Номер провадження: 11-сс/813/869/25
Справа № 522/7911/25 1-кс/522/2597/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 11.04.2025, якою в межах к/п №0000238 від 10.04.2025 стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Єнакієве Донецької обл., громадянина України, із середньою освітою, неодруженого, зі слів офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого: АДРЕСА_2 , зі слів раніше не судимого;

- підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді в межах к/п №0000238 від 10.04.2025 було відмовлено в задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 про застосування стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосовано стосовно останнього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби за адресою: АДРЕСА_2 , строком до 10.06.2025, із покладенням на нього певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Мотивуючи своє рішення про застосування стосовно підозрюваного запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя послався на те, що органом досудового розслідування не було доведено існування ризиків, які виправдовують застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 виняткового запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, доводи слідчого обґрунтовані лише на припущеннях.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі прокурор Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 не погодився із оскаржуваною ухвалою, посилаючись на її незаконність та необґрунтованість з огляду на наступні обставини:

- поза увагою слідчого судді залишилось те, що необхідність застосування стосовно ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обумовлюється наявністю ризиків переховування підозрюваного від органів досудового розслідування та суду та вчинення іншого кримінальне правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, які обґрунтовані відсутністю у ОСОБА_7 офіційного працевлаштування, неповнолітніх дітей на утриманні; тим, що місцем реєстрації підозрюваного є м. Єнакієве Донецької обл., що свідчить про можливість ОСОБА_7 покинути межі Одеської обл. з метою переховування;

- зауважуючи на наявності у підозрюваного ОСОБА_7 постійного місця проживання в м. Одесі, слідчим суддею не було враховано того, що саме за місцем свого тимчасового проживання підозрюваний зберігав та здійснював фасування наркотичних засобів, вилучена в останнього кількість згортків з наркотичною речовиною та її вага свідчать про наявність умислу на вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного саме з метою збуту зазначених речовин;

- про формальний характер оскаржуваної ухвали свідчить факт зазначення в її тексті особи підозрюваного ОСОБА_10 , не зважаючи на те, що така особа не є підозрюваним в межах даного кримінального провадження та клопотання про застосування запобіжного заходу стосовно цієї особи не подавалось.

Посилаючись на викладені обставини, прокурор ОСОБА_6 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого задовольнити та застосувати стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, з визначенням розміру застави в якості альтернативного запобіжного заходу.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав вимоги апеляційної скарги та просив її задовольнити, думку підозрюваного ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які заперечували проти її задоволення, проаналізувавши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали судового провадження, колегія суддів доходить наступних висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частина 1 ст. 404 КПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Частина 4 ст. 194 КПК України встановлює, що якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені п.п. 1та 2 ч. 1 цієї статті, але не доведе обставини, передбачені п. 3 ч. 1 цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Так, згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч. 5 ст. 176 цього Кодексу.

З мотивувальної частини оскаржуваної ухвали вбачається, що слідчий суддя зазначених вище вимог кримінального процесуального закону загалом дотримався та врахував їх при постановленні ухвали, однак, дійшовши обґрунтованого висновку про можливість застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу, не мотивував належним чином своє рішення про обрання підозрюваному саме домашнього арешту в нічний час доби, а також не зазначив, які саме ризики вважає доведеними органом досудового розслідування в даному кримінальному провадженні.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що 11.04.2025 ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України (а.с. 56-58), санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі строком від 9-ти до 12-ти років з конфіскацією майна.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Відповідно до п. 219 рішення у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» від 21.04.2011, заява №42310/04, суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Органом досудового розслідування ОСОБА_7 підозрюється у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, зокрема, у тому, що він, маючи умисел, спрямований на незаконне придбання, зберігання особливо небезпечних наркотичних засобів, обіг яких обмежено, з корисливих мотивів, у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці, у невстановленої досудовим розслідуванням особи, при невстановлених слідством обставинах, незаконно придбав особливо небезпечні наркотичні засоби, обіг яких обмежено, які в подальшому незаконно зберігав при собі з метою подальшого їх збуту.

Так, 10.04.2025 працівниками Національної поліції України був зупинений ОСОБА_7 , який знаходячись за адресою: м. Одеса, вул. Середньофонтанська, №19/А, на своє ім`я отримав посилку у вигляді картонної коробки із логотипом «Нова пошта» із наліпкою з наявним номером: 3757 у поштоматі №23266 «Нова пошта» за вищезазначеною адресою.

Надалі, під час вилучення та огляду вище вказаної картонної коробки із логотипом «Нова пошта» із наліпкою з наявним номером: 3757, яка була отримана ОСОБА_7 , виявлено 1 (один) пакет із порошкоподібною речовиною білого кольору вагою приблизно 200 грамів та 1 (один) пакет з кристалічною речовиною світло-рожевого кольору вагою приблизно 300 грамів.

В подальшому, стосовно порошкоподібної речовини білого кольору, яка перебувала в одному із пакетів проведено експрес-тест IDENTA Amphetamine LOT:5033122А ЕХР:08/2025, призначений для перевірки на виявлення наркотичного засобу; за результатами проведеного тесту отримано позитивний результат, а саме забарвлення рідини експрес-тесту IDENTA Amphetamine LOT:5033122А ЕХР:08/2025 змінилось на оранжеве забарвлення, що відповідно до розділу 7 інструкції вказаного експрес-тесту свідчить про підозру наявності у досліджуваній речовині особливо небезпечного наркотичного засобу.

Особливо небезпечні наркотичні засоби, обіг яких обмежено, а саме: порошкоподібна речовина білого кольору вагою приблизно 200 грамів та кристалічна речовина світло-рожевого кольору вагою приблизно 300 грамів, ОСОБА_7 , незаконно придбав та незаконно зберігав при собі з метою подальшого збуту.

Питання стосовно обґрунтованості повідомленої ОСОБА_7 підозри у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України в апеляційному порядку сторонами кримінального провадження не оскаржується, внаслідок чого апеляційний суд доходить переконання, що така підозра є обґрунтованою та підтверджується матеріалами, доданими до клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу.

Так, на переконання апеляційного суду, в даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування було доведено існування ризиків можливого переховування підозрюваного ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та суду, а також вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, обумовлені тим, що останній обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, відповідальність за який передбачена у виді позбавлення волі на строк від 9-ти до 12-ти років з конфіскацією майна; у підозрюваного відсутнє офіційне працевлаштування та неповнолітні діти на утриманні; кількість та вага вилученої у ОСОБА_7 речовини може свідчити про наявність в його діях ознак мети її збуту.

Проте, з огляду на позицію, неодноразово висловлену ЄСПЛ у своїх рішеннях, зокрема, у рішеннях по справах «Латальє проти Франції», «Прокопенко проти України», «Хайредінов проти України» та «Москаленко проти України», одна лише тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та тяжкість покарання, що загрожує їй у разі визнання винуватою у вчиненні інкримінованого злочину не можуть бути єдиною підставою для застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 найсуворішого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В цьому контексті суд апеляційної інстанції доходить переконання, що органом досудового розслідування в даному випадку було доведено обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, однак не було доведено існування підстав, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких, ніж тримання під вартою, запобіжних заходів для запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Так, апеляційний суд, погоджуючись із висновками слідчого судді, звертає увагу на те, що підозрюваний ОСОБА_7 раніше не судимий, має постійне місце проживання в м. Одесі, за яким позитивно характеризується (а.с. 61) та проживає разом із бабусею похилого віку (а.с. 62), за якою здійснює догляд.

Окрім того, в судовому засіданні під час розгляду слідчим суддею клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваний ОСОБА_7 свою провину у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України визнав (а.с. 68-69).

Окремо апеляційний суд зауважує на тому, що прокурором не надано жодних доказів, які б свідчили про порушення ОСОБА_7 умов обраного йому запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту з моменту його застосування 11.04.2025, натомість, в судовому засіданні апеляційного суду прокурор зауважив на тому, що підозрюваний на виклики до слідчого та прокурора з`являється, при цьому, підозрюваний ОСОБА_7 з`явився до суду для участі в апеляційному розгляді апеляційної скарги прокурора, в якій ставиться питання про погіршення його становища.

При цьому, дійшовши загалом обґрунтованого висновку про існування підстав для застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 більш м`якого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, слідчий суддя в оскаржуваній ухвалі взагалі не наводить жодного мотивування обрання домашнього арешту саме в нічний час доби.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

Як зазначив Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) у своєму рішенні в справі «Манчіні проти Італії», за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюються до позбавлення волі для цілей ст. 5 п. 1 п.п. с) Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Так, враховуючи обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, наявність в зазначеному кримінальному провадженні доведених ризиків, а також характеристику особи підозрюваного, суд апеляційної інстанції вважає, що слідчий суддя дійшов обґрунтованого та загалом вірного висновку про можливість застосування стосовно підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, у вигляді домашнього арешту, однак не навів жодних обґрунтувань застосування такого запобіжного заходу саме в нічний час доби, чим допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, яке є підставою для скасування вказаного судового рішення.

Водночас, скасовуючи оскаржувану ухвалу, приймаючи до уваги обставини вчинення вищевказаного особливо тяжкого злочину, наявність в кримінальному провадженні доведених органом досудового розслідування ризиків можливого переховування підозрюваного ОСОБА_7 від органів досудового розслідування та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, характеристику особи підозрюваного, колегія суддів доходить висновку про існування підстав для застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту в межах строку досудового розслідування із покладенням на останнього певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, якого буде достатньо для забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Відповідно до ч. 6 ст. 181 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців. У разі необхідності строк тримання особи під домашнім арештом може бути продовжений за клопотанням прокурора в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому ст. 199 цього Кодексу.

Системний аналіз Глави 18 «Запобіжні заходи, затримання особи» КПК України дає підстави дійти висновку про те, що запобіжні заходи, в тому числі, домашній арешт, застосовуються до підозрюваної особи в межах строку досудового розслідування.

В свою чергу, п. 4 ч. 3 ст. 219 КПК України встановлює, що з дня повідомлення особі про підозру досудове розслідування повинно бути закінчене протягом двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину.

На підставі аналізу матеріалів провадження вбачається, що ОСОБА_7 було повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України 11.04.2025 (а.с. 56-58), внаслідок чого колегія суддів, керуючись викладеними вище вимогами кримінального процесуального закону, вважає за необхідне визначити підозрюваному ОСОБА_7 строк застосування запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту до 10.06.2025 включно, в межах строку досудового розслідування.

При цьому, колегія суддів вважає доречними твердження прокурора про безпідставне зазначення в тексті оскаржуваної ухвали прізвище ОСОБА_10 , оскільки відсутні докази того, що зазначена особа є підозрюваним в межах даного кримінального провадження, водночас вважає, що слідчим суддею була допущена технічна описка.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Пунктом 3 ч. 1 ст. 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону.

Істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, згідно ч. 1 ст. 412 КПК України, є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Отже, апеляційна скарга прокурора ОСОБА_6 підлягає частковому задоволенню, а ухвала слідчого судді скасуванню, із постановленням нової ухвали, якою необхідно відмовити в задоволенні клопотання слідчого про застосування стосовно підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та застосувати стосовно останнього запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту строком до 10.06.2025 включно, в межах строку досудового розслідування, та з покладенням на останнього певних обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Керуючись ст.ст. 24, 177, 181, 194, 370, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 11.04.2025, якою стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в нічний час доби строком до 10.06.2025 скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою відмовити в задоволенні клопотання слідчого СВ ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській обл. ОСОБА_9 про застосування стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Застосувати стосовно ОСОБА_7 , підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_2 .

Покласти на підозрюваного ОСОБА_7 строком до 10.06.2025 включно наступні обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:

- з`являтись за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді;

- не відлучатись із м. Одеси без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- здати на зберігання до ГУ ДМС в Одеській обл. свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України та в`їзд в Україну.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4