ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1663/25 Справа № 211/2531/20 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2025 року Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурорів ОСОБА_6

ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

потерпілого ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0001718 за апеляційними скаргами прокурора та захисника ОСОБА_11 на вирок Дзержинського районного суду міста Кривогот Рогу Дніпропетровської області від 21 грудня 2022 року, яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Кривий Ріг Дніпропетровської області, громадянина України, раніше не судимого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

засуджено за ч. 1 ст. 115 КК України до покарання у виді 10 років позбавлення волі, -

ВСТАНОВИЛА:

Згідно вироку, ОСОБА_9 приблизно о 09:00 годині 12 грудня 2019 року знаходився за місцем мешкання своєї бабусі - ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в приміщенні кімнати приватного будинку АДРЕСА_3 , яку він періодично навідував до цього.

Під час спілкування між ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, відбулася сварка, в процесі якої у ОСОБА_9 виник намір на заподіяння смерті своїй бабусі ОСОБА_12 . В цей момент, знаходячись в кімнаті вищевказаного будинку, діючи умисно, з мотивів раптово виниклої особистої неприязні до своєї бабусі, усвідомлюючи спільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-безпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_12 , та бажаючи настання саме таких наслідків, тримаючи в руках тупий твердий предмет з жорсткою конструкцією, а саме дерев`яну палицю з ребрами, яку він вихопив з рук ОСОБА_12 , заходячись навпроти потерпілої ОСОБА_12 , умисно, зі значною силою у швидкій послідовності один за одним наніс три удари гострим лінійним ребром вказаної палиці в область голови ОСОБА_12 , а саме: в тьмяно-скроневу область ліворуч, в лобну область ліворуч, в лобну область ліворуч з переходом на спинку носа, а також один удар в область тильної поверхні лівої кисті, від чого стерпіла впала спиною на підлогу.

Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень потерпіла ОСОБА_12 померла на місці, причиною її смерті стала закрита внутрішньочерепна травма, яка ускладнилася набряком головного мозку.

Після чого, ОСОБА_9 , виконавши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця та досягнення своїх злочинних намірів, направлених на умисне протиправне заподіяння смерті потерпілій ОСОБА_12 , залишив місце вчинення злочину.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_11 просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким виправдати ОСОБА_12 у зв`язку з недоведеністю, що в його діях є склад інкримінованого злочину. Вказує, що судом першої інстанції допущено неповноту судового розгляду, зокрема відхилені клопотання про допит певних осіб, дослідження доказів та вчинення інших процесуальних дій. Так, судом не витребувана постанова слідчого про призначення експертизи від 22.12.2019 року. Зауважує, що експерт при проведенні експертиз керувався не чинним законодавством, а усними вказівками слідчого. Ухвалюючи обвинувальний вирок, суд взагалі не зазначив про те, що експерт у судовому засіданні надав для огляду третю постанову слідчого про призначення судово-медичної експертизи трупу.

Звертає увагу, що як на доказ вини суд посилається на показання свідка ОСОБА_13 , допитаного в порядку ст. 225 КПК України ще до пред`явлення підозри ОСОБА_9 , проте безпідставно відмовлено в задоволенні клопотання про його виклик у судове засідання для реалізації права перехресного допиту, що вказує на неповноту судового розгляду, оскільки сторона захисту позбавлена можливості поставити свідку питання по суті справи. Звертає увагу, що відповідно до положень ч. 4 ст. 225 КПК України суд під час судового розгляду має права допитати свідка, якщо під час попереднього допиту була відсутня сторона захисту.

Крім того, суд першої інстанції допитав свідка ОСОБА_14 , що надала свідчення, які виправдовують обвинуваченого. Свідок показала, що ОСОБА_9 ніколи не конфліктував зі своєю бабусею та 13.12.2019 року вона бачила ОСОБА_12 на крильці домівки. Також зазначила, що до ОСОБА_12 намагалися зайти люди, проте її донька не пустила та сказала, щоб не турбували стару жінку.

Свідок ОСОБА_15 показала, що конфліктів між ОСОБА_9 та його бабусею не було, зазначила, що у них були випадки крадіжки металобрухту, а у ОСОБА_12 у дворі бачила металобрухт. Інший свідок ОСОБА_16 взагалі не вказав нічого з приводу даних обставин. Отже, жоден із допитаних у судовому засіданні свідків не зазначив про причетність ОСОБА_9 до вбивства ОСОБА_12 .

Суд у вироку неправильно та неповно відобразив показання вказаних свідків.

Суд першої інстанції незаконно послався на письмові пояснення ОСОБА_9 , надані під час проведення досудового розслідування.

Вказує, що на обвинуваченого під час проведення досудового розслідування здійснювався фізичний та психологічний вплив з боку працівників поліції.

Зауважує, що усі письмові докази, які досліджені судом першої інстанції, не вказують, що саме ОСОБА_9 вчинив вбивство ОСОБА_12 , крім того зазначені докази є недопустимими. Протокол огляду місця події від 22.12.2019 року, протокол огляду трупа від 22.12.2019 року, висновок судово-медичної експертизи №2272 від 21.01.2022 року, складені із низкою порушень вимог КПК України.

Постанова слідчого СВ Криворізького ВП ОСОБА_17 про призначення експертизи також є недопустимим доказом, оскільки вказаний слідчий ніякого вдношення до Довгинцівського ВП не має, де проводилось досудове розслідування, а тому винесена не уповноваженою особою.

В апеляційний скарзі прокурор просить вирок суду скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Вважає, що судом допущено неповноту судового розгляду. Звертає увагу на відсутність прямих доказів на підтвердження винуватості ОСОБА_9 . Вказує, що судом не надано оцінку показанням свідка ОСОБА_13 . Зазначає, що потерпілій ОСОБА_12 виповнилось 76 років, отже вона вважалась особою похилого віку, однак суд не взяв до уваги вказану обставину як обтяжуючу і не навів у вироку відповідних мотивів невизнання її такою.

Заслухавши доповідача, думку учасників судового засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить наступного.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обгрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Згідно ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.

Частино 1 ст. 94 КПК України встановлено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Розглядаючи кримінальне провадження, суд першої інстанції в порушення вищевказаних норм кримінального процесуального закону не усунув істотні суперечності в показаннях обвинуваченого, свідків та інших доказах, які містяться в матеріалах кримінального провадження.

Так, у своєму рішенні суд першої інстанції вказав, що доказами на підтвердження встановлених обставин є: показання потерпілого ОСОБА_10 , який очевидцем події не був, проте переконаний, що його син не міг так вчинити з рідною бабусею; показання свідків ОСОБА_15 , ОСОБА_16 і ОСОБА_18 , які також не були очевидцями події, однак підтвердили відсутність конфліктів між бабусею та онуком у минулому.

Суд першої інстанції прийшов до переконання, що вказівка третіх осіб (наведених свідків) на відсутність конфліктів не спростовує можливість виникнення конфлікту раптово.

Суд першої інстанції як на доказ вини обвинуваченного послався на показання свідка ОСОБА_14 про те, що 13 грудня 2019 року вона бачила ОСОБА_12 на території домоволодіння, тобто на наступний за версію органу досудового розслідування день після її вбивства.

При цьому, судом першої інстанції у вироку встановлено дату смерті потерпілої ОСОБА_12 12 грудня 2019 року. Слід зазначити, що сторона захисту небезпідставно наголошувала на тому, що матеріали кримінального провадження, а саме медичні експертизи, встановлюють дату смерті ОСОБА_12 з великим інтервалом - 6-10 діб від моменту первинного огляду трупа (22 грудня 2019 року), через що категоричний висновок суду про вбивство потерпілої саме 12 грудня 2019 року є непереконливим. Що стосується показань свідка ОСОБА_19 , який був допитаний в порядку ст. 225 КПК України, то суд першої інстанції правильно взяв їх до уваги, та обґрунтовано виходили з того, що допитати останнього в залі суду не виявилось можливим з об`єктивних підстав. Разом із цим, як вірно вказувала сторона захисту, наведені показання не отримали оцінки з точки зору доказового значення саме у навмисному вбивстві ОСОБА_9 ОСОБА_12 . Слід вказати, що непрямі докази - це відомості про факти, на підставі яких у визначеному законом порядку суд опосередковано встановлює наявність або відсутність обставин, які входять до предмету доказування, відношення яких до справи не очевидне і може бути виявлено лише під час глибокого аналізу їх природи, суті та співставлення з іншими такими ж обставинами та які мають значення для правильного вирішення справи Процес доказування непрямими доказами в кримінальному провадженні полягає як у виявленні та встановленні безперервного зв`язку усіх непрямих доказів між собою в рамках конкретної системи, заключною метою яких є встановлення «проміжних» фактів, так і у встановленні безперервного зв`язку між «проміжними» фактами та обставинами, котрі складають сам предмет доказування. У цьому кримінальному провадженні суд першої інстанції не надав оцінки доводам сторони захисту про порушення положень ст. 94 КПК України, а саме ненадання судом оцінки усій сукупності зібраних доказів (прямих та непрямих) з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Поміж уже зазначеного, суд фактично ухилився від відповіді про призначення судово-медичної експертизи № 2272 слідчою СВ Криворізького ВП ОСОБА_17 , яка за твердженням сторони захисту, не мала таких повноважень у цьому кримінальному провадженні. Також місцевий суд у вироку послався на визнавальні показання ОСОБА_9 , які зафіксовані у протоколі огляду місця події від 10 лютого 2020 року, при цьому не надав оцінки таким фактичним даним з огляду на характер проведених слідчих дій, процесуальний статус ОСОБА_9 під час цього і чи було дотримано органами слідства права на захист останнього, незважаючи на те, що процесуальний закон (п. 1 ч. 3 ст. 87 КПК України) передбачає пряму заборону використання показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним і обвинуваченим у кримінальному провадженні.

Крім того, під час огляду місця події, виявлено недопалок сигарети, відповідно до висновку судової молекулярно-генетичної експертизи №8-126 від 27 березня 2020 року, встановлено що генетичні ознаки зразка крові ОСОБА_9 не співпадають з генетичними ознаками клітин з ядрами на недопалку сигарети, крім того встановлені генетичні ознаки клітин з ядрами в піднігтьовому вмісті обох рук ОСОБА_12 , які належать особі жіночої генетичної статі. Генетичні ознаки клітин з ядрами в піднігтьовому вмісті обох рук ОСОБА_12 співпадають між собою та не співпадають з генетичними ознаками зразка крові ОСОБА_9 , при цьому, вказані відомості взагалі не відображені у вироку суду першої інстанції. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що потерпілій ОСОБА_12 на день вчинення вбивства виповнилось 76 років, отже вона вважалась особою похилого віку відповідно до ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», про що зазначено у обвинувальному акті. Разом з цим, місцевий суд в порушення вимог ст. 374 КПК України у вироку не мотивував не наведення обставини, яка обтяжує покарання, вчинення злочину щодо особи похилого віку.

Отже, ухвалюючи обвинувальний вирок стосовно ОСОБА_9 , суд першої інстанції не взяв до уваги істотні обставини кримінального правопорушення, суперечності наданих стороною обвинувачення доказів, що суттєво вплинуло на правильність прийняття рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою скасування судового рішення є неповнота судового розгляду.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 411 цього Кодексу судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо висновки суду викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Відповідно до ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

За таких обставин вирок суду підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

При новому розгляді суду першої інстанції з урахуванням вимог кримінального процесуального закону необхідно усунути порушення, зазначені у цій ухвалі, повно та всебічно дослідити обставини, які мають істотне значення для кримінального провадження, виключити суперечності та прийняти законне й обґрунтоване рішення.

Скасовуючи вирок суду першої інстанції із зазначених вище обставин, колегія суддів відповідно до вимог ст.178 КПК України, враховуючи дані про особу обвинуваченого, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі доведення його винуватості у вчинені злочину, конкретні обставини кримінального провадження, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вважає, що виконання ОСОБА_9 процесуальних обов`язків можливе при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу ніж тримання під вартою, а тому приходить до висновку про зміну ОСОБА_9 запобіжного заходу з тримання під вартою на домашній арешт.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_11 задовольнити частково.

Вирок Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21 грудня 2022 року стосовно ОСОБА_9 скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обраний ОСОБА_9 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою змінити на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на два місяці до 04 серпня 2025 року включно.

Покласти на ОСОБА_9 обов`язки : 1) не залишати у період часу з 20:00 години до 05:00 години місце постійного проживання: АДРЕСА_3 без дозволу прокурора або суду, за винятком випадків необхідності отриманні невідкладної медичної допомоги; 2) прибувати до суду за першою вимогою; 3) утримуватись від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні; 4) не вчиняти інших правопорушень.

Звільнити ОСОБА_9 з-під варти негайно в залі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Судді