ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року

м. Хмельницький

Справа № 686/31413/24

Провадження № 11-кп/820/488/25

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Хмельницького апеляційного суду

в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

з участю: прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

розглянувши у закритому судовому засіданні в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції з ДУ «Хмельницький слідчий ізолятор» кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26 липня 2024 року за № 0000096 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, за апеляційною скаргою його захисника адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 травня 2025 року, -

в с т а н о в и л а :

Цією ухвалою

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю м. Тараща Київської області, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 28 липня 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Продовжуючи ОСОБА_6 строк запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що останній обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину, а ризики, які були враховані під час обрання запобіжного заходу, продовжують існувати; більш м`які запобіжні заходи не зможуть запобігти таким ризикам та не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинуваченого.

Як вбачається із клопотання, на розгляді Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000096 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

13 червня 2024 року о 16 год. 30 хв. громадянин України ОСОБА_6 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

14 червня 2024 року ОСОБА_6 вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

15 червня 2024 року щодо нього застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому неодноразово продовжувався.

У зв`язку з тим, що 19 червня 2025 року закінчується дія запобіжного заходу стосовно ОСОБА_6 , прокурором заявлене клопотання про продовження строків його тримання під вартою.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_6 через месенджер «Telegram» встановив контакт із установленим співробітником фсб рф ОСОБА_8 . В ході вказаних контактів, протягом квітня-червня 2024 року співробітник фсб рф надавав обвинуваченому відпрацьовувати завдання на отримання інформації щодо списків військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 (окремий центр спеціальних операцій « ІНФОРМАЦІЯ_2 ), Управління Служби безпеки України в Хмельницькій області та військової частини НОМЕР_2 ( НОМЕР_3 ракетна бригада « ІНФОРМАЦІЯ_3 »).

Не погоджуючись з таким рішенням, захисник ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора, звільнити обвинуваченого з-під варти та покласти на нього обов`язки з`являтись на першу вимогу до прокурора чи суду.

Вказує, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, перестали існувати.

Поза увагою суду залишилося те, що обвинувачений до його затримання, був офіційно працевлаштований, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки, є раніше не судимою особою.

Вказані обставини, на переконання захисника, дають підстави застосувати до ОСОБА_6 більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний із позбавленням волі.

Крім того, слідчий суддя безпідставно не визначив розмір застави.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, який заперечив проти її задоволення, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали суду про продовження строку тримання під вартою, постановлені під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Розглядаючи клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою, для прийняття законного та обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, суд повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для застосування цього запобіжного заходу та умови, за яких таке продовження можливе.

Продовжуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має розцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин.

Тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що його вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Колегія суддів вважає, що ухвала місцевого суду відповідає зазначеним критеріям.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад 5 років.

Європейський суд з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії» закріпив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

У справі «Летельє проти Франції» вказано, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Як убачається із матеріалів судового провадження, подане до суду першої інстанції клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 відповідає вимогам ст. 184 КПК України. В обґрунтування клопотання прокурор посилалася на те, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі. Зважаючи на те, що у справі не з`ясовані усі обставини, встановлені під час кримінального провадження, не перевірено їх доказами, ризики, визначені ст. 177 КПК України, а саме: переховування від суду, незаконний вплив на свідків, продовження вчинення кримінального правопорушення продовжують існувати.

Наведені у клопотанні прокурора підстави для продовження ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою належним чином перевірялись суддею. При цьому, був допитаний ОСОБА_6 , вислухана думка прокурора, захисника, з`ясовані інші обставини, які мають значення при вирішенні питання щодо продовження запобіжного заходу.

При вирішенні питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому суд першої інстанції врахував, що підстави, які були враховані при обранні йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не змінились, продовжують існувати вищенаведені ризики.

Враховано й вимоги ч. 6 ст. 176 КПК України, відповідно до яких під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-1142, 258-2586, 260, 261, 437-4421 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

Як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного перегляду кримінального провадження прокурор довів, що застосування щодо ОСОБА_6 більш м`яких запобіжних заходів, не пов`язаних з триманням під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків для застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою не встановлено.

Доводи захисника про те, що ризики, передбаченні ст. 177 КПК України, перестали існувати, на увагу апеляційного суду не заслуговують, враховуючи наступне.

Так, наявність вищезазначених ризиків, ґрунтується на реальних фактичних даних, наведених прокурором у поданому клопотанні та доведених як в судовому засіданні суду першої інстанції, так і в апеляційному суді.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі, має зв`язки із представником іноземної організації спеціальної служби держави-агресора фсб рф громадянином рф ОСОБА_8 , який може надати обвинуваченому допомогу у переховуванні на території російської федерації, безпосередньо після вчинення кожного із епізодів інкримінованого йому кримінального правопорушення вживав активних заходів для знищення доказів своєї діяльності, а тому обвинувачений може вдатися до втечі на територію рф, переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, а також матиме реальну можливість вчиняти інші кримінальні правопорушення, у тому числі й проти основ національної безпеки України.

Тому, враховуючи дані про особу ОСОБА_6 , обсяг обвинувачення та самі обставини інкримінованого злочину, місцевий суд прийшов до правильного висновку про те, що ризики, передбачені ст. 177 КПК України, встановлені під час обрання йому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшилися та продовжують існувати.

Що стосується тверджень захисника про наявність у обвинуваченого постійного місця проживання, офіційного працевлаштування до моменту затримання, міцних соціальних зв`язків та відсутність судимостей, то такі не є беззаперечними підставами, відповідно до вимог КПК України, для зміни ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки такі враховуються в сукупності з іншими обставинами у кримінальному провадженні, визначеними ст. 178 КПК України, а також ризиками, передбаченими ст. 177 КПК України.

Доводи апелянта про те, що інші більш м`які запобіжні заходи зможуть забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого є безпідставними, з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-1142, 258-2586, 260, 261, 437-4421 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, а саме тримання під вартою.

Крім того, колегією суддів під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді було досліджено матеріали кримінального провадження та не встановлено підстав для зміни обраного обвинуваченому ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Лише найсуворіший запобіжний захід зможе забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Таким чином, застосування інших більш м`яких запобіжних заходів щодо ОСОБА_6 , на думку колегії суддів, унеможливить запобігання існуючим ризикам, оскільки підозрюваний не перебуватиме під наглядом правоохоронних органів та зможе переховуватись від суду, впливати на свідків чи продовжити кримінально протиправну поведінку.

Посилання апелянта на необхідність визначення розміру застави є необґрунтованими.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

В той же час, згідно з абз. 8 ч. 4 ст. 183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-1142, 258-2586, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-4421 Кримінального кодексу України.

Так, ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років, або довічне позбавлення волі, з конфіскацією майна; у даному кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, визначені ст. 177 КПК України, зокрема, перебуваючи на волі, обвинувачений може вдатися до втечі на територію рф, переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків, а також вчинити нове кримінальне правопорушення чи продовжити вчиняти злочин, у якому обвинувачується.

Разом з тим варто зазначити, що ОСОБА_6 інкримінується вчинення умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору, зокрема, співпраця із співробітником фсб рф ОСОБА_8 з метою завдання шкоди Україні, систематичний та тривалий характер його діяльності, а також те, що така діяльність була усвідомленою та мала найвищий ступінь суспільної небезпеки, а тому на даному етапі провадження суспільний інтерес виправдовує застосування до обвинуваченого безальтернативного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Таким чином, з огляду на фактичні обставини цього кримінального провадження, ступінь суспільної небезпеки інкримінованого обвинуваченому злочину, а також, з урахуванням запровадження в Україні правового режиму воєнного стану, місцевий суд прийняв законне та обґрунтоване рішення, не визначивши заставу, як альтернативний запобіжний захід, з чим погоджується колегія суддів.

Інші доводи апеляційної скарги не можна визнати переконливими, оскільки вони не містять доказів, які б спростували висновки суду першої інстанції та впливали на законність судового рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає ухвалу суду законною, обґрунтованою та вмотивованою, порушень норм чинного КПК України, які могли б стати підставою для скасування чи зміни судового рішення, не встановлено.

Отже, потреба в обмеженні права на особисту свободу обвинуваченого шляхом продовження останньому запобіжного заходу є виправданою.

Керуючись ст.ст. 177, 178, 183, 194, 196, 197, 407, 418, 422, 4221 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а :

Ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 травня 2025 року про продовження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до 28 липня 2025 року включно, без визначення розміру застави, залишити без змін, а апеляційну скаргу його захисника адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3