Провадження по справі № 1-кп/522/1059/25
УХВАЛА

в порядку ст. 331 КПК України

(повний текст)

28 квітня 2025 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні №0000309 від 05.03.2024 відносно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки села Веселе, Бериславського району, Херсонської області, громадянки України, з середньою освітою, раніше не судимої, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 та фактично проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 332, ч.3 ст. 358 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні судді Приморського районного суду м. Одеси ОСОБА_1 перебуває справа за обвинувальним актом у кримінальному провадженні №0000309 від 05.03.2024, стосовно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 332, ч.3 ст. 358 КК України.

Згідно ч.3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Прокурор в судовому засіданні заявив клопотання щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченої ОСОБА_3 , оскільки є ризики, передбачені у п.п. 1,3,5 ч.1 ст.177 КПК України, і в обґрунтування застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_3 покладається те, що обвинувачена може переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, а також може вчиняти інші аналогічні кримінальні правопорушення.

У судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 та її захисник частково заперечували проти задоволення клопотання прокурора щодо продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченій, оскільки ризики, вказані в клопотанні прокурора, частково відпали, розмір застави занадто великий для обвинуваченої і є непомірним, а тому просили змінити запобіжний захід на більш м`який.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, суд приходить до висновку, що існують достатні підстави продовження відносно обвинуваченої ОСОБА_3 строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави, з наступних підстав.

Мотиви суду.

Відповідно до ст.2 вказаного Кодексу, завданнями кримінального провадження, наряду, із захистом особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, є охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також те, щоб до кожного учасника кримінального провадження застосовувалась лише належна правова процедура.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден з більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігати ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 30.05.2024 року, до підозрюваної ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави, як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 300 (триста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 908 400 (дев`ятсот вісім чотириста) гривень.

Суд вважає, що необхідно продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до обвинуваченої ОСОБА_3 , так як це відповідає вимогам кримінального процесуального закону, ґрунтується на матеріалах кримінального провадження, а дані про особу обвинуваченої, яка хоча і раніше не судима, проте станом на теперішній час підозрюється у кримінальному провадженні за №0000227 від 01.05.2024 року, за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, обвинувачується у вчиненні злочину, що відноситься до категорії тяжкого та карається позбавленням волі до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, обвинувачена офіційно не працевлаштована, ніде не навчається, не заміжня, дітей чи родичів з інвалідністю на утриманні не має, що в цілому свідчить про відсутність в останньої міцних соціальних зв`язків.

Суд зауважує на тому, що ризик це, зокрема, невизначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для судового розгляду подій та запобіжний захід застосовується саме для запобігання ризиків, тобто до моменту їх настання.

Метою продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого є запобігання спробам переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, вчиняти інші аналогічні кримінальні правопорушення.

Як встановлено з ухвали слідчого судді Київського районного суду м.Одеси ОСОБА_6 від 30.05.2024, що вказаний ризик також мав місце, з огляду на те, що відносної підозрюваної ОСОБА_3 наразі відкрито кримінальне провадження за №0000227 від 01.05.2024 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 369 КК України, за фактом того, що остання 01 травня 2024 року під час проходження митного контролю для перетину державного кордону імовірно надала працівникам прикордонної служби КПП «Красноїльськ» неправомірну вигоду у сумі 2900 (дві тисячі дев`ятсот) доларів США за безперешкодний перетин державного кордону на виїзд з України.

ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні злочинів, один з яких відноситься до категорії тяжких злочинів. Санкція статті передбачає покарання у виді позбавлення волі до 9 років. Отже, очікування можливого суворого вироку може мати значення ризику переховування від суду. При чому ризик втечі повинен оцінюватися у світлі таких факторів як характер людини, її моральні принципи, місце проживання, робота, засоби до існування, сімейні зв`язки, а також будь-які інші зв`язки з країною, в якій особу притягнуто до кримінальної відповідальності (рішення у справі «Becciev v. Moldova», п. 58). Тому суд, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, враховує тяжкість злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_3 у сукупності з іншими обставинами, якими в цьому випадку є законодавчі приписи щодо неможливості застосування «пільгових» інститутів кримінального права у відповідній категорії справ, та наявність документів для виїзду закордон.

Отже, оцінюючи можливість обвинуваченої переховуватися від суду, суд вважає такі дії вірогідними в будь-який момент кримінального провадження. Співставлення можливих негативних для обвинуваченої наслідків переховування у вигляді його можливого ув`язнення у невизначеному майбутньому з засудженням до покарання у виді позбавлення волі у найближчій перспективі доводять, що цей ризик є достатньо високим. Тому з метою нівелювання такого ризику переховування, застосування до обвинуваченої запобіжного заходу вбачається обґрунтованим.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків слід враховувати встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Під час оцінки цього ризику суд виходить з того, що:

по-перше, показання свідків, як тих, що вже допитані в ході досудового розслідування, так і тих, які можуть бути допитані у подальшому, є процесуальними джерелами доказів (ч. 2 ст. 84 КПК України) та можуть мати важливе значення в контексті предмету доказування у цьому кримінальному провадженні;

по-друге, встановлена кримінальним процесуальним законом процедура отримання показань свідків передбачає безпосереднє сприйняття їх судом у судовому засіданні (ст. 23, 224 КПК України). Отже, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Свідки в рамках вказаного кримінального провадження ще не допитані, тому наявність вказаного ризику має місце.

Застосування до обвинуваченої більш м`якого запобіжного заходу неможливе, оскільки ще існують зазначені ризики.

Обставин, передбачених ч. 2 ст. 183 КПК України, які є перешкодою для продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом не встановлено.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Відповідно до практики ЄСПЛ, якщо тримання під вартою триває тільки через побоювання, що обвинувачений буде переховуватись від правосуддя, проте його слід звільнити з-під варти, якщо він представить відповідні гарантії, що не переховуватиметься від суду, наприклад внесе заставу (правова позиція, викладена у п.46 рішення ЄСПЛ від 26 червня 1991 року у справі «Летельє проти Франції»).

При цьому, суд звертає увагу, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою для обвинуваченої ОСОБА_3 не буде безальтернативним, оскільки передбачатиме можливість внесення останньою відповідного розміру застави.

Так, з положень ч. 3 ст. 183 КПК України, вбачається, що суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається суд, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваної, інших даних про її особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченою покладених на неї обов`язків та не може бути завідомо непомірним для неї.

Разом з цим, відповідно до абзацу другого ч. 5 ст. 188 КПК України, у виключних випадках, якщо суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.

Зокрема, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину (до даної категорії належить підозрювана ОСОБА_3 складає від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (від 60 560 грн. до 242 240 грн.).

Прокурор просить визначити ОСОБА_3 заставу у розмірі 300 (триста) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 908 400 (дев`ятсот вісім чотириста) гривень.

Так, імовірне вчинення ОСОБА_3 тяжкого злочину, пов`язаного із організацією незаконного переправлення осіб через державний кордон України, вчиненого з корисливих мотивів, саме під час дії режиму воєнного стану в державі, за обставин, як викладені у обвинувальному акті, суд вважає виключним випадком, що свідчить про те, що визначений ст. 182 КПК України максимальний розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину не буде достатнім для забезпечення виконання підозрюваною покладених на неї обов`язків.

Суд при визначенні розміру застави, враховує те, що ОСОБА_3 обвинувачеється у вчиненні злочинів, один з яких відноситься до категорії тяжкого злочину, який вчиненний з корисливих мотивів, що свідчить про те, що остання від такої протиправної діяльності могла отримувати великий дохід, зокрема з матеріалів обвинувального акту вбачається, що за переправлення однієї особи через державний кордон імовірно отримувалася грошова винагорода в розмірі від 5000 до 10000 доларів США.

Також, як вбачається з інформації із відкритого Єдиного державного реєстру судових рішень, ОСОБА_3 була затримана Відділенням поліції №1 Чернівецького районного управління поліції ГУНП в Чернівецькій області за тим фактом, що 01 травня 2024 року під час перетину проходження митного контролю для перетину державного кордону надала працівникам прикордонної служби КПП «Красноїльськ» неправомірну вигоду у сумі 2900 (дві тисячі дев`ятсот) доларів США за безперешкодний перетин державного кордону на виїзд з України, що, на думку суду, може свідчити про систематичність протиправної діяльності, пов`язаної із незаконним перетином державного кордону України та імовірне отримання підозрюваною від такої діяльності значних грошових коштів.

Водночас, розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання обвинуваченою покладених на неї обов`язків та не може бути завідомо непомірним для неї.

Позиція Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28.09.2010, в якому Суд зазначає, що розмір застави має оцінюватись в першу чергу «з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі».

Суд також приймає до уваги позицію ЄСПЛ у рішенні «Істоміна проти України» від 13.01.2022, відповідно до якого: хоча національне законодавство дозволяло суду у «виключних випадках» встановлювати більші розміри застави (див. пункт 19), таке рішення мало передбачати ретельний аналіз обставин справи для обґрунтування її «виключного» характеру.

Разом із тим, ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 30.05.2024 року відносно підозрюваної на той час ОСОБА_3 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, із визначенням застави у розмірі 300 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, з покладенням у разі внесення застави відповідних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

При цьому, з моменту визначення ОСОБА_3 застави, остання її не внесла, що свідчить про те, що раніше визначений розмір застави є завідомо непомірним для обвинуваченої, що в свою чергу виключає забезпечення альтернативності запобіжного заходу у вигляді застави, у зв`язку із чим суд вважає, що в даному випадку існують підстави для зменшення розміру застави, а саме визначення застави у межах встановлених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України.

Суд з огляду на вказані обставини та майновий стан ОСОБА_3 прийшов до висновку, що застава у розмірі 290 (двісті дев`яносто) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 878 120 (вісімсот сімдесят вісім тисяч сто двадцять) гривень здатна буде забезпечити виконання ОСОБА_3 покладених на неї обов`язків та буде відповідати матеріальному стану обвинуваченої.

Враховуючи наведені вище фактори, суд вважає, що застава саме у зазначеному розмірі здатна у разі її внесення забезпечити виконання обвинуваченою процесуальних обов`язків, а саме: вказаний розмір застави здатний стримувати можливу протиправну поведінку ОСОБА_3 під загрозою звернення застави в дохід держави.

Таким чином, на підставі наданих матеріалів, оцінюючи всі встановлені під час розгляду обвинувального акту обставини, враховуючи особу обвинуваченої, обставини кримінального правопорушення, майновий та сімейний стан, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора про продовження відносно обвинуваченої ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою із визначенням застави як альтернативного запобіжного заходу.

Керуючись ст. ст. 132, 176-178, 183, 331, 376 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора Київської окружної прокуратури м.Одеси про продовження строку запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор», строком на 60 днів, тобто до 26.06.2025 включно.

Визначити розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання обвинуваченою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обов`язків, передбачених КПК України у розмірі 290 (двісті дев`яносто) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 878 120 (вісімсот сімдесят вісім тисяч сто двадцять) гривень.

Обвинувачена або заставодавець мають право у будь який момент внести заставу на рахунок ТУ ДСА України в Одеській області, з призначенням платежу: застава за обвинувачену; провадження по справі 1-кп/522/1059/25.

Обвинувачена звільняється з-під варти після внесення застави.

У разі внесення застави, покласти на обвинуваченого обов`язки строком на 2 (два) місяці, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

1) прибувати за кожною вимогою до суду в розумні строки;

2) повідомляти суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

3) утримутивася від спілкування зі свідками у даному кримінальному провадженні та іншими особами з приводу обставин вчиненного кримінального правопорушення;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд Україну.

Роз`яснити обвинуваченій ОСОБА_3 наслідки невиконання вказаних обов`язків, а саме: у разі, якщо обвинувачена, будучи належним чином повідомленою, не з`явиться за викликом до суду, без поважних причин не повідомить про причину своєї неявки, або якщо порушить інші покладені на неї при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави суд вирішує питання про застосування до обвинуваченої запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу.

Строк дії запобіжного заходу становить 60 днів і обчислюється з моменту винесення ухвали суду, тобто з 28.04.2025.

Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду протягом 5 днів з дня проголошення.

Повний текст ухвали суду складено та проголошено 28.04.2025 о 16:30 годині в залі суду №131.

Головуючий суддя: ОСОБА_7

28.04.2025