортним засобом.

При цьому, під створенням аварійної ситуації, необхідно розуміти неправомірні дії водія транспортного засобу, які примусили інших учасників дорожнього руху різко змінити швидкість, напрямок руху або вжити інших заходів щодо забезпечення особистої безпеки або безпеки інших громадян.

Колегія суддів вважає, що саме дії водія автомобіля Volkswagen Golf номерний знак НОМЕР_1 ОСОБА_8 , які не відповідали вимогам пунктів 10.1 та 12.3 Правил дорожнього руху призвели до створення аварійної ситуації та перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із дорожньо-транспортною пригодою.

Колегія суддів звертає увагу на те, що зі змісту пояснень обвинуваченого ОСОБА_8 вбачається, що дорожньо-транспортна пригода сталась на узбіччі, яке примикає до зустрічної смуги руху відповідно до напрямку транспортного марки «VolksvagenGolf», реєстраційний номер НОМЕР_1 , яким керував обвинувачений. При цьому, зі змісту пояснень обвинуваченого ОСОБА_8 вбачається, що він не заперечує, що дійсно виїхав на смугу зустрічного руху та, побачивши зустрічний автомобіль на прямій ділянці дороги, та перебуваючи на його смузі руху, здійснив маневр з`їзду на узбіччя ліворуч із проїзної частини та допустив зіткнення із зустрічним автомобілем марки «Mercedes-Benz Sprinter 308 CDI», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_16 .

При цьому, зі змісту пояснень обвинуваченого ОСОБА_8 вбачається, що він, керуючи транспортним засобом марки «VolksvagenGolf», рухаючись зі швидкість не більше 60 км/год, побачив перешкоду у вигляді транспортного засобу, який стояв на його смузі руху на відстані приблизно 50 м, що свідчить про те, що останній мав технічну можливість прийняти необхідні заходи для зупинки транспортного засобу або здійснити безпечний об`їзд перешкоди.

Разом з тим, зі змісту доводів сторони захисту вбачається, що вищевказані дії обвинувачений ОСОБА_8 вчинив з метою уникнення зіткнення з транспортним засобом під керуванням ОСОБА_16 , який перебував на зустрічній смузі руху та створив аварійну обстановку.

Колегія суддів вважає вищевказані доводи технічно неспроможними та такими, що не відповідають встановленим судом фактичним обставинам дорожньо-транспортної пригоди.

Зокрема, апеляційний суд вважає безпідставним посилання сторони захисту на наявність газової труби, яка розташована вдовж дороги, як на обставину, яка обмежувала можливості обвинуваченого ОСОБА_8 щодо вибору безпечного об`їзду перешкоди, оскільки такі доводи є явно неспроможними, враховуючи відстань, на якій газова труба розташована від краю дороги. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що суд розглядає провадження в межах висунутого обвинувачення, а тому доводи про порушення правил дорожнього руху іншими учасниками дорожньо-транспортної пригоди можуть бути більш ретельно перевірені в межах іншого відповідного провадження.

Суд першої інстанції обґрунтовано встановив у діянні водія ОСОБА_8 наявність порушень ПДР та причинного зв`язку між цими порушеннями і суспільно небезпечними наслідками, що настали, та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Колегія суддів, на підставі об`єктивно з`ясованих судом першої інстанції обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємозв`язку, вважає безпідставними доводи апеляційних скарг про невинуватість ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та незаконність вироку суду.

Щодо вирішення цивільного позову ОСОБА_12 апеляційний суд цілком погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Згідно з положеннями ч. 2 ст.127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно зі ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру цивільного позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому.

Відповідно до вимог ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Вирішуючи цивільний позов, суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення злочину, а також визначити порядок її відшкодування.

Також однією з основних засад кримінального провадження є гарантовані ст. 22 КПК України змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведеності перед судом їх переконливості.

За зазначеними принципами кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження та оскаржуваного вироку, представником потерпілої ОСОБА_12 адвокатом ОСОБА_23 було пред`явлено цивільний позов до ОСОБА_8 про відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою.

Водночас в матеріалах провадженні відсутні дані про те, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_8 була застрахована.

Про наявність відповідних правовідносин обвинувачений ОСОБА_8 вказав тільки в апеляційній скарзі, на підтвердження чого додав копію полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-218131391 від 27.11.2023 року (т.2, а.с. 77).

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 липня 2020 року у справі №276/752/16-ц, зазначено, що Верховний суд враховує висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі №465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19), у якій зазначено, що у системному зв`язку зі статтею 36 вимоги підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону щодо неподання заяви про страхове відшкодування впродовж установлених цим пунктом строків як підстави для відмови у відшкодуванні стосуються випадків, коли впродовж цих строків потерпілий взагалі не здійснював волевиявлення, спрямованого на одержання компенсації не звертався ані до страховика (або МТСБУ), ані до суду. Якщо ж особа впродовж цих строків подала позовну заяву до суду, вона здійснила відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права.

Відтак, доводи сторони захисту про те, що саме страхова компанія повинна відшкодовувати завдані збитки, на переконання колегії суддів, з врахуванням вищенаведеного, не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки у даному випадку потерпіла на власний розсуд розпорядилася своїми процесуальними правами і пред`явила цивільний позов до обвинуваченого, чим здійснила відповідне волевиявлення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду по суті вирішення спору про обґрунтованість позовних вимог зроблені за належного суб`єктного складу учасників та не вбачає законних підстав для покладення на страховика відповідальності по відшкодуванню шкоди, заподіяної потерпілій ОСОБА_12 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 15.04.2024 року.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу на те, що згідно п.п.22.1. ст. 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (в редакції чинній на момент вчинення злочину) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

При цьому, відповідно до п.33.1.4 ч.33.1 ст.33 вищезазначеного закону у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Разом з тим, в матеріалах провадження відсутні відомості про те, що ОСОБА_8 повідомив страхову компанію у визначені строк та спосіб про ДТП, та що така визнана страховим випадком.

Відтак, оцінюючи правильність вирішення судом цивільного позову про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 на користь потерпілої ОСОБА_12 141 419,19 грн. понесених витрат на лікування та поховання, 500000,00 грн. моральної шкоди, колегія суддів приходить до висновку, що місцевим судом, у відповідності до вимог законодавства, вірно встановлено коло відповідачів та вважає законним і належним чином обґрунтованим у вироку суду визначення сум відшкодування моральної та матеріальної шкоди і приходить до висновку, що такі є виправданими.

Перевіряючи вирок суду в частині справедливості призначення покарання обвинуваченому, колегія суддів вважає, що посилання представника потерпілої на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, є безпідставними.

Відповідно до ст. 65 КК України суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання", призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди зобов`язані врахувати ступінь тяжкості злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно п.3 визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину й його обставин.

При призначенні покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції виконав вимоги ст.ст.50, 65 КК України та врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України є тяжким злочином, те що обвинувачений фактично не визнав свою вину у вчиненні злочину, збитки потерпілій відшкодував частково в сумі 20000,00 грн., особу обвинуваченого, який на «Д» обліку в психіатра та нарколога не перебуває, позитивно характеризується за місцем проживання, має міцні соціальні зв`язки, а саме одружений, має на утриманні двох дітей, та скоєння злочину, будучи не судимим, злочин вчинений обвинуваченим у тверезому стані, а також відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

З врахуванням вказаних обставин в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_8 покарання у межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України - у виді позбавлення волі на строк 3 роки 6 місяців із позбавленням права керування всіма транспортними засобами на строк 3 роки.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо виду та розміру призначеного обвинуваченому основного та додаткового покарання, враховуючи наведені дані про його особу та конкретні обставини провадження.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання є справедливим, достатнім та необхідним для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Посилання представника потерпілої на неврахування судом тяжкості злочину та наслідків, що настали, є неспроможними, оскільки наслідки - спричинення смерті, є кваліфікуючою ознакою складу злочин, передбаченого ч. 3 ст. 286 КК України, за який ОСОБА_8 засуджений і така обставина судом врахована.

У зв`язку з викладеним, посилання представника потерпілої на невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості, є безпідставними.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника адвоката ОСОБА_9 , представника потерпілої ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_11 , необхідно залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_8 , його захисника адвоката ОСОБА_9 , представника потерпілої ОСОБА_12 адвоката ОСОБА_11 залишити без задоволення.

Вирок Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2025 року щодо ОСОБА_8 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення, а засудженим, який тримається під вартою,- в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5