Справа № 643/8779/25
Провадження № 1-кс/643/3044/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2025 слідчий суддя Салтівського районного суду міста Харкова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові розглянувши скаргу представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на повідомлення слідчого про підозру у кримінальному провадженні № 0000015 від 31.03.2025,

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_4 звернувся до Салтівського районного суду міста Харкова зі скаргою на повідомлення слідчим Другого СВ ТУ ДБР у м. Полтаві про підозру у кримінальному провадженні № 0000015 від 31.03.2025.

Скарга обґрунтована тим, що подання скарги на повідомлення про підозру є реалізацією підозрюваним прав, закріплених у КПК, а саме: п. 16 ч. 3 ст. 42 та п. 10 ч. 1 ст. 303. Підозра ОСОБА_3 є необґрунтованою, адже в матеріалах кримінального провадження відсутні докази, що підтверджують вчинення підозрюваним кримінального правопорушення.

Ухвалою суду від 04.06.2025 відкрито провадження за скаргою.

10.06.2025 до суду від слідчої ДБР ОСОБА_5 надійшли письмові заперечення на скаргу. Так, зазначено, що Другим СВ ТУ ДБР у м. Полтаві здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000015 від 31.03.2025. Також органом досудового розслідування здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні за № 0000585 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, з яким 20.05.2025 було об`єднано кримінальне провадження № 0000015 з присвоєнням об`єднаному провадженню загального номеру № 0000585 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, за підозрою ОСОБА_3 . Саме у вказаному кримінальному провадженні № 0000585 за підозрою ОСОБА_6 , 20.05.2025 за дорученням прокурора відкрито матеріали у порядку ст. 290 КПК України.

Учасники провадження у судове засідання не з`явилися, подали заяви про розгляд справи без їх участі.

Підстав для визнання явки представника органу досудового розслідування в судове засідання обов`язковою слідчий суддя не вбачає, відповідно до ч. 1 ст. 172 КПК України, не прибуття когось із них у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Слідчий суддя, дослідивши скаргу та додані до неї матеріали, а також заперечення слідчої, встановив таке.

Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура (стаття 2 КПК України).

Згідно ч. 1 ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржено повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником.

Слідчим суддею встановлено, що слідчими Другого СВ ТУ ДБР у м. Полтаві проводиться досудове розслідування кримінального провадження № 0000015 від 31.03.2025, яке 20.05.2025 було об`єднано з кримінальним провадженням № 0000585 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, з присвоєнням об`єднаному провадженню загального номеру № 0000585 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України, за підозрою ОСОБА_3 .

Як вбачається з матеріалів скарги 31.03.2025 у даному кримінальному провадженні ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.367 КК України.

Правова кваліфікація дій підозрюваного ОСОБА_3 ч. 2 ст. 367 КК України, тобто останній підозрюється у неналежному виконанні своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, допустив заподіяння шкоди державним інтересам, що спричинило тяжкі наслідки.

Вказане досудове розслідування наразі триває.

Слідчим суддею встановлено, з 20.05.2025 за дорученням прокурора стороні захисту відкрито матеріали у порядку ст. 290 КПК України.

Враховуючи вищевикладене, повідомлення про підозру ОСОБА_3 у кримінальному провадженні підлягає оскарженню у відповідності до положень п. 10. ч. 1 ст. 303 КПК України.

Згідно п. 18 ч. 1ст. 3 КПК України слідчий суддя суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

У скарзі сторона захисту ставить питання про необхідність скасування Повідомлення про підозру з підстав необґрунтованості повідомлення про підозру, через відсутність достатніх доказів, які б підтверджували вчинення ОСОБА_3 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Звертаючись з скаргою сторона захисту посилається на відсутність достатніх доказів для повідомлення про підозру, однак такі обставини повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема оцінювати докази з точки зору їх достатності та допустимості для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, а слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати такі питання, та на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність особи до вчинення кримінальних правопорушень вірогідною та достатньою для повідомлення такій особі про підозру.

З огляду на положення ч. 3 ст. 26 КПК України та з урахуванням вищенаведених підстав, з яких захисник оскаржує повідомлення про підозру та просить про її скасування, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність здійснення судового контролю та надання оцінки повідомленню про підозру в межах доводів скарги.

Кримінальний процесуальний кодекс України не містить положень, якими були б визначені підстави для скасування повідомлення про підозру та не встановлює будь-яких правил та обмежень щодо предмету перевірки слідчим суддею повідомлення про підозру.

Крім того, питання повідомлення особи про підозру врегульоване нормами глави 22 КПК України.

Так, чинні положення КПК України містять вимоги щодо змісту письмового повідомлення про підозру (ст. 277 КПК України), випадки, за яких повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 КПК України, (ч. 1 ст. 276 КПК України), порядок вручення письмового повідомлення про підозру (ст. 278 КПК України), перевірку щодо дотримання яких слідчий суддя має здійснити під час вирішення питання щодо наявності підстав для скасування повідомлення про підозру.

Письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень. Письмове повідомлення про підозру затриманій особі вручається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту її затримання (ч. 1, 2 ст. 278 КПК України).

Так, відповідно до п. 3 ч. 1ст. 276 КПК України, повідомлення про підозру обов`язково здійснюється в порядку, передбаченому статтею 278 цього Кодексу, у випадку наявності достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 277 КПК України, повідомлення про підозру має містити такі відомості: 1) прізвище та посаду слідчого, прокурора, який здійснює повідомлення; 2) анкетні відомості особи (прізвище, ім`я, по батькові, дату та місце народження, місце проживання, громадянство), яка повідомляється про підозру; 3) найменування (номер) кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; 4) зміст підозри; 5) правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; 6) стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; 7) права підозрюваного; 8) підпис слідчого, прокурора, який здійснив повідомлення.

Аналіз зазначених положень КПК України дає підстави для висновку, що під час розгляду скарг на повідомлення про підозру предметом перевірки слідчого судді є (1) питання дотримання вимог щодо змісту повідомлення про підозру та процесуального порядку вручення повідомлення про підозру, (2) питання дотримання стандарту «достатніх доказів» для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення. Відповідну перевірку слідчий суддя здійснює виключно з метою судового контролю за дотриманням саме прав, свобод та інтересів особи у кримінальному провадженні.

За висновком Великої Палати Верховного Суду, що викладений у постанові від 11.12.2019 у справі № 536/2475/14-к, вручення процесуального документа (повідомлення про підозру), а також повідомлення і роз`яснення (за необхідності) прав підозрюваному є кінцевим етапом, яким завершується процедура здійснення повідомлення про підозру.

В тому разі, якщо підставою скасування повідомлення про підозру є порушення вказаних процесуальних норм, то можна зробити висновок про недійсність повідомлення про підозру з моменту його (повідомлення) здійснення.

Положення чинного кримінального процесуального законодавства не розкривають суті поняття «достатні докази для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення», яке застосовується у п. 3 ч. 1 ст. 276 КПК України.

Разом з тим, системний аналіз норм КПК України та практики ЄСПЛ (зокрема, рішення у справах «Фокс, Кембел і Хартлі проти Сполученого Королівства», «Лабіта проти Італії», «Мюррей проти Сполученого Королівства», «Ільгар Маммадов проти Азейбарджану», «Нечипорук і Йонкало проти України») свідчить про наявність в кримінальному процесуальному законодавстві України понять, які відповідають різним стандартам доказування (переконання) стандарт «обґрунтованої підозри», переконання (доведення) «поза розумним сумнівом» та стандарти «достатніх підстав (доказів)». Стандарт достатніх підстав (доказів) використовується в широкому колі різноманітних ситуацій, що виникають в ході кримінального провадження, тому вони не є сталими, а залежать від конкретної ситуації, мети постановлення тих чи інших процесуальних рішень, вчинення процесуальних дій та їх правових наслідків.

Як вбачається із конструкції пункту 3 частини 1 статті 276 КПК України, повідомлення про підозру передбачає дотримання стандарту «достатніх підстав (доказів)». У цьому контексті слідчому судді необхідно з`ясувати яким є зміст цього стандарту саме з метою повідомлення особі про підозру.

Рівень обґрунтованості, доведеності підозри має корелювати зі ступенем обмеження прав і свобод підозрюваного, що випливають та/або можуть бути пов`язані із прийняттям відповідного процесуального рішення чи вчинення процесуальної дії. При цьому, чим більшим є втручання в права, свободи і законні інтереси людини, тим більшою має бути «вага» і «якість» доказів, якими обґрунтовується її причетність до скоєння відповідного кримінального правопорушення. Отже, застосування такого стандарту доказування і відповідно його перевірки слідчим суддею залежить від рівня обмеження прав, свобод та інтересів людини внаслідок повідомлення її про підозру.

Так, враховуючи ступінь і характер обмежень прав і свобод підозрюваного, стосовно якого застосовується/обирається запобіжний захід, ступінь обґрунтованості підозри для прийняття такого рішення має досягати найвищого рівня, який встановлюється КПК на стадії досудового розслідування. З урахуванням характеру обмежень прав і свобод підозрюваного, стосовно якого прийнято рішення про здійснення спеціального досудового розслідування, стандарт «наявність достатніх доказів для підозри особи», який передбачений у ч. 2 ст. 297-4 КПК України, має досягати рівня нижче середнього у порівнянні з найвищим рівнем, який встановлюється КПК на стадії досудового розслідування.

Разом з тим, у відповідності до положень статті 42 КПК України, з моменту повідомлення особі про підозру, вона набуває статусу підозрюваного, обсяг процесуальних прав якого значно більший, ніж у особи, якій таке повідомлення ще не вручене (хоча фактичні обставини можуть свідчити про подібну перспективу), та з моментом повідомлення особі про підозру фактично пов`язується початок реалізації принципу змагальності в кримінальному процесі. Саме у зв`язку із цим пункт 3 частини 1статті 276 КПК закріплює обов`язок, а не право здійснити повідомлення про підозру, оскільки неповідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення при наявності достатніх доказів для цього тягне порушення таких загальних засад кримінального провадження, як забезпечення права на захист та змагальність сторін.

У разі, коли повідомлення про підозру спричиняє лише виникнення обов`язків підозрюваного, які передбачені пунктами 1 та 3 частини 7 статті 42 КПК України, та не тягне для нього інших обмежень, наявність достатніх доказів для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення може досягати мінімального рівня відповідного стандарту доказування (переконання), необхідного для виправдання відповідного втручання в права, свободи і законні інтереси людини.

З огляду на викладене, стандарт «достатніх підстав (доказів)» для мети повідомлення особі про підозру є набагато нижчим ніж стандарт «обґрунтованої підозри», адже останній згідно до п. 1 ч. 3 ст. 132 КПК використовується для обґрунтування необхідності значно серйознішого обмеження прав, свобод і законних інтересів людини через, зокрема, застосування заходів забезпечення кримінального провадження, та є нижчим, ніж стандарт «наявність достатніх доказів для підозри особи», який застосовується при вирішенні питання про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування відносно підозрюваного. Так, останній також використовується для обґрунтування необхідності обмеження прав, свобод і законних інтересів підозрюваного з огляду на положення ст. 279-1 279-5 КПК України, однак менш серйознішого у порівнянні з обмеженнями, яких людина зазнає внаслідок застосування відносно неї заходів забезпечення кримінального провадження.

Враховуючи, що стандарт «достатніх підстав (доказів)» є нижчим ніж стандарт «обґрунтованої підозри» та стандарт «наявність достатніх доказів для підозри особи», який застосовується при вирішенні питання про надання дозволу на здійснення спеціального досудового розслідування відносно підозрюваного, для цілей повідомлення особі про підозру він передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно пов`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і вони є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування до висунення обвинувачення або спростування такої підозри.

Факти, що підтверджують наявність достатніх підстав (доказів) для підозри, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт «достатніх підстав (доказів)» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для здійснення повідомлення про підозру.

Перевірка повідомлення про підозру з точки зору обґрунтованості підозри з врахуванням положень ст. 17 КПК України не входить до предмету судового розгляду, який здійснюється слідчим суддею відповідно до положень п. 10 ч. 1 ст. 303 КПК України на стадії досудового розслідування, а може бути лише предметом безпосереднього судового розгляду кримінального провадження судом, оскільки на стадії досудового розслідування слідчий суддя не уповноважений вдаватись до оцінки отриманих слідством доказів та порядку їх отримання, давати оцінку зібраним доказам з точки зору їх допустимості, а без такої оцінки висновок щодо обґрунтованості повідомленої особі підозри неможливий.

Визнання доказів недопустимими належить виключно до компетенції суду під час судового розгляду (ст. 89 КПК України).

На стадії досудового розслідування слідчий суддя може, враховуючи правову позицію ЄСПЛ щодо визначення поняття «обґрунтована підозра» як існування фактів або інформації, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (п. 175 Рішення в справі «Нечипорук і Йонкало проти України»), оцінити лише достатність зібраних доказів для підозри певної особи у вчиненні кримінального правопорушення, не вдаючись до їх оцінки як допустимих.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

Слідчий суддя, суд при розгляді скарг на повідомлення про підозру в межах перевірки доводів щодо необґрунтованості підозри має оцінити, чи досягнуто стороною обвинувачення стандарт переконання «достатніх підстав» для цілей повідомлення про підозру, який передбачений у пункті 3 частини 1 статті 276 КПК.

Стандарт «достатніх підстав» для цілей повідомлення особі про підозру передбачає наявність доказів, які лише об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним кримінальним правопорушенням (демонструють причетність до його вчинення) і вони є достатніми, щоб виправдати подальше розслідування для висунення обвинувачення або спростування такої підозри.

Цей стандарт доказування є нижчим ніж стандарт «обґрунтована підозра» [для цілей застосування запобіжного заходу], який означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Зазначене обумовлено тим, що стандарт доведення «обґрунтована підозра» використовується для обґрунтування необхідності обмеження прав, свобод і законних інтересів людини при застосуванні запобіжних заходів.

Наведена позиція є усталеною в практиці Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду щодо цього питання (ухвали від 24.03.2025 у справі №991/741/25, від 03.10.2019 у справі № 760/24486/19, від 11.02.2021 у справі № 991/9821/20, від 28.04.2021 у справі № 991/2374/21).

Як вбачається із повідомлення про підозру від 31.03.2025 року, в ній вказані зміст підозри та правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_3 із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність. Обставини здійснення підозрюваним конкретних дій та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, внаслідок чого підозра може бути змінена. Процедура повідомлення про підозру ОСОБА_3 слідчим виконана відповідно до вимог чинного законодавства, що не заперечується скаржником, оскільки відсутні будь-які посилання на це у змісті скарги.

Щодо доводів скарги про відсутність складу інкримінованого ОСОБА_3 кримінального правопорушення, то слідчий суддя при розгляді скарги на повідомлення про підозру має оцінити достатність та належність доказів лише стосовно того чи має місце переконання за стандартом достатності доказів для цілей повідомлення про підозру. Здійснюючи судовий контроль під час оскарження повідомлення про підозру, слідчий суддя не наділений повноваженням встановлювати в діях підозрюваного склад того чи іншого злочину. Крім того, за змістом статті 277 КПК України повідомлення про підозру повинно містити правову кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, у тому числі зазначення часу, місця його вчинення, а також інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру. У повідомленні про підозру, що оскаржується, зазначена правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та стислий виклад фактичних обставин такого кримінального правопорушення, тобто вказані вимоги процесуального закону стороною обвинувачення дотримані.

На стадії досудового розслідування оцінка наявних в матеріалах кримінального провадження доказів здійснюється не в рамках оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а в контексті визначення вірогідності та достатності підстав причетності особи до вчинення кримінального правопорушення. Саме при розгляді кримінального провадження по суті суд, відповідно до положень ст. 94 КПК України, дослідивши всі обставини, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку може прийняти рішення щодо стадії кримінального правопорушення, за наявності підстав, встановити наявність/відсутність в діях особи складу кримінального правопорушення.

На даному етапі кримінального провадження слідчий суддя не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, наявність чи відсутність в діях підозрюваного складу того чи іншого кримінального правопорушення, адже такі висновки опосередковано пов`язані з питанням винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення. Крім того, обставини здійснення підозрюваним конкретних дій, їх кваліфікація та доведеність його вини, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування.

З огляду на зазначене, на даній стадії досудового розслідування не є необхідним, щоб органом досудового розслідування було встановлено існування всіх елементів складу злочину, який інкримінується підозрюваному, оскільки, фактично досудове розслідування і здійснюється з тією метою, аби встановити всі чотири елементи складу злочину (суб`єкт, суб`єктивна сторона, об`єкт, об`єктивна сторона), а також встановити всі кваліфікуючі ознаки відповідного злочину. Отже, на відповідній стадії досудового розслідування в ході оскарження повідомлення про підозру та встановлення відповідності вимогам закону щодо змісту, порядку вручення такого повідомлення, вирішення слідчим суддею питання про наявність/відсутність в діях підозрюваного всіх елементів складу злочину, який йому інкримінується, є передчасним. При цьому, правова кваліфікація інкримінованого підозрюваному діяння, на даному етапі притягнення особи до кримінальної відповідальності, не є остаточною та може бути змінена в результаті здійснення подальшого досудового розслідування кримінального провадження.

Зі змісту повідомлення про підозру вбачається, що у ньому зазначено всі необхідні відомості, визначені ст. 277 КПК України, а саме: прізвище та посаду слідчого та прокурора, які здійснює та затверджує повідомлення про підозру; анкетні відомості ОСОБА_3 ; номер кримінального провадження, у межах якого здійснюється повідомлення; зміст підозри; правова кваліфікація кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_3 , із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність; стислий виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_3 , а також відомості щодо інших суттєвих обставин, відомих на момент повідомлення про підозру; підпис прокурора та слідчого, які здійснювали повідомлення.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя дійшов висновку, що повідомлення про підозру ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 367 КК України відповідає вимогам ст. 277 КПК України, докази є достатніми, аби стверджувати про причетність його до вчинення вказаного злочину, відповідають стандарту «достатніх підстав (доказів)» для підозри особи у вчиненні кримінального правопорушення, письмове повідомлення про підозру складено та вручено ОСОБА_3 , уповноваженою на це особою та у спосіб, передбачений ч. 1 ст. 278 КПК України.

За таких обставин слідчий суддя не знаходить підстав для висновків, що повідомлення ОСОБА_3 про підозру було здійснено без достатніх доказів.

Зміст повідомлення про підозру є зрозумілим та дає уявлення щодо кожного з елементів відповідного кримінального правопорушення.

Заперечення захисника фактично зводяться до необхідності встановлення усіх обставин інкримінованого кримінального правопорушення та надання оцінки окремим, зібраним стороною обвинувачення та стороною захисту доказам, що здійснюється на підставі всебічного, повного й неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження, на підставі оцінки кожного доказу з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку за результатами судового розгляду.

Окрім того, слідчий суддя зважає на те, що у кримінальному провадженні завершено досудове розслідування, зокрема 20.05.2025 рок сторонам у справі повідомлено про завершення досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні та про відкриття матеріалів досудового розслідування.

З огляду на те, що повідомлення про підозру здійснюється за наявності достатніх підстав для такого, то зміст повідомлення про підозру, кваліфікація та обставини кримінального правопорушення корелюються із змістом та об`ємом таких підстав, на відміну від змісту обвинувального акта, де уже прокурор викладає обставини, які вважає встановленими (п. 5 ч. 2 ст. 191 КПК України).

Водночас, у випадку виникнення підстав, під час досудового розслідування слідчий, прокурор наділені повноваженнями як повідомити про нову підозру, так і змінити раніше повідомлену підозру (ст. 279 КПК України).

Отже, повідомлення про підозру повинно відображати наявний та достатній у сторони обвинувачення об`єм даних вважати, що особа причетна до вчинення кримінального правопорушення, та не повинно містити всі необхідні обставини для встановлення вчинення кримінального правопорушення, як то обвинувальний акт.

Слідчий суддя ретельно дослідив зміст підозри та дійшов висновку, що вона не є на стільки неконкретною, внаслідок чого стала б незрозумілою, не містила посилань на фактичні дії підозрюваного, ускладнювала або унеможливлювала захист від неї.

Тому, слідчий суддя, не знаходить підстав для скасування повідомлення про підозру на підставі таких доводів.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 307 КПК України за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора постановляється ухвала згідно з правилами цього Кодексу. Ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути, зокрема, про відмову у задоволенні скарги.

Відтак, слідчий суддя дійшов висновку, що у задоволенні скарги слід відмовити.

Керуючись ст. 107, 110, 214, 303 307, 309, 376 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні скарги представника ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 на повідомлення слідчого про підозру у кримінальному провадженні № 0000015 від 31.03.2025.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали оголошено 23.06.2025 о 08:10 годині.

Слідчий суддя ОСОБА_7