Справа № 354/1237/13-к
Провадження № 11-кп/4808/203/25
Категорія ч.4 ст. 190 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_3

суддів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000005 за апеляційною скаргою представника потерпілої ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_10 на ухвалу Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 03 березня 2025 року, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 03 березня 2025 року звільнено ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.382 КК України, в зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст. 49 КК України.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000005 про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.190, ч.3 ст.382 КК України - закрито, у зв`язку із звільненням обвинуваченого від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст. 49 КК України.

Цивільні позови ОСОБА_11 у кримінальному провадженні №0000005 залишено без розгляду.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник потерпілої ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу. Просив скасувати ухвалу Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 03 березня 2025 року, та призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Вважає ухвалу суду необ`єктивною та незаконною.

Зокрема, посилається на те, що висновки суду в частині закінчення строків давності притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за обвинуваченням в скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України, не відповідають фактичним обставинам провадження. Так, відповідно до формулювання обвинувачення, ОСОБА_8 отримав гроші від потерпілої у вересні-жовтні 2009 року. Проте, представник потерпілої в судовому засіданні зазначав, що в томі 1 на аркуші 229 знаходиться копія розписки від ОСОБА_8 від 16.09.2010 року, згідно якої обвинувачений підтверджує, що отримав на будівництво санаторія «Гуцульська хата» 480000 гривень і на матеріали, покриття даху, водостічні системи 110000 гривень. Даний доказ викликає обґрунтовані сумніви у правильності визначення органом досудового розслідування дати незаконного заволодіння майном потерпілої ОСОБА_11 і підтверджує дату закінчення злочину 16.09.2010 року. Таким чином, строк давності притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 190 КК України закінчиться 16.09.2025 року.

Вказує, що суд побудував свої висновки щодо дати вчинення злочину на протоколах проведення на досудовому розслідуванні очних ставок між потерпілою і ОСОБА_12 та між потерпілою і обвинуваченим, під час яких потерпіла вказала, що запропонувала ОСОБА_8 оформити передачу коштів розпискою у вересні 2010 року, на що той погодився. Звідси місцевий суд вважає, що момент вчинення злочину не має відношення до моменту складання розписки, так як гроші передавались раніше. На думку представника потерпілої, зазначені протоколи є недопустимими доказами, оскільки порушують права ОСОБА_11 . Водночас, суд не вправі був обґрунтовувати своє рішення показаннями, наданими в ході досудового розслідування.

Крім того зауважує, що обвинувачений даним складом суду не допитувався, зокрема, щодо дат отримання грошей та написання ним розписок від 02.10.2009 року та від 16.09.2010 року, а зміст показань, наданих підозрюваним в ході досудового розслідування під час одночасного допиту, невідомо чи відповідатиме його показанням у судовому засіданні та узгоджуватиметься з іншими наявними у провадженні доказами.

Зазначає, що оскаржувана ухвала не відповідає нормам ст.ст. 100, 369-372 КПК України, оскільки суд не вирішив питання речових доказів та відшкодування витрат на проведення судових експертиз в межах даного кримінального провадження.

Під час апеляційного розгляду:

- представник потерпілої ОСОБА_11 адвокат ОСОБА_10 підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити;

- обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник ОСОБА_9 просили відмовити в задоволенні апеляційної скарги представника потерпілої, а ухвалу суду залишити без змін;

- прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги представника потерпілої.

Заслухавши доповідь судді, доводи учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження в межах апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення в даному кримінальному провадженні вказані вимоги закону були дотримані.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Правові підстави та порядок звільнення від кримінальної відповідальності передбачені Розділом ІХ КК України, до них в тому числі належить звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Згідно з ч. 4 ст. 286 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

В апеляційній скарзі представник потерпілої не погоджується зі звільненням обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 190 КК України.

Відповідно до обвинувального акту, наприкінці 2009 року ОСОБА_11 вирішила побудувати на участку "Женець" в с. Татарів Яремчанської міської ради будинок у стилі "Гуцульська хата" і ОСОБА_8 , з метою особистого збагачення, шляхом зловживання довірою ОСОБА_11 , почав запевняти потерпілу, що саме в нього можна дешевше купити матеріали та встановити їх під час будівництва. У вересні та у жовтні 2009 року обвинувачений отримав від потерпілої обумовлену суму.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що відповідно до висунутого обвинувачення, моментом закінчення злочину, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України є жовтень 2009 року.

Так, відповідно вимог ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться судом лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах, зазначених в обвинувальному акті.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про те, що датою закінчення злочину необхідно вважати написання обвинуваченим 16.09.2010 року відповідної розписки про отримання на будівництво санаторія «Гуцульська хата» 480000 гривень, і на матеріали, покриття даху, водостічні системи 110000 гривень, колегія суддів вважає безпідставними та такими, що явно виходять за межі обвинувачення.

Крім того, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що моментом закінчення злочину необхідно вважати жовтень 2009 року, оскільки саме в цей час обвинувачений заволодів грошовими коштами та отримав можливість розпоряджатися ними на власний розсуд.

При цьому колегія суддів зауважує, що санкція ч. 4 ст. 190 КК України, в редакції на час вчинення злочину, передбачала покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до дванадцяти років з конфіскацією майна.

Відповідно до ч. 5 ст. 12 КК України (в редакції на час вчинення злочину) злочин, передбачений ч. 4 ст. 190 КК України, є особливо тяжким злочином.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ятнадцять років - у разі вчинення особливо тяжкого злочину.

На момент розгляду судом кримінального провадження щодо ОСОБА_8 , передбачений законом строк давності притягнення його до кримінальної відповідальності за злочин, у якому він обвинувачувався сплинув, оскільки з часу його вчинення до винесення судового рішення минуло більше п`ятнадцяти років. У зв`язку з цим, захисник ОСОБА_9 подала до суду клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, яке в судовому засіданні підтримав обвинувачений та підтвердив добровільність позиції.

Судом було з`ясовано думку прокурора, представника потерпілої щодо можливості звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності. Також судом було перевірено відповідно до вимог статті 49 КК України перебіг строків давності притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_8 за інкримінований йому злочин.

Зважаючи на принцип диспозитивності, що закріплений у п. 19 ч. 1 ст. 7, ст. 26 КПК України, відповідно до якого сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом, а суд у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом, - обрання тієї чи іншої лінії процесуальної поведінки залежить від вибору самого обвинуваченого.

При цьому, стаття 49 КК України не передбачає наявність згоди потерпілого як обов`язкової умови для звільнення особи від кримінальної відповідальності, суд приймає до уваги лише тяжкість вчиненого злочину, строк його вчинення та відсутність підстав для зупинення чи перерви перебігу давності.

Сплив строків давності є підставою обов`язкового і безумовного звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 26.03.2020 року (справа № 730/67/16-к) за змістом статей 284 - 288 КПК України підставами для звільнення особи від кримінальної відповідальності при розгляді справи в суді є наявність відповідної норми кримінального закону, яка передбачає таке звільнення, клопотання сторони кримінального провадження про звільнення обвинуваченого від кримінальної відповідальності та згода обвинуваченого на закриття кримінального провадження на цих підставах. Отже, наявність цих умов є правовою підставою для прийняття судом рішення про звільнення підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності. Визнання підозрюваним, обвинуваченим своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення як обов`язкової умови такого звільнення кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Застосовуючи вищевказану правову позицію Верховного Суду, колегія суддів враховує, що ст.62 Конституції України та ст.17 КПК України закріплений принцип презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини, за якими ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.

Крім того, ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Зокрема, ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, передбачено, що кожен, хто обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено у законному порядку.

Приймаючи до уваги позицію обвинуваченого ОСОБА_8 та його захисника, які клопотали про звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, суд відповідно до вимог ч. 4 ст. 286 КПК України зобов`язаний був невідкладно розглянути таке клопотання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_8 підлягав звільненню від кримінальної відповідальності, передбаченої ч. 4 ст. 190 КК України, на підставі п. 5 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, а кримінальне провадження закриттю.

Доводи апеляційної скарги представника потерпілої про те, що суд неповно розглянув кримінальне провадження, не дослідив певні докази та взяв до уваги недопустимі докази, не можуть бути прийняті апеляційним судом, оскільки в даному випадку предметом розгляду було клопотання обвинуваченого про звільнення його від кримінальної відповідальності, а не розгляд провадження по суті.

Колегія суддів вважає доводи представника потерпілої про необхідність вирішення судом першої інстанції питання щодо речових доказів та відшкодування витрат на проведення судових експертиз в межах даного кримінального провадження можуть бути вирішені за відповідним клопотанням судом першої інстанції.

Колегія суддів звертає увагу на те, що розгляд провадження здійснюється у відповідності до принципу змагальності сторін, відповідно до якого кожна із сторін самостійно доводить правильність її правової позиції та надає суду відповідні докази на підтвердження своїх доводів.

Разом з тим в апеляційній скарзі відсутні вимоги щодо вирішення питання щодо речових доказів та відшкодування витрат на проведення судових експертиз та не зазначено, яким чином суд апеляційної інстанції повинен виправити вищевказану неправильність судового рішення суду першої інстанції.

Так, відповідно вимог ст.100 КПК України суд повинен вирішити питання про долю речових доказів, які можуть бути повернуті власнику, реалізовані, знищені або передані для переробки залежно від їх стану та умов кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 122 КПК України витрати, пов`язані із залученням спеціалістів, експертів, несе сторона кримінального провадження, яка залучила спеціаліста, експерта, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, суд першої інстанції, перевіривши наявність обставин, передбачених ст. 49 КК України, встановивши умови і підстави визначені законом України про кримінальну відповідальність, обґрунтовано звільнив ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності та закрив кримінальне провадження стосовно нього.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника потерпілої не містить переконливих та належним чином обґрунтованих доводів щодо необхідності її задоволення.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, яке зміні чи скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 376,404,405,407,418,419 КПК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_11 адвоката ОСОБА_10 залишити без задоволення.

Ухвалу Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області від 03 березня 2025 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий суддя ОСОБА_3

Судді: ОСОБА_4

ОСОБА_5