Справа № 513/594/25
Провадження № 1-кп/513/105/25
Саратський районний суд Одеської області
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 червня 2025 року Саратський районний суд Одеської області в складі :

головуючого - судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2

за участю:

в режимі відеоконференції прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

в режимі відеоконференції захисника-адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Сарата кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за №0000422від 25 березня 2025 року, за обвинуваченням

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Болград Одеської області, українця, громадянина України, одруженого, маючого на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого, військовослужбовця за призовом по мобілізації стрілець-помічник гранатометника 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , у військовому званні «солдат», зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , який утримується в ДУ «Ізмаїльський слідчий ізолятор», обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 будучи військовослужбовцем призваним на військову службу за мобілізацією, перебуваючи на посаді стрільця-помічника гранатометника 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_2 , у військовому званні солдат, діючи умисно в порушення вимог ст.ст. 9,11, 16, 49, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, п. п 1, 2 «Переліку видів майна, що не може перебувати у власності громадян, громадянських об`єднань міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України», затвердженого постановою Верховної Ради України № 2471-ХІІ від 17 червня 1992 року «Про право власності на окремі види майна», з подальшими змінами та доповненнями, згідно з якими зброя, боєприпаси, вибухові речовини й засоби вибуху віднесені до майна, яке не може перебувати у власності громадян, «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою КМУ № 576 від 17 жовтня 1992 року, «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями металевими метальними снарядами несмертельної дії, та потронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства Внутрішніх справ України № 622 від 21 серпня 1998 року, в жовтні 2023 року (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) перебуваючи в зоні ведення бойових дій в районі населеного пункту Терни Покровського району Донецької області (більш точного місця досудовим розслідуванням не встановлено), знайшов та підібрав, чим незаконно придбав вибухову речовину, а саме корпус ручної осколкової гранати РГО із маркуванням «РГО А-ІХ-І 107 21-88», який виготовлений промисловим способом, нітрогліцеринів порох масою 6,7 грам, бойові припаси до нарізної вогнепальної зброї, а саме сім гвинтівкових патронів калібру 7,62х51 мм NATO (.308 WIN) до гвинтівок: АR-10, DSR-1, CB-98, M-14 та інше, 12,7 - мм патрон (12,7х108 мм) до крупнокаліберних кулеметів НСВ, НСВТ, ДК, ДШК, ДШКМ, які виготовлені промисловим способом, які в подальшому переніс та зберігав без передбаченого законом дозволу за місцем свого проживання на території домоволодіння АДРЕСА_2 , до моменту вилучення співробітниками поліції під час проведення огляду місця події, а саме відкритої ділянки місцевості (узбіччя вулиці) біля домоволодіння АДРЕСА_2 , який проводився 25 березня 2025 року, та обшуку 25 березня 2025 року домоволодіння АДРЕСА_2 .

Після оголошення прокурором короткого викладу обвинувального акту, судом було встановлено особу обвинуваченого та роз`яснено йому суть обвинувачення, постановлено питання обвинуваченому про те, чи зрозуміле йому обвинувачення, чи визнає він себе винним і чи бажає давати показання.

На зазначене питання обвинувачений ОСОБА_4 повідомив суду, що обвинувачення йому зрозуміле, свою вину він визнає в повному обсязі, бажає давати суду показання.

У відповідності до положень ч.1 ст.349 КПК України судом було запропоновано стороні обвинувачення та стороні захисту проголосити вступні промови.

При цьому, прокурор зазначив, що враховуючи повне визнання обвинуваченим своєї вини, добровільності позиції обвинуваченого, відсутності сумнівів у тому, що обвинувачений розуміє суть обвинувачення та не оспорює фактичні обставини справи, він вважає за можливе визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого, а також дослідженням доказів, що характеризують особу обвинуваченого, вирішення питання про речові докази та докази що підтверджують судові витрати.

Обвинувачений ОСОБА_4 з запропонованим прокурором обсягом та порядком дослідження доказів погодився.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 зазначив, що свою вину у вчиненні кримінального правопорушення він визнає в повному обсязі, кримінальне правопорушення ним було вчинено саме за тих обставин, які викладені у обвинувальному акті, щиро кається, просить його суворо не карати. Відповідно до вимог ст. 349 ч.3 КПК України та приймаючи до уваги, що показання обвинуваченого ОСОБА_4 відповідають фактичним обставинам, які ніким із учасників кримінального провадження не оспорюються, зміст цих обставин вказаними особами розуміється правильно, сумнівів стосовно добровільності та істинності їх позиції у суду немає, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно цих обставин, обмежившись допитом обвинуваченого, дослідженням матеріалів кримінального провадження, а саме: висновку експерта, постанови про визнання речовими доказами, довідки про витрати на проведення судової експертизи, а також матеріалів які характеризують особу обвинуваченого, що узгоджується з ч.3 ст.349 та ст.351 КПК України.

Учасникам кримінального провадження роз`яснено, що вони в такому випадку будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Інші докази по справі, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, судом не досліджувалися, оскільки фактичні обставини справи та розмір матеріальних збитків ніким не оспорювався.

Прийняття судом рішення про проведення скороченого судового розгляду свідчить про те, що обставини які сторони не оспорюють, будуть вважатися встановленими в судовому засіданні і суд буде це враховувати при постановленні вироку.

Крім того дане рішення повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації №6 R(87)18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Незважаючи на визнання вини обвинуваченим ОСОБА_4 його вина у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення також підтверджуються такими доказами:

-копією наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 31 грудня 2023 року №312 «Про результати службового розслідування за фактом самовільного залишення в/ч НОМЕР_1 солдатом ОСОБА_4 , без зброї»;

-копією службової характеристики солдата за призовом по мобілізації ОСОБА_4 , стрільця-помічника гранатометника 3 стрілецького взводу 2 стрілецької роти в/ч НОМЕР_1 від 31 грудня 2023 року

-характеристикою ОСОБА_4 , за місцем проживання, наданою Кулевчанською сільською радою Білгород-Дністровського району Одеської області від 29 квітня 2025 року №615;

-висновком експерта №СЕ-19/116-25/7964-БЛ від 15.04.2025 року з фототаблицею, згідно якого надані на дослідження патрони у кількості вісім штук є боєприпасами до нарізної вогнепальної зброї, виготовленими промисловим способом, без внесених конструктивних змін. З них: сім патронів, що знаходились у сейф-пакеті № WAR1289310, є гвинтівковими патронами калібру 7.62х51 мм NATO (.308 WIN ) до гвинтівок: AR-10, DSR-1, CВ-98, М-14 та ін. Визначити придатність даних патронів до стрільби не є можливим у зв`язку з неможливістю проведення експериментальної стрільби за результатами якої вирішується це питання через відсутність в інформаційно- довідковій колекції Одеського НДЕКЦ МВС штатної для них зброї; один патрон, що знаходився у сейф-пакеті № WAR1289308, є 12.7 мм патроном (12.7 х 108 мм) до крупнокаліберних кулиметів НСВ, НСВТ, ДК, ДШК, ДШКМ, 12.7- мм протитанкових рушниць Шолохова, тощо. Визначити придатність даного патрона до стрільби не є можливим у зв`язку з неможливістю проведення експериментальної стрільби за результатами якої вирішується це питання через відсутність в інформаційно-довідковій колекції Одеського НДЕКЦ МВС штатної для цього зброї та відповідних умов.

-висновком експерта №КСЕ-19/116-25/7972 від 29.04.2025 року з фототаблицею, згідно якого 1. надана на дослідження речовина у вигляді стрічок масою 6.7 грам є вибуховою речовиною метальної дії - нітрогліцеріновим порохом, 2-5 предмет наданий на дослідження, є корпусом ручної осколкової гранами РГО, який виготовлений промисловим способом та належить до вибухових речовин. Наданий на дослідження корпус ручної осколкової гранати РГО придатний до вибуху від стандартного засобу підриву. Уражаючий фактор при вибуху корпусу ручної осколкової гранати РГО - осколкова дія.

-постановою т.в.о. начальника ВП №1 СВ Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_6 від 26.03.2025 року, якою визнано речовими доказами: корпус гранати РГО з маркуванням «РГО А-ІХ-І 107 21-88», нітроцелюлозний балістичний лінточний порох, вісім предметівв зовне схожитх на патрони з маркуванням «НОМЕР_6» ( 4 одиниця), «РМJ09» (3 одиниці), «RС 127 21» (1 одниниця), два фрагмента платикових пляшок із нашаруванням речовини темного кольору, із різким запахом, мобільний телефон марки «Хіоmі» моделі «Redmi Note 9 Pro» IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 , чохол чорного кольору та абонентську SIM-картку за номером НОМЕР_5 .

-ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.03.2025 року про накладення арешту на корпус гранати РГО з маркування «РГО А-ІХ-І 107 21-88», нітроцелюлозний балістичний лінточний порох, вісім предметів зовні схожих на патрони з маркуванням «НОМЕР_6» (4 одиниці), «НОМЕР_7» (3 одиниці), «НОМЕР_8» (1 одинця), два фрагмента пластикових пляшок із нашарування речовини темного кольору, із різким запахом, мобільний телефон марки «Xiaomi», моделі «RedmiNote 9 Pro», IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 , чохол чорного кольору та абонентську SIM-картку за номером НОМЕР_5 .

Заперечень або доповнень до зазначених доказів від учасників процесу не надходило, за їх згодою зазначені докази було долучено до матеріалів справи.

Після дослідження доказів, судом було поставлено питання учасникам процесу про те, чи бажають вони доповнити судовий розгляд і чим саме, чи можливо закінчити дослідження доказів та перейти до судових дебатів.

На вказане питання учасники процесу повідомили, що будь-яких доповнень досудового розгляду, заяв або клопотань вони не мають, та вважають за можливе перейти до судових дебатів.

Враховуючи викладене судом без видалення до нарадчої кімнати було постановлено ухвалу про закінчення з`ясування обставин та перевірки їх доказами і перехід до судових дебатів.

Таким чином, обвинувачення ОСОБА_4 у придбанні, зберіганні та носінні бойових припасів, вибухових речовин без передбаченого законом дозволу, знайшло своє підтвердження у ході судового розгляду.

Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч.1 ст.263 КК України, тобто придбання, зберігання та носіння бойових припасів, вибухових речовин без передбаченого законом дозволу.

У відповідності до вимог ст. 337 КПК України, розглянувши матеріали кримінального провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, суд вважає, що підстав для виходу за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті в частині зміни кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, не вбачається.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд керується вимогами ст.ст. 50, 65 КК України, згідно яких, особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів.

Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують. Визначаючи ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, суд повинен виходити із сукупності всіх обставин справи, зокрема, форми вини, мотиву і цілі, способу, обстановки і стадії вчинення злочину, тяжкості наслідків, що настали.

Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Стівен Вілкокс /StevenWillcox/ та Скот Харфорд /ScottHurford/ проти Сполученого Королівства, заяви № № 43759/10 та 43771/12», зазначає, що хоча, в принципі, питання належної практики з призначення покарань в значній мірі виходить за рамки Конвенції, Суд допускає, що грубо непропорційний вирок (діяння та покарання) може кваліфікуватися як жорстоке поводження, що суперечить статті 3 Конвенції, в момент його винесення.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог кримінального закону і передбачених ним санкцій, виходячи із принципів законності, справедливості та індивідуалізації покарання, згідно зі ст. 65 КК України, бере до уваги ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який згідно зі ст. 12 КК України є тяжким злочином, враховує наслідки та обставини його вчинення, особу обвинуваченого, який раніше не судимий, у лікаря нарколога та психіатра на обліку не перебуває, одружений та має на утриманні малолітню дитину, за місцем проживання характеризується посередньо, є працездатним.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_4 відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України судом визнано, вчинення злочину у присутності дитини.

Наведені обставини у своїй сукупності, свідчать про підвищену суспільну небезпеку обвинуваченого, а також про те, що виправити обвинуваченого ОСОБА_4 та запобігти його злочинній діяльності неможливо без його ізоляції від суспільства, в зв`язку з чим, суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_4 має бути засудженим за вчинене кримінальне правопорушення до покарання у вигляді позбавлення волі в межах, передбачених санкцією ч.1 ст.263 КК України, оскільки суд не знаходить підстав для застосування до обвинуваченого вимог ст.ст. 69, 75,76 КК України.

Саме таке покарання ОСОБА_4 суд вважає відповідає вимогам ст. 65 КК України, є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та найбільше відповідатиме меті його призначення відповідно до ст. 50 КК України.

Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст.ст.368, 374 КПК України, суд, ухвалюючи остаточне рішення за обвинувальним актом у виді призначення покарання, вирішує питання, зокрема, щодо застосування заходів забезпечення кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.03.2025 року обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 27.05.2025 року включно.

Ухвалою Саратського районного суду Одеської області від 12.05.2025 року продовжено раніше обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до 10.07.2025 року включно.

ОСОБА_4 затримано 26.03.2025 року, що слідує з протоколу затримання.

Оскільки обвинувачений засуджується до відбуття покарання, пов`язаного із позбавленням волі, з метою забезпечення в подальшому виконання вироку, суд на підставі ст.374 КПК України вважає за необхідне залишити щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Долю речових доказів по даному провадженню слід вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.

Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта у загальному розмірі 3565,60 грн. грн.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд вирішує питання про скасування арешту майна. Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, не призначення судом покарання у виді конфіскації майна, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 369-376 КПК України, враховуючи практику ЄСПЛ, суд,-

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_4 за ч.1 ст.263 КК України та призначити покарання у вигляді трьох років шести місяців позбавлення волі.

Міру запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, продовжену ухвалою суду від 12.05.2025 року до вступу вироку в законну силу засудженому ОСОБА_4 , залишити без змін, тримання під вартою.

Строк відбування покарання за даним вироком засудженому рахувати 16.06.2025 року.

Зарахувати у строк відбування покарання термін його попереднього ув`язнення з 26.03.2025 року по 15.06.2025 року, включно, із розрахунку один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Цивільний позов по справі не заявлено.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта у загальному розмірі 3565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять грн 60к.).

Скасувати арешт на майно, накладений, згідно з ухвалою слідчого судді Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 березня 2025 року.

Речові докази:

-корпус гранати РГО з маркуванням «РГО А-ІХ-І 107 21-88», нітроцелюлозний балістичний лінточний порох, вісім предметів зовне схожих на патрони з маркуванням «НОМЕР_6» ( 4 одиниця), «РМJ09» (3 одиниці), «RС 127 21» (1 одниниця), два фрагмента платикових пляшок із нашаруванням речовини темного кольору, із різким запахом, - знищити.

-мобільний телефон марки «Хіоmі» моделі «Redmi Note 9 Pro» IMEI1: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 , чохол чорного кольору та абонентську SIM-картку за номером НОМЕР_5 , - повернути власнику.

Відповідно до ст. 532 КПК України вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок відповідно до ст.ст. 393, 395 КПК України може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду через Саратський районний суд Одеської області, протягом 30 днів з моменту проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ст. 394 КПК України.

Згідно зі ст. 376 КПК України копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в Саратському районному суді Одеської області копію цього вироку, подавши відповідну заяву.

Суд роз`яснює засудженому до позбавлення волі до якого застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, його право відповідно до ч.3 ст.376 КПК України заявляти клопотання про доставку в судове засідання судом апеляційної інстанції.

Вирок надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Суддя ОСОБА_1