Справа № 305/1221/25
провадження по справі 1-кп/305/317/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.05.2025 Рахівський районний суд Закарпатської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1

за участі: секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника - адвоката ОСОБА_5

потерпілої ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Рахівського районного суду Закарпатської області у м. Рахів кримінальне провадження внесене в ЄРДР 06 січня 2025 року за № 0000009 у відношенні

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, з вищою освітою, вдівця, на утриманні має 3 н/дітей, військовозобов`язаного, не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ :

Фактичні обставини встановлені судом.

06 січня 2025 року близько 07 години 10 хвилин, ОСОБА_4 , керуючи технічно справним автомобілем марки «Wolksvagen» моделі «Touran», державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , в салоні якого на передньому пасажирському сидінні знаходилась його дружина - ОСОБА_7 , рухаючись автодорогою Н-09 сполученням «Мукачево-Рогатин-Львів» по вулиці Кевелів в смт Ясіня, Рахівського району, Закарпатської області, поруч з житловим будинком № 9 А, їдучи зі швидкістю близько 50 км/год не зменшив швидкість свого руху, на автодорозі вкритою сніжним покривом, не передбачивши настання суспільно-небезпечних наслідків, які мав би передбачити, при цьому грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 2.3 «б», 12.1. та п. 1.10 Правил дорожнього руху України, надалі (ПДР), будучи самовпевненим та розраховуючи на власний водійський досвід та навички керування транспортним засобом, нехтуючи особистою безпекою та безпекою пасажирки, маючи можливість завчасно оцінити дорожні умови та дорожню обстановку, проявив неуважність до дорожньої обстановки, що склалася та її зміни, не забезпечив безпеку дорожнього руху, не обрав безпечної швидкості руху, за якої водій має змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах, а саме: на слизькій засніженій дорозі та під час проїзду лівостороннього заокруглення, не впорався з керуванням свого транспортного засобу, допустивши занос керованого ним автомобіля та виїзд за межі автодороги, з подальшим з`їздом у прірву та перекиданням у русло річки Тиса.

У результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пасажирка - дружина ОСОБА_4 ОСОБА_7 померла, внаслідок механічної асфіксії, в результаті закриття дихальних шляхів рідиною при утопленні.

Вказана ДТП скоєна ОСОБА_4 внаслідок порушення та невиконання вимог п. 1.10 - з посиланням на термін «безпечна швидкість» та «дорожня обстановка», п.п. 2.3 «б», 1.5 ПДРУ, які безпосередньо перебувають у прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали, зокрема смертю дружини - потерпілої ОСОБА_7 , а також п. 1.10 ПДРУ з посиланням на термін «автомобільна дорога», «автомобільні дороги державного значення», «водій», «Правила дорожнього руху», які сприяли порушенню вимог вищевказаних ПДР, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року.

Невиконання водієм ОСОБА_4 наведених вимог ПДР України знаходиться в прямому причинному зв`язку з наслідками, які настали, - смертю ОСОБА_7 .

За таких обставин дії ОСОБА_4 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої.

Допитаний в ході судового слідства обвинувачений ОСОБА_4 вину свою у пред`явленому йому обвинуваченні повністю визнав та надав суду такі пояснення.

06 січня 2025 року біля 07 години 10 хвилин, власним автомобілем марки «Wolksvagen» моделі «Touran» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , підвозив свою дружину - ОСОБА_7 в онкологічну лікарню у м. Івано-Франківськ. Дружина за життя хворіла, а тому в цей день після операції мала приймати хіміотерапевтичні процедури.

Під час їзди, дружина перебувала в автомобілі на передньому пасажирському сидінні та була пристебнута паском безпеки.

Їхав зі швидкістю біля 50 км/год на слизькій засніженій дорозі по вул. Кевелів у смт Ясіня під час проїзду лівостороннього заокруглення автомобіль різко занесло, не справившись із керуванням, автомобіль з`їхав з дороги, та внаслідок відсутності бокової огорожі - перил, впав у прірву та перекинувся у русло річки Тиса.

Зорієнтувавшись, звільнив дружину від паска безпеки - пірнувши під воду.

Дружину винесло течією річки Тиса з салону автомобіля через вибите переднє лобове вікно, та понесло вниз за течією. Однак, він цього не бачив, бо перебував у шоковому стані, через холодну воду та стрес, пірнувши декілька разів під воду не виявив дружину, через нестачу повітря вибрався на поверхню. Зрозумівши, що дружину не відшукає, повідомив про це випадкових людей, а ті повідомили поліцію. Тіло дружини відшукали внизу по течії, як виявилося, вона померла внаслідок механічної асфікції.

Розкаюється у скоєному, на утриманні залишилося троє неповнолітніх дітей. Просив суворо його не карати, зважити, що він в сім`ї є єдиним годувальником.

Потерпіла ОСОБА_6 показала суду.

ОСОБА_8 за життя була її дочкою. Останні роки дочка хворіла на онкологію, тому перенесла операцію і потребувала додаткового лікування, приймала хіміотерапію. 06 січня 2025 року чоловік дочки ОСОБА_4 вранці близько 06 год 30 хв власним автомобілем повіз дочку у м. Івано-Франківськ у лікарню. Десь біля 08 год її повідомили, що дочка втопилася внаслідок ДТП, детальні обставини автоаварії їй не відомі. Після смерті дочки залишилося троє неповнолітніх дітей, окрім їх батька - ОСОБА_4 годувальників в сім`ї немає. Вона є хворою та особою похилого віку, тому не зможе доглядати онуків. Претензій матеріального та морального характеру не заявляє.

Правові позиції та кваліфікація правопорушення:

На підставі ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визначено недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому, судом з`ясовано, що обвинувачений та інші учасники судового процесу, правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності та істинності їх позицій немає. Судом роз`яснено, що в такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку.

Дослідивши встановлені судом обставини та докази по справі, зокрема докази які характеризують особу обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає, що вина його у вчиненні ним кримінального правопорушення є доведеною, а його дії вірно кваліфіковано за ч. 2 ст. 286 КК України - порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілої.

Обґрунтування обрання міри покарання.

Щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_4 , суд враховує таке.

Ч. 2 ст. 61 Конституції України передбачає, що юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення особи, та попередження нових злочинів.

Призначаючи вид та міру покарання ОСОБА_4 , суд враховує правові позиції визначені Верховним Судом, викладені у постановах щодо судової дискреції, у яких зазначено, що саме суду належить повноваження, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання.

Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року із наступними змінами звернуто увагу судів на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержувати вимог ст.65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2003 року, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення кількості епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали тощо).

Пунктом 5 вказаної постанови судам рекомендовано мати на увазі, що наведений у ч. 1 ст. 66 КК України перелік обставин, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати пом`якшуючими й інші обставини, не зазначені в ч. 1 цієї статті (наприклад, вчинення злочину внаслідок збігу випадкових обставин чи неправильної поведінки потерпілого, відвернення підсудним шкідливих наслідків злочину, часткове відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди). Визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивоване у вироку.

Вимога додержуватися справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена й у міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 року, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року.

Європейський суд з прав людини у справі «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 року зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, поведінку після скоєння злочину, умови його проживання та наслідки, які можливо очікувати у зв`язку з відстрочкою виконання покарання.

У розумінні ЄСПЛ покарання повинне встановити певний додатковий обов`язок для особи, який випливає з факту вчинення кримінально правопорушення, автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає, що покарання переслідує подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів, а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтири для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карні діяння.

У той час, як призначення будь-якого іншого виду покарання без звільнення від його відбування, суд сприймає, як діяння, яке б вказувало на те, що саме у цій ситуації, та обставинах при яких було вчинено злочин, воно сприймалося б, як грубо непропорційне (діяння та покарання), як наслідок, у світлі практики, ЄСПЛ, сприймалося б як жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

При обранні міри покарання обвинуваченому суд, згідно з вимогами ст. 65 КК України, враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, а також роз`яснення, що містяться п.п. 20, 21 Постанови Пленуму ВСУ №14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», відповідно до яких при призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, але й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання, та особу винного.

Обвинувачений ОСОБА_4 на спеціальних обліках не перебуває, вчинивши необережний тяжкий злочин сам отримав морально-психологічну травму, сприяв органу досудового розслідування у розкритті даного злочину, щиро розкаявся у скоєному, має міцні та стабільні соціальні зв`язки, в даний час вдівець, є єдиним годувальником трьох неповнолітніх дітей, характеризується виключно позитивно, працював вчителем фізики у Богданській школі, бере активну участь у громадському житті громади, скоїв неумисний злочин, при цьому загинула його дружина, його діти - дочка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дочка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та син ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є учнями та перебувають на повному утриманні свого батька - ОСОБА_4 .

Згідно з досудовою доповіддю, ОСОБА_4 може бути виправлений без ізоляції від суспільства.

Суд при обранні виду та міри покарання ОСОБА_4 враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, яке належить згідно зі ст. 12 КК України до необережних тяжких злочинів, що спричинило смерть потерпілої.

Саме з урахуванням даних про особу ОСОБА_4 , враховуючи наслідки скоєного, у сукупності дають суду підстави для призначення покарання у виді позбавлення волі.

Водночас беручи до уваги всі дані про особу обвинуваченого ОСОБА_4 та обставини, що пом`якшують його покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого ще можливе без ізоляції від суспільства, тобто є підстави звільнити його від відбування призначеного основного покарання у виді позбавлення волі з випробовуванням, застосувавши ст. 75 КК України, а тому з урахуванням вищенаведеного, суд прийшов до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_4 слід визначити іспитовий строк та на обвинуваченого ОСОБА_4 під час іспитового строку слід покласти обов`язки, визначені ст. 76 КК України, на чому також наголосила представник обвинувачення та потерпіла сторона.

Призначення саме такого покарання, на думку суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог призначення покарання, за частинами 1 та 2 статті 286 і ст. 287 КК України, суду необхідно обговорювати питання про доцільність застосовування до винного додаткового покарання, зокрема позбавлення права керувати транспортними засобами.

Враховуючи викладене, а також те, що додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами не є обов`язковим згідно з санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, враховуючи особу обвинуваченого, обставини вчинення ним злочину, наведені вище пом`якшуючі його покарання обставини, а також те, що ОСОБА_4 у стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння не перебував, визнав свою вину, злочинна дія стосується його сім`ї, потерпіла жодних претензій не має та просила не позбавляти його прав, а наявність права керування транспортними засобами необхідне для забезпечення йому життєво-важливих дій пов`язаних з вихованням та утриманням неповнолітніх трьох дітей, у тому числі їх щоденне перевезення з навчальних закладів, суд приходить до висновку, що ОСОБА_4 не доцільно позбавляти права керування транспортними засобами.

На переконання суду, призначення ОСОБА_4 такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення як кари, та запобігання вчинення нових злочинів як самим обвинуваченим, так й іншими особами, і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через призму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, - воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи) (справи «Бакланов проти Росії» від 09.06.2005 р.; «Фрізен проти Росії» від 24.03.2005 р.; «Ісмайлова проти Росії» від 29.11.2007 р.), а також буде відповідати таким принципам Європейської Конвенції із захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.

Також, таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, оскільки справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у Рішенні від 02.11.2004 року №15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права - є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому кримінальному правопорушенню; категорія справедливості передбачає, що покарання за кримінальне правопорушення повинно бути домірним кримінальному правопорушенню».

Цивільного позову не заявлено.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 у виді домашнього арешту в нічний час доби закінчився 23.05.2025, клопотань про продовження чи обрання запобіжного заходу у відношенні ОСОБА_4 до суду не надходило.

Витрати на залучення експерта відсутні.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 17.01.2025, на автомобіль марки «Wolksvagen» моделі «Touran» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , після вступу вироку в законну силу слід скасувати, а вказаний автомобіль повернути ОСОБА_4 .

Керуючись ст.ст. 373-374, 615 КПК України, суд -

УХВАЛИВ :

ОСОБА_4 визнати винуватим у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Арешт накладений на автомобіль марки «Wolksvagen» моделі «Touran» державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , після вступу вироку в законну силу скасувати, а вказаний автомобіль повернути ОСОБА_4 .

На вирок може бути подана апеляція до Закарпатського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення.

Копію вироку негайно після проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники кримінального провадження мають право отримати копію вироку в канцелярії суду.

Суддя: ОСОБА_1