ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1896/25 Справа № 183/8047/21 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого

в режимі відеоконференції ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000727, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, не працюючого, одруженого, з вищою освітою, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , раніше судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

На підставі ч. 3 ст. 78, ч. 1 ст. 71, п.п. «а» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України за сукупністю вироків, до призначеного за цим вироком покарання частково приєднано невідбуту частину покарання, призначеного вироком Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2023 року та остаточно визначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк три роки один місяць.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 вирішено відраховувати з часу його добровільного з`явлення до установи виконання покарань для відбування покарання, або з часу його затримання в порядку виконання вироку.

Вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2023 року в частині призначеного покарання за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, вирішено виконувати самостійно.

Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у провадженні.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у заволодінні чужим майном шляхом обману (шахрайство), вчиненого повторно, вчиненого за наступних обставин.

18 жовтня 2021 року приблизно о 10 год. 40 хв. ОСОБА_7 знаходився поблизу буд. №29 по вул. Сучкова в м. Новомосковську Дніпропетровської області разом з раніше йому знайомим ОСОБА_8 . В цей момент у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, направлений на заволодіння мобільним телефоном ОСОБА_8 шляхом обману.

Реалізуючи злочинний умисел, направлений на заволодіння мобільним телефоном, 18 жовтня 2021 року приблизно о 10 год. 43 хв. ОСОБА_7 , знаходячись поблизу буд. №29 по вул. Сучкова в м. Новомосковську Дніпропетровської області, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, попросив у ОСОБА_8 мобільний телефон для здійснення телефонного дзвінка, а останній у свою чергу будучи впевненим у добросовісних намірах ОСОБА_7 , передав йому мобільний телефон марки «РОСО М3» жовтого кольору вартістю 4 410 грн.

Після цього, ОСОБА_7 з місця скоєння злочину з чужим майном пішов, розпорядившись ним в подальшому на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 матеріальну шкоду на загальну суму 4 410 грн.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_7 просить скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити новий, не пов`язаний з позбавленням волі. Просить вирішити питання щодо його попередніх вироків та строків їх виконання.

Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що до нього неправомірно застосовано рецидив злочину. Вказав, що у провадженні є обставини, що пом`якшують його покарання щире каяття. Зазначив, що він перебуває у Сізо з 11 липня 2023 року, а тому він вже відбув покарання за вироком Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2023 року та не міг бути приєднаний, оскільки після вказаного вироку йому був винесен вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2023 року із умовним відбуванням покарання. Вказав, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що за попереднім вироком за тяжкий злочин йому було призначено покарання не пoв`язане з позбавленням волі і до нього не було нічого застосовано з вироку Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2023 року. Вважає, що до нього неправомірно було застосовано ч. 3 ст. 78, ч. 1 ст. 71, п.п. «а» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, оскільки покарання у виді 1 року 6 місяців тримання у дисциплінарному батальйоні за ухвалою суду вирішено виконувати самостійно.

Позиції учасників судового провадження.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив вирок суду залишити без змін.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи, викладені в апеляційній скарзі, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду щодо доведеності винності ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, за обставин, установлених судом та викладених у вироку, а також кваліфікація його діяння за ч. 2 ст. 190 КК України у апеляційній скарзі не оскаржуються.

Доводи обвинуваченого про те, що при призначенні йому покарання суд не в повній мірі врахував наявність пом`якшуючої обставини, а тому необґрунтовано призначив йому суворе покарання, не заслуговують на увагу.

Відповідно до змісту ст.ст. 50, 65 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Суд при призначенні покарання враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Враховуючи роз`яснення, які містяться в п.п. 1, 2 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 23 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів.

Відповідно до наведеного, призначаючи покарання винному суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про винну особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення такої особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого злочину.

Абзацом 2 п. 2 вищевказаної постанови визначено, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 65 КК України суди повинні призначати покарання в межах, установлених санкцією статті (санкцією частини статті) Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинений злочин.

Із урахуванням ступеня тяжкості, обставин цього злочину, його наслідків і даних про особу судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом менш суворого покарання - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, жінкам, котрі на час вчинення злочину чи розгляду справи перебували у стані вагітності, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.

Дотримання загальних засад призначення покарання є гарантією обрання винній особі необхідного й доцільного заходу примусу, яке би ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяло досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Перевіряючи провадження щодо обвинуваченого в апеляційному порядку суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції в повній мірі дотримався вимог ст. 65 КК України та достатніх підстав для призначення ОСОБА_7 покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, апеляційним судом не встановлено і в апеляційній скарзі також не наведено.

При призначенні ОСОБА_7 покарання суд відповідно до вимог ст. 65 КК України врахував ступінь тяжкості вчиненого правопорушення, дані про його особу, а також усі обставини провадження. Суд також визнав обставиною, що помякшує покарання, щире каяття, та обставиною, що обтяжує покарання, судом було встановлено рецидив злочину.

З урахуванням сукупності перелічених даних, тяжкості скоєного кримінального правопорушення та конкретних обставин його вчинення, а також даних про особу обвинуваченого, який на обліку лікарів нарколога, психіатра та фтизіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо, має на утриманні малолітню дочку, раніше судимий, суд дійшов обгрунтованого висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання, пов`язаного з позбавленням волі в розмірі, передбаченого санкцїєю ч. 2 ст. 190 КК України.

На переконання апеляційного суду, щире каяття - це обставина, яка враховуються при призначенні покарання, однак не свідчить про істотне зниження ступені тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання у виді позбавлення волі.

З огляду на наведене, призначене судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 покарання в межах санкції ч.2 ст.190 КК України за своєю суворістю відповідає тяжкості вчиненого злочину та особі обвинуваченого, відтак доводи апеляційної скарги щодо призначення покарання у виді позбавлення волі є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Обвинуваченим як в апеляційній скарзі, так і під час апеляційного перегляду не надано доказів, які б істотно знижували ступінь тяжкості та суспільну небезпеку вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення та були б підставою для призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі.

Підстав для призначення покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, обвинуваченому з мотивів, про які йдеться в апеляційній скарзі, апеляційний суд не вбачає.

Стосовно доводів апеляційної скарги обвинуваченого про те, що суд безпідставно визнав обставиною, що обтяжує покарання, - рецидив злочинів, апеляційний суд вважає їх безпідставними з огляду на таке.

Статтею 34 КК України передбачено, що рецидивом злочинів визнається вчинення нового умисного злочину особою, яка має судимість за умисний злочин.

Відповідно до ст. 35 КК України повторність, сукупність та рецидив злочинів враховуються при кваліфікації злочинів та призначенні покарання, при вирішенні питання щодо можливості звільнення від кримінальної відповідальності та покарання у випадках, передбачених цим Кодексом.

Як убачається з матеріалів кримінального провадження та судових рішень ОСОБА_7 неодноразово судимий за вчинення злочинів, у тому числі за ст.190 КК України, судимість за які не знято і не погашено у встановленому законом порядку, що відповідно до положень, передбачених ст. 34 КК України, утворює рецидив злочинів та свідчить про наявність зазначеної обтяжуючої покарання обставини.

Таким чином, суд, призначаючи покарання, відповідно до ст. 67 КК України встановив обставиною, що обтяжує покарання - рецидив злочинів, визначивши його вид та розмір згідно з вимогами статей 50, 65 КК України.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого, що до нього неправомірно було застосовано ч. 3 ст. 78, ч. 1 ст. 71, п.п. «а» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, оскільки покарання у виді 1 року 6 місяців тримання у дисциплінарному батальйоні за вироком суду вирішено виконувати самостійно, апеляційний суд вважає, що вони не заслуговують на увагу, з огляду на таке.

Як вбачається з матеріалів справи, обвинувачений ОСОБА_7 вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2021 року визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, та йому призначене покарання у виді обмеження волі строком на два роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного йому покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку один рік.

Також обвинувачений ОСОБА_7 вироком Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2023 року визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, та йому призначене покарання, із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України, у виді одного року позбавлення волі.

На підставі ст.ст. 71, 72 ч. 1 п. 1 «б» КК України ОСОБА_7 остаточно визначене покарання за сукупністю вироків шляхом часткового приєднання до покарання, призначеного цим вироком, невідбутої частини покарання, призначеного вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2021 року, що складає два роки обмеження волі у виді позбавлення волі на строк один рік шість місяців.

На підставі ст. 62 КК України ОСОБА_7 замінене покарання у виді позбавлення волі строком на один рік шість місяців на тримання у дисциплінарному батальйоні на той самий строк, тобто призначене остаточне покарання у виді одного року шести місяців тримання у дисциплінарному батальйоні.

Окрім цього, обвинувачений ОСОБА_7 вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 липня 2023 року визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, та йому, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, призначене покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування призначеного йому покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку три роки.

Також судом ухвалено вирок Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2023 року, яким ОСОБА_7 було засуджено за ч. 5 ст. 407 КК України, із застосуванням положень ст.ст. 62, 69, 71 КК України, до покарання у виді одного року шести місяців тримання у дисциплінарному батальйоні виконувати самостійно.

З матеріалів справи вбачається, що інкримінований обвинуваченому у справі, що розглядається, злочин вчинений 18 жовтня 2021 року, тобто в період іспитового строку, визначеному вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2021 року. В подальшому покарання, яке призначене вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 вересня 2021 року було складене з покаранням, призначеним вироком Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2023 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив два або більше кримінальних правопорушень, суд призначає покарання за ці нові кримінальні правопорушення за правилами, передбаченими у статті 70 цього Кодексу, а потім до остаточного покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, повністю чи частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком у межах, встановлених у частині другій цієї статті (ч. 5 ст. 71 КК України).

Враховуючи викладене, апеляційний суд вважає, що суд правильно зробив висновок, що на підставі ч. 3 ст. 78, ч. 1 ст. 71, п.п. «а» п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України за сукупністю вироків до покарання за цим вироком у виді позбавлення волі слід частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області у виді тримання у дисциплінарному батальйоні від 24 березня 2023 року.

Що стосується доводів апеляційної скарги обвинуваченого, що він вже відбув покарання за вироком Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2023 року, апеляційний суд вважає, що вони не заслуговують на увагу, з огляду на наступне.

Як вбачається з вироку Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2023 року строк відбування покарання за вказаним вироком вирішено рахувати з дня його фактичного затримання у зв`язку із виконанням вказаного вироку.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_7 на обліку в ДУ «Дніпровська установа виконання покарань №4» перебуває з 12 липня 2023 року по теперішній час, рахується за Жовтневим районним судом м.Дніпропетровська за ч.2 ст. 121 КК України.

Апеляційний суд зауважує, що ані обвинувачений, ані установа виконання покарань не зверталися за роз`ясненням рішення щодо початку відбування покарання за вироком Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 24 березня 2023 року.

При, цьому, вказані питання підлягають вирішенню в порядку виконання вироку, відповідно до вимог ст. 537 КПК України.

З огляду на викладене апеляційна скарга обвинуваченого не підлягає задоволенню.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду першої інстанції повно та всебічно розглянути провадження і постановити законне та обгрунтоване рішення, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 25 березня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а особою, яка перебуває під вартою, в той самий строк з дня отримання копії судового рішення.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4