Справа № 342/106/25
Провадження № 11-кп/4808/286/25
Категорія ч. 1 ст. 286-1 КК України
Головуючий у 1 інстанції ОСОБА_1
Суддя-доповідач ОСОБА_2
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2025 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Івано-Франківського апеляційного суду

в складі суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

з участю секретаря ОСОБА_6 ,

розглянувши у приміщенні суду у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження №0000210 за апеляційними скаргами прокурора Городенківського відділу Коломийської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_7 та заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_8 , на вирок Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2025 року, згідно з яким

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Торговиця Городенківського району Івано-Франківської області, зареєстрованого та проживаючого по АДРЕСА_1 , з середньою освітою, не одружений, не працює, на утриманні неповнолітніх дітей немає, громадянина України, раніше не судимого, ІПН НОМЕР_1 ,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, та призначено покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді штрафу в розмірі 2 (дві тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень 00 копійок з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки,

за участю прокурора ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

потерпілого ОСОБА_11 ,

ВСТАНОВИЛА:

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_9 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, ним, як особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Правопорушення було скоєно за наступних обставин.

Так, 28 грудня 2024 року приблизно о 04 год. 20 хв. у темну пору доби ОСОБА_9 , перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки «Volskwagen Caddy», реєстраційний номер НОМЕР_2 , в якому на передньому пасажирському сидінні знаходився пасажир ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рухався дорогою місцевого значення між населеними пунктами с.Вербівці та с.Торговиця Городенківської ТГ Коломийського району Івано-Франківської області в напрямку с.Торговиця Городенківської ТГ Коломийського району Івано-Франківської області.

Рухаючись по вказаній дорозі, водій автомобіля марки «Volskwagen Caddy» ОСОБА_9 проявив неуважність, не передбачаючи при цьому можливості настання суспільно-небезпечних наслідків своїх дій, хоча повинен був і міг їх передбачити, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не врахував дорожню обстановку та стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не справився з керуванням та допустив з`їзд у лівий кювет відносно напрямку свого руху, де правою боковою частиною автомобіля здійснив наїзд на дерево.

При цьому водій ОСОБА_9 порушив вимоги Правил дорожнього руху, а саме:

- п. 2.3 «б», який вказує, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, не відволікатися від керування цим засобом у дорозі;

- п.2.9 «а», який вказує, що водію забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння або перебуваючи під впливом наркотичних речовин;

- п. 12.1., який вказує, що під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен урахувати дорожню обстановку, стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним;

- п.12.3., у якому вказано, що у разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди.

У результаті порушення обвинуваченим Правил дорожнього руху відбулась дорожньо-транспортна пригода, унаслідок якої пасажир автомобіля - потерпілий ОСОБА_11 , отримав тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому правої великогомілкової кістки в середній третині без змішення, яке відноситься до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що викликало тривалий розлад здоров`я і не є небезпечним для життя.

Прокурор Городенківського відділу Коломийської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_7 в апеляційній просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначення покарання, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винуватим за ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання у виді 1 року позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Не оспорюючи доведеність вини, правильність кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 вважає вирок суду щодо нього таким, що підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування закону про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м?якості.

Зазначає, що з матеріалів кримінального провадження вбачається, що обвинувачений будь-яких даних органу досудового слідства щодо невідомих обставин не надав, а під тиском беззаперечних доказів визнав свою вину, завдані збитки потерпілому були відшкодовані під час досудового розслідування.

Вказує, що суд першої інстанції призначаючи покарання із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у вигляді штрафу в розмірі 2 (дві тисячі) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 грн. з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки не врахував ту обставину, що підсудний ОСОБА_9 не працює, а отже особистих коштів для виконання вироку в нього немає. Фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення свідчать про його підвищену суспільну небезпеку, а призначене покарання не відповідає меті кримінального покарання, засадам застосування санкцій закону про кримінальну відповідальність та суспільним критеріям оцінки діяльності правоохоронних органів та суду і не сприяє зміцненню довіри та підвищення авторитету.

Також не повною мірою судом враховано суспільну небезпеку вчиненого кримінального правопорушення.

На підставі наведеного вважає, що призначене обвинуваченому покарання є незаконним та несправедливим внаслідок м?якості, суперечить вимогам ст. 65 КК України, оскільки буде недостатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Заступник керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_8 в апеляційній просить вирок суду першої інстанції скасувати в частині призначення покарання, ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винуватим за ч. 1 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання у виді 1 року позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 роки.

Не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації дій обвинуваченого, вважає суду щодо ОСОБА_9 таким, що підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м?якості.

Так, судом допущено істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

При призначенні покарання ОСОБА_9 суд застосував ст. 69 КК України, призначивши йому покарання, не передбачене санкцією відповідної статті закону про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ст. 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом?якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов?язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м?якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

При призначенні покарання на підставі ст. 69 КК України, до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд відніс щире каяття обвинуваченого, повне визнання вини, активне сприяння у розкритті злочину, добровільне відшкодування заподіяної шкоди. Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_9 , не встановлено.

Вважає, що наведені обставини не давали підстав для призначення покарання із застосуванням ст. 69 КК України.

Фактичні обставини вчиненого кримінального правопорушення свідчать його підвищену суспільну небезпеку, а покарання не відповідає меті кримінального покарання, засадам застосування санкцій закону про кримінальну відповідальність та суспільним критеріям оцінки діяльності правоохоронних органів та суду.

Зокрема те, що ОСОБА_9 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, ним, як особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп?яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Підсумовує, що суд порушив вимоги ст. 414 КПК України та призначив покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості злочину та особі обвинуваченого, і за своїм видом та розміром є несправедливо м?яким і не є необхідним та достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Під час апеляційного розгляду:

- обвинувачений ОСОБА_9 заперечував у задоволенні апеляційних скарг прокурора;

- прокурор просив задовольнити вимоги апеляційних скарг прокурів;

- потерпілий ОСОБА_11 просив вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу прокурорів необхідно задовольнити, з наступних підстав.

Суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України.

Розгляд кримінального провадження проводився в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, відповідно фактичні обставини скоєного ОСОБА_9 , доведеність його вини та кваліфікація дій за ч. 1 ст. 286-1 КК України, апелянтами не оспорюється і апеляційним судом не перевіряється.

З огляду на зміст поданих сторонами апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції перевіряє вирок суду в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_9 основного та додаткового покарання.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

За змістом вироку, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_9 суд першої інстанції врахував характер і ступінь суспільної небезпечності скоєного злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_9 , суд визнав щире каяття обвинуваченого, повне визнання вини, активне сприяння у розкритті злочину, добровільне відшкодування заподіяної шкоди.

Обставин, які обтяжують обвинуваченому покарання, не встановив.

Суд першої інстанції брав до уваги призначаючи покарання ОСОБА_9 позицію прокурора, який просив призначити основне покарання у виді позбавлення волі та додаткове у виді позбавлення права керування транспортними засобами та позицію потерпілого, який у своїй заяві зазначив, що претензій до обвинуваченого не має, та просить суд суворо його не карати.

Крім того, суд приймав до уваги і досудову доповідь органу пробації, в якій зазначено, що виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства можливе та не становить високої небезпеки для суспільства чи окремих осіб.

Також суд враховав також дані про особу обвинуваченого, який є особою молодого віку, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, не перебуває на диспансерному обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах в медичному закладі за місцем проживання. Також враховується і те, що він органом місцевого самоврядування по місцю проживання характеризується позитивно. Також судом враховується, що до суду не надано будь-якої інформації про порушення обвинуваченим ПДР до початку досудового слідства, протягом часу досудового слідства та під час перебування даної справи на розгляді в суді.

Враховуючи позицію прокурора та потерпілого, наявність зазначених декількох обставин, що пом`якшують покарання, та дані про особу обвинуваченого, суд першої інстанції вважав їх такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого останнім кримінального правопорушення і впливають на пом`якшення покарання, суд дійшов до висновку, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства та є підстави, при призначенні покарання обвинуваченому із застосуванням ст. 69 КК України, а саме перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 286-1 КК України за це правопорушення, а саме штрафу із застосуванням додаткового покарання - позбавленням права керування транспортними засобами.

Саме таке покарання суд першої інстанції вважав необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання ОСОБА_9 , попередження скоєння нових злочинів, а також таким, що відповідає принципу співрозмірності конкретного неправомірного діяння, вчиненого ним, з покаранням призначеним останньому.

В той час, частинами 1 та 2 ст. 65 КК України визначено, що суд призначає покарання:

1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу;

2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу;

3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

За приписами ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

У ст. 17 Закону від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»(далі - Суд) передбачено, що «при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права».

У справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і в справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Перевіривши доводи апеляційних скарг в частині призначеного основного покарання обвинуваченому ОСОБА_9 , суд апеляційної інстанції погоджується з доводами прокурорів.

Призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, те, що ОСОБА_9 є особою молодого віку, раніше до кримінальної відповідальності не притягався, не перебуває на диспансерному обліку в наркологічному та психіатричному кабінетах в медичному закладі за місцем проживання. Також врахував і те, що він органом місцевого самоврядування по місцю проживання характеризується позитивно, врахував поведінку обвинуваченого під час вчинення правопорушення та після його вчинення, а саме те, що останній не мав наміру ухилятися від відповідальності, відшкодував завдану його діями шкоду, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю правопорушення, засуджує свій вчинок.

Згідно з ст. 3 Конституції України «Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю».

Призначене обвинуваченому ОСОБА_9 покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 1 ст. 286-1 КК України, а саме штраф в розмірі 2 (дві тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 34 000 (тридцять чотири тисячі) гривень 00 копійок з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки, не буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів та є явно несправедливим внаслідок м`якості.

Тому, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції допустив неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно дійшов висновку про застосування ст. 69 КК України, але призначення покарання у виді штрафу не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого з урахуванням конкретних обставин кримінального провадження.

За таких обставин, враховуючи приписи ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції вважає, що вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового вироку у зв`язку необхідністю застосування більш суворого покарання.

Колегія суддів, враховуючи сукупність вищевказаних обставин, які визнані судом такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_9 , приймаючи до уваги дані про особу обвинуваченого, враховуючи фактичні обставини вчиненого правопорушення вважає, що сукупність зазначених обставин свідчить про істотне зниження ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, а тому дають обґрунтовані правові підстави суду апеляційної інстанції призначити обвинуваченому основне покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України та перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_9 необхідно призначити покарання за ч. 1 ст. 286-1 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Колегія суддів вважає, що саме таке покарання відповідатиме загальним засадам призначення покарання, передбаченим ст. 65 КК України, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого, попередження вчинення ним нових злочинів, цілком відповідати тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі винного.

З огляду на викладене апеляційні скарги прокурорів підлягають частковому задоволенню, а вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання - скасуванню з ухваленням у цій частині нового вироку.

Твердження сторони обвинувачення про те, що суд в обставинах визнаних доведеними зазначив про те, що ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, є очевидною опискою, оскільки в мотивувальній частині вироку вказано, що він вчинив злочин з відповідною правовою кваліфікацією.

Таким чином, вказане не потребує втручання з боку суду апеляційної інстанції, та може бути вправлено судом першої інстанції у разі необхідності самостійно.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 374, 404, 405, 407, 409, 420 КПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Городенківського відділу Коломийської окружної прокуратури Івано-Франківської області ОСОБА_7 та заступника керівника Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Городенківського районного суду Івано-Франківської області від 03 квітня 2025 року про обвинувачення ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, скасувати в частині призначеного покарання.

Постановити щодо ОСОБА_9 в цій частині новий вирок.

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК Українита призначити покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді пробаційного нагляду на строк 2 (два) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Відповідно до ч. 2 ст. 59-1 КК України, покласти на ОСОБА_9 наступні обов`язки:

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;

3) не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Цей вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Копію вироку, не пізніше наступного дня після його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження, які не були присутніми в судовому засіданні.

Судді ОСОБА_3

ОСОБА_4

ОСОБА_5