Справа № 462/1925/25
провадження 1-кс/462/739/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 травня 2025 року слідчий суддя Залізничного районного суду міста Львова ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , скаржника ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову слідчого від 30.06.2024 року про закриття кримінального провадження № 0000415 від 19.04.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та дії, бездіяльність слідчих ЛРУП № 2 ВП №1 та прокурорів, які здійснюють процесуальне керівництво в кримінальному провадженні №0000415 від 19.04.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

встановив:

19.03.2025 ОСОБА_3 звернулась до слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова зі скаргою на постанову слідчого від 30.06.2024 року про закриття кримінального провадження № 0000415 від 19.04.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та дії, бездіяльність слідчих ЛРУП № 2 ВП №1 та прокурорів, які здійснюють процесуальне керівництво в кримінальному провадженні №0000415 від 19.04.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Вимоги скарги обгрунтовує тим, що на неодноразові заяви на протязі від 21.08.2023р. до 19.04.2024p. про крадіжку майна - металевої конструкції паркану відомості не вносилися до ЄРДР. Витяг з ЄРДР від 19.04.2024p. № 0000415 скаржниці, на чергову вимогу, було відправлено 12.03.2025р. На Витягу відсутня будь яка інформація про правдивість бланку витягу (КОД, дата відправлення ,дата формування витягу). На даний час вона не отримала вмотивованої Постанови про закриття даного кримінального провадження за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 284 КПК України від 30.06.2024р. Про закриття Кримінального провадження скаржниці повідомлено листом слідчою ОСОБА_4 12.03.2025р. за № 84289-2025.

Зазначає, що якби була б відправлена Постанова про закриття кримінального провадження, то має бути вказаний якщо не номер постанови, то хоча б за яким вихідним номером та датою вона їй була направлена. Тому твердження, що скаржниця отримала таку постанову є безпідставними. Щоб отримати постанову про закриття кримінального провадження № 0000415 ОСОБА_3 звернулася до начальника слідчого відділу ОСОБА_5 із клопотанням 14.03.2025р. Не отримала копії постанови. З Витягу, який отримала 12.03.2025р., дізналася, що дане кримінальне провадження має правову кваліфікацію за КК України 2001р. ст. 185 ч.4,

Якщо правова кваліфікація кримінального правопорушення - крадіжки металевої конструкції паркану визначена слідчими та прокурорами за ст. 185 ч. 4, вважає, що за три місяці провести слідчі дії об`єктивно в повному обсязі, щоб оправдати осіб, які вчинили дане кримінальне правопорушення, не відповідає розумним термінам. Якщо крадіжка на суму від 3028 грн все одно буде кваліфікуватися за ч. 4 ст. 185 КК України, як тяжкий злочин, згідно внесених змін до ст. 185 у зв`язку з воєнним станом, зазначає що їй завдано майнової шкоди на суму 12.000 грн.- (6 тис. грн. вартість стовпів і 6 тис. грн. це витрата на матеріали для їх встановлення), то таке розслідування в короткий термін не може бути проведено відповідно до вимог законодавства в повному обсязі. Але оскаржити постанову про закриття даного провадження вчасно вона не змогла ,бо не отримала її на даний час.

За час, що проводилися ніби слідчі дії, скаржниця не підписала жодного протоколу, хоча за її відсутності в Україні, слідчі органи досудового розслідування мали можливість зв`язуватися зі мною через вайбер чи інші способи комунікації, чи надсилання матеріалів для підпису. Слідча ОСОБА_6 яка приїхала на її адресу один раз, від огляду місця події відмовилася і через п`ять хвилин покинула територію.

До досудового розслідування були залучені слідчі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Львівського районного управління поліції №2 відділ поліції № 1. Прокурори, які здійснювали процесуальне керівництво ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ОСОБА_11 . Призначені прокурори, які здійснювали процесуальне керівництво допустили неналежне виконання посадових обов`язків, бо не контролювали хід досудового розслідування, не забезпечили дотримання моїх прав як потерпілої та захисту моє власності там права на відшкодування

завданої кримінальним правопорушенням шкоди, в порядку передбаченим КК України.

ОСОБА_3 впевнена, що у матеріалах досудового розслідування відсутні належно оформлені докази, які б свідчили про невинуватість вказаних осіб ,бо їй для ознайомлення не надано жодного документу, як це передбачено у ст. 290 КК України. Скаржниця зазначає, що крадіжка її майна, вчинена особами, що представляють інтереси власниці ділянки гр. ОСОБА_12 за адресою Щирецька 125: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 з дружиною: є протиправним вилученням , в результаті якого їй завдана матеріальна шкода на суму 12.000грн.; вчинена за попередньою змовою осіб ,які представляють інтереси ОСОБА_12 по довіреності; призвела до знищення межових знаків, бо металеві стовпи конструкції паркану є межовими знаками, які вона встановила відповідно до своїх правовстановлюючих документів для виконання рішення суду, а за знищення межових знаків також є відповідальність, як за перешкоджання виконання рішення суду; поєднана з проникненням на її територію.

Тому їй не відомі причини оправдання осіб ,які вчинили крадіжку її майна, знищили межові знаки та створили перешкоду у виконанні рішення суду. Якщо б було ретельне вивчення рішення суду і позовних вимог ОСОБА_18 , документацій, проведені належні слідчі дії та експерименти, належно оформлені матеріали з доказуванням сторін ,допити їй тоді б було зрозумілі підстави оправдання осіб, що вчинили правопорушення.

Щодо неповідомлення її як потерпілої у кримінальному провадженні про зупинення такого вчасно.

Крім того, ОСОБА_3 в скарзі зазначає наступне. З огляду на положення ч. 4 ст. 280 КПК України, у слідчого був обов`язок надіслати копію відповідної постанови стороні їй як потерпілій, оскільки така постанова, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. З03 КПК України, може бути оскаржена до слідчого судді. Скаржниця не знала про зупинення досудового розслідування і була позбавлена можливості оскаржити відповідне рішення під час досудового розслідування в порядку ст. 303 КПК України. Разом із тим, орган правопорядку не дотримався покладених на нього обов`язків та не надіслав копії процесуальних документів, що стосувалися мене як потерпілої, а саме вчасно тим порушив моє право на захист. Обставини, що передували вчиненні кримінального правопорушення.

У 2018 році гр. ОСОБА_19 приватизувала комунальну земельну ділянку по

АДРЕСА_1 і зразу ж після цього звернулася до суду з позовною вимогою: «Усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою Позивача ОСОБА_19 шляхом зобов`язання Відповідача ОСОБА_3 перенести паркан відповідно до правовстановлюючих документів на її земельну ділянку». В резолютивній частині суд ухвалив «Позов ОСОБА_19 до ОСОБА_3 (третя особа

:Львівська міська рада) про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом перенесення огорожі задовольнити. Зобов`язати ОСОБА_3 усунути перешкоди у користуванні належною ОСОБА_19 на праві власності земельною ділянкою в АДРЕСА_1 ,кадастровий номер 0:04:017:0321 шляхом перенесення частини огорожі довжиною 41,96м. яка розташована на земельній ділянці ОСОБА_12 та частини огорожі довжиною 26.83м. яка розташована на земельній ділянці територіальної громади м. Львова на належну ОСОБА_3 земельну ділянку в АДРЕСА_2 кадастровий номер 4:017:0171. Земельна ділянка частиною якою я володію приватизована у 1997 p. У 1995 р. оформлено будинок, частина якого належить мені на праві Договору-дарування. У 2013 р. я провела реконструкцію подарованої мені частини будинку на південь від межі з ділянкою ОСОБА_12 і в 2016 р. зареєструвала. На частину ділянки у 2010 р. відповідно до Договору-дарування та Схеми поділу ділянки з будівлями був оформлений Державний акт, виготовлена Технічна документація. У 2017 р. у зв`язку із зміною поштової адреси на АДРЕСА_2 вона виготовила Технічну документацію. Після рішення суду, щоб знати як перенести паркан по правовстановлюючих документах (Державному акті) звернулася до землевпорядної фірми «Центр державного земельного кадастру», уклала договір. Геодезист фірми провів необхідні обміри та розрахунки і я отримала План меж, на якому показано, як має бути перенесений паркан і де саме, щоб відповідало Державному акту; отримала Абрис ділянки з розміщеними на ній будівлями; Акт узгодження меж, який подала до міської ради щоб узгодити межу в частині ділянки, яка межує з ділянкою комунальної власності. Земельний відділ міської ради, землевпорядник погодили межу з комунальною земельною ділянкою. На даний час державним кадастровим реєстратором ділянка покладена на Кадастрову карту відповідно до Кадастрового плану і Державного акту та надано Протокол виправлення помилок у системі координат. Відновлення меж ділянки відповідно до ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення та відновлення меж земельної ділянки в натурі проводиться відповідно до топографо геодезичних і картографічних матеріалів.

Оскільки ділянка була мені подарована а межові знаки на той час були втрачені, тому при відновленні паркану у 2018 р. відбулося його зміщення в сторону моєї ділянки. Вважаю, що позовні вимоги ОСОБА_12 були обгрунтовані а рішення суду відповідало вимогам законодавства; паркан має бути встановлений відповідно до правовстановлюючих документів. Крім цього, місце розташування паркану за правовстановлюючим документом визначено у пунктах 2.1.-2.3 «Положення про порядок влаштування огорож у м. Львові» затвердженого рішенням Львівської міськоїради за№ 834 від 09.09.2011р. у якій передбачено, що огорожі земельних ділянок необхідно влаштовувати по межі, визначених в документах на землекористування (Державним актом). Я, як громадянин, маю право на відновлення меж своєї ділянки відповідно до ЗК Статті 107. Відновлення меж 1. Основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації.

Відповідно до ЗК статті 106. Обов`язки щодо визначення спільних меж

1. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Тобто, ОСОБА_12 , яка вимагала в суду переставити паркан відповідно до моїх

правовстановлюючих документів на мою належну ділянку, стала перешкоджати його перенесенню, бо в її документації паркан має стояти там де показують зміщення ділянок. Землевпорядна фірма «Гідпроектбуд» при виготовленні Технічної документації ОСОБА_12 при приватизації комунальної ділянки не врахувала вимоги Закону України «Порядок ведення Державного земельного кадастру» п.3. в якому є вимога: У разі виявлення розбіжностей між відомостями на електронних та паперових носіях пріорітет мають відомості на паперових носіях.». Тому з документації на мою ділянку 1997р., 2009р., 2017p., 2023р. видно де місце паркану. Це підтверджено і Витягами з ДЗК Державним актом.

Коли скаржниця перенесла паркан відповідно до документації 17.08.2023р.(встановила

металеву конструкцію паркану) то особи, що представляли інтереси ОСОБА_12 спочатку 19.08.2023р. вчинили напад на її чоловіка та батьків, ображали та погрожували, а потім демонтували та викрали стовпи. Крадіжку було виявлено 21.08.2023р. про що і повідомлено заявою в поліцію. Відповідної реакції з боку працівників поліції не було, як і на наступні заяви 09.11.2023р., 02.01.2024p. 09.01.2024р., 29.01.2024р., 18.04.2024р. 11.06.2024р. У відповідях, керівник Львівського районного управління поліції відділу поліції №1 ОСОБА_20 намагався переконати ,що крадіжка - це цивільно-правові відносини, а тому вносити до ЄРДР не будуть Після звернення до Головного управління поліції, слідчого управління у Львівській обл. 17.04.2024р., щодо невнесення до ЄРДР моєї заяви про вчинення кримінального правопорушення групою осіб за вказівкою власниці земельної ділянки на АДРЕСА_1 , а саме крадіжки металевої конструкції паркану, слідча ОСОБА_6 листом від 23.04.2024p. № 659 ез /38/02-2024 повідомила, що мою заяву про вчинення кримінального правопорушення крадіжку групою осіб за вказівкою гр. ОСОБА_19 , зареєстровано В ЄРДР від 19.04.2024р. За № 0000415. Але витягу з ЄРДР не надала. На чергове клопотання надати Витяг з ЄРДР та дозволити відеофіксацію при проведенні місця огляду із залученням осіб, що вчинили крадіжку, було відмовлено. З копії Постанови від 17.06.2024р. № 9000/38/0224 слідувало, що до ЄРДР 11.06.2924р. за таким самим номером 0000415 внесені відомості про кримінальне правопорушення. Тобто, за одним і тим же номером двічі вносилися відомості до ЄРДР, але різними датами. Від слідчої ОСОБА_21 на черговий запит надати Витяг з ЄРДР, відповіді не було. Після звернення із скаргою 17.02.2025р. до Головного управління Національної поліції у Львівській обл. слідчого управління поліції, а саме до начальника слідчого управління ОСОБА_22 виявилося ,що моя заява від 18.04.2024р. таки була внесена до ЄРДР 19.04.2024р. за №0000415 і скаржниця отримала Витяг з ЄРДР на ел. пошту 12.03.2025р. З Витягу дізналася, що досудове розслідування, яке проводилося за правовою кваліфікацією ст. 185 ч.4 закрито ч.1 ст.284 КПК України п.2.

Ознайомившись з змістом Постанови про закриття кримінального провадження від 30.06.2024р. вважає, що дії слідчого, є неправомірними та порушують її законні права та інтереси щодо досудового розслідування слідчим та проведенням ним слідчих(розшукових) дій, а висновки якими обгрунтовану оскаржувану постанову є помилковими та безпідставними.

Зокрема, слідчий не врахував усі наявні та встановлені факти справи, не з`ясував усю повноту доказів, не встановив причинно-наслідковий зв`язок між діянням та наслідком. В наданій постанові скаржниця виявила багато неправдивої суперечливої інформації, а саме: у заяві про крадіжку майна вона вказала точні дані про осіб ,які причетні до крадіжки візуально знайомих їй осіб. У заяві від 16.04.2023р. відомості з якої внесені до ЄРДР за №0000415 вказала суму завданої їй шкоди у розмірі 12.000грн. Ділянка яка була приватизована у 1997p. а не у 1977p.; В абзаці де описані події 19.08.2023p. слів ОСОБА_14 перекручені та неправдиві, Для підтвердження чи спростування даної події, хто як себе вів описаному конфлікті слідча мала б витребувати в скаржниці і в ОСОБА_14 відео, Вся компанія ОСОБА_14 знімала кожне слово і кожний рух з моєї сторони на відео. Відео даної події є у мене, але слідчу це не цікавило. ОСОБА_14 , не є власницею земельної ділянки на АДРЕСА_1 , її чоловік ОСОБА_23 . Як їй відомо, є власником, ділянки на АДРЕСА_3 було придбано у частках у ОСОБА_24 1/2 частка будинку з земельною ділянкою ,що має спільну межу з її, придбала ОСОБА_25 . Іншу ОСОБА_13 з ділянкою ,що не межує з її. У 2018р. скаржниця дійсно перенесла паркан у частині межі, що межує з ділянкою, яка перебуває у комунальній власності громади міста і межа у цій частині погоджена земельним відділом міської ради і ширина ділянки від вул. Щирецької відповідає Державному акту. Цього вимагала ОСОБА_12 у своїй позовній заяві ,хоча вимог щодо перенесення паркану в цій частині межі міська рада не висувала. ОСОБА_14 і ОСОБА_12 ніколи не були власниками і не є власниками цієї частини ділянки як це описано в постанові , бо вона знаходиться в межах червоних ліній і належить до комунальної власності Львова. Не зрозумілими є показання ОСОБА_14 щодо реконструкції господарської будівлі скаржниці, яке це має відношення до крадіжки її майна та як це впливає на обставини справи. ОСОБА_14 вказує що у 2018р. міською радою було складено акт в якому вказано що вона самовільно зайняла частини земельних ділянок. Складений акт у 2018р. немає юридичної сили та правової, оскільки відповідно до cт.154 п.1 ЗК України: «Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатися здійснення власником повноважень щодо володіння, користування розпорядження належною йому земельною ділянкою». Важливо те що цим актом було встановлено ніби вона самовільно зайняла ділянку що була на той час вже давно обгороджена на карті ОСОБА_26 2015р. добре видно паркан. Дуже дивною є подання слідчою зі слів ОСОБА_14 інформації про те, що ОСОБА_14 зверталася в суд з позовними вимогами і суд розглядав ії заяви, коли вона не власник ні земельної ділянки, ні будинку на АДРЕСА_1 . Неправдивою є інформація щодо рішення, яке виніс суд. Як вказує ОСОБА_14 суд виніс рішення «демонтувати паркан та перенести відповідно до документації ОСОБА_12 та ОСОБА_14 » Так само як і слідча , це рішення трактує і виконавець ОСОБА_27 , яка не потрудилася подати в суд на його роз`яснення, не отримала від спеціаліста, якого залучила до виконавчого провадження, висновку, щодо розміщення паркану відповідно до рішення суду та її правовстановлюючих документів.

Знайшла простіший спосіб: перекинула справу до поліції і у повідомленні до поліції вказала ,що паркан не переставлено по межі з ділянкою ОСОБА_12 , але визнала, що паркан

перенесено по межі з комунальною земельною ділянкою. Тобто змінила конфігурацію ділянки скаржниці, що не відповідає її Державному акту та Технічній документації. Матеріали суду слідча не вивчала. Неправдивою є інформація щодо постійних скарг до ДОП ОСОБА_28

бо очевидно він сплутав, бо з постійними викликами до поліції на все, що я роблю на своїй ділянці зверталися Горбачики. Можна за інформацією звернутися до ДОП з вимогою надати такі заяви та до патрульної поліції про виклики і від кого, якщо це важливо для слідчих дій.

Щодо наведеної в постанові інформації, що при виїзді СОГ на ділянку вони виявили наявність стовпів, скаржниця може спростувати доказом фото ділянки , де їх немає і після крадіжки вони зникли. Але слідчу і СОГ надання такої неправдивої інформації не бентежить ,бо такий виїзд (сумнівається ,що відбувся) очевидно не оформлено протоколом та не зроблено відеофіксації.

Окрім цього, скаржниця, зазначає, що з вищезазначеної постанови про закриття кримінального провадження вбачається, що слідча ОСОБА_6 вирішила що під час проведення досудового розслідування встановлено відсутність діянні складу злочину передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, однак не обгрунтувала на підставі яких зібраних в ході досудового розслідування доказів такі висновки були зроблені, також не обгрунтовано про відсутність необхідності проведення інших слідчих дій. Слідчі органу досудового розслідування з клопотанням про надання тимчасового доступу до документів не зверталися. Проаналізувавши покази ОСОБА_14 які викладені в Постанові, можна зробити висновок, що ОСОБА_29 визнала крадіжку мого майна металевої конструкцї паркану разом з названою скаржницею групою осiб. Враховуючи все вищевикладене вважає, що слідчим зроблено помилкові висновки щодо дійсних обставин даного кримінального провадження, які суперечать чинному кримінальному та кримінально-процесуальному законодавству.

Таким чином висновки слідчого про закриття грунтуються на неповному та поверхневому досудовому розслідуванні, а постанова винесена передчасно та підлягає скасуванню. Виходячи з вищенаведеного вважає, що подана скарга підлягає задоволенню ,а постанова слідчого про закриття кримінального провадження скасуванню.

Рух справи в суді.

Протоколом автоматичного визначення слідчого судді від 19.03.2025 року для розгляду зазначеної скарги визначено слідчу суддю ОСОБА_30 (а.с. 20).

Ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 20.03.2025 року відкрито провадження у справі. (а.с. 20).

Ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 28.03.2025 року у задоволені скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого від 30.06.2024 року про закриття кримінального провадження № 0000415 від 19.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України відмовлено. (а.с. 32-34).

Постановою Львівського апеляційного суду від 24.04.2025 року, апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Ухвалу слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 28.03.2025 року скасовано, призначено справу для нового розгляду скарги. (а.с. 135-137).

Протоколом автоматичного визначення слідчого судді від 01.05.2025 року для розгляду зазначеної скарги визначено головуючого суддю ОСОБА_1 (а.с. 141).

Ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м. Львова від 02.05.2025 року прийнято справу до свого провадження. (а.с. 142-143).

Позиція осіб, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_3 скаргу підтримала, просила таку задовольнити посилаючись на викладені у ній обставини. Наполягала, що вимогою її скарги є скасування постанови про закриття кримінального провадження № 0000415 від 19.04.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, а оскарження дії, бездіяльність слідчих ЛРУП № 2 ВП №1 та прокурорів, які здійснюють процесуальне керівництво в кримінальному провадженні №0000415 від 19.04.2024 року є лише доповненням до скарги.

Представник ВП № 1 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області, будучи належним чином повідомленими про час, день та місце розгляду скарги, не з`явилися в судове засідання, на виконання ухвали слідчого судді не надали для огляду в судовому засіданні матеріали кримінального провадження № 0000415 від 19.04.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. На переконання суду, неявка представника ВП № 1 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області не перешкоджає розгляду скарги у відповідності до вимог ч. 3 ст. 306 КПК України.

Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд дійшов наступного висновку.

Застосоване судом законодавство та мотиви прийняття рішення та мотиви прийняття рішення.

Згідно статті 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України.

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Положенням ч. 2 ст. 9 КПК України визначено, що прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

У ч. 1 ст. 303 КПК України наведено вичерпний перелік випадків і суб`єктів оскарження рішень, дій чи бездіяльності сторони обвинувачення під час досудового розслідування.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора:

1) бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування;

2) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зупинення досудового розслідування - потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

3) рішення слідчого, дізнавача про закриття кримінального провадження - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником;

4) рішення прокурора про закриття кримінального провадження та/або провадження щодо юридичної особи - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження;

5) рішення прокурора, слідчого, дізнавача про відмову у визнанні потерпілим - особою, якій відмовлено у визнанні потерпілою;

6) рішення, дії чи бездіяльність слідчого, дізнавача або прокурора при застосуванні заходів безпеки - особами, до яких можуть бути застосовані заходи безпеки, передбачені законом;

7) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про відмову в задоволенні клопотання про проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій - особою, якій відмовлено у задоволенні клопотання, її представником, законним представником чи захисником;

8) рішення слідчого, дізнавача, прокурора про зміну порядку досудового розслідування та продовження його згідно з правилами, передбаченими главою 39 цього Кодексу, - підозрюваним, його захисником чи законним представником, потерпілим, його представником чи законним представником;

9) рішення прокурора про відмову в задоволенні скарги на недотримання розумних строків слідчим, дізнавачем, прокурором під час досудового розслідування - особою, якій відмовлено у задоволенні скарги, її представником, законним представником чи захисником;

10) повідомлення слідчого, дізнавача, прокурора про підозру після спливу одного місяця з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального проступку або двох місяців з дня повідомлення особі про підозру у вчиненні злочину, але не пізніше закриття прокурором кримінального провадження або звернення до суду із обвинувальним актом - підозрюваним, його захисником чи законним представником;

11) відмова слідчого, дізнавача, прокурора в задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження з підстав, передбачених пунктом 91 частини першої статті 284 цього Кодексу, - стороною захисту, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування, її представником.

Встановлений вказаною нормою перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора під час досудового розслідування, які можуть бути оскаржені до слідчого судді, є вичерпним та будь-які виключення щодо розгляду таких скарг - не допускаються.

Згідно п. 8 ч. 2 ст. 40 КПК України, слідчий уповноважений приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених ст. 284 цього Кодексу.

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно з положеннями ч. 5 ст. 40 КПК України слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог КПК України, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється.

Закриття кримінального провадження - це закінчення досудового розслідування, яке відбувається в силу наявності обставин, що виключають кримінальне провадження або за наявності підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності.

Зі змісту ст. 284 КПК України вбачається, що кримінальне провадження припиняється в силу наявності обставин, які його виключають, та чіткий перелік яких міститься в даній статті.

Прийняття рішення про закриття кримінального провадження можливе лише після всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки слідчим, прокурором показань, речей і документів, які стосуються цього провадження, у їх сукупності.

Крім того, слідчий суддя звертає увагу також на положення ст. 94 КПК України, згідно якого слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Слідчим суддею встановлено, що Відділом поліції № 1 Львівського районного управління поліції № 2 Головного управління Національної поліції у Львівській області здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000415, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 19.04.2024 за фактом звернення 18.04.2024 до ВП № 1 ЛРУП № 2 ГУНП у Львівській області із письмовою заявою ОСОБА_3 , яка просила прийняти міри до знайомих їй осіб, які на її думку, у період часу з 19.08.2023 по 21.08.2023 шляхом вільного доступу таємно викрали металеву конструкцію на її земельній ділянці на вул. Щирецька, 129а у м. Львові у вигляді 12 стовпів, чим завдали їй шкоду у сумі 6 000 грн.

Так встановлено із змісту копії постанови слідчої ОСОБА_31 від 30.06.2024, про закриття кримінального провадження № 0000415 від 19.04.2024, яка міститься у матеріалах справи, встановивши факт відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України слідча, проаналізувавши зібрані в ході проведення розслідування докази, виходила з того, що в ході досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_32 та її сім`я, мають, хоч і незаконний, однак вільний доступ до сусідньої до них земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , який вони зробили шляхом відгину встановленого паркану, виготовленого з металевих листів, який роздіялє межі двох сусідніх ділянок. Між сусідами за адресами: АДРЕСА_1 та Щирецька, 129а у м. Львові наявний конфлікт з приводу визначення меж земельної ділянки протягом тривалого часу, демонтовані стовпці, які встановлені незаконно на земельній ділянці, яка не належить ОСОБА_3 , сусідами було запропоновано заявниці забрати, відтак факт їх крадіжки не підтверджується, що свідчить про відсутність об`єктивних даних, які б давали підстави вважати, що у даному випадку має місце таємне викрадення майна.

Слідча також вказує на відсутність в органу досудового розслідування даних (будь-яких належних документів), які б підтверджували кількість та вартість викраденого майна.

Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення; винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат та інше. Відповідно до ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених ч. 2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та в установлених цим Кодексом випадках на потерпілого. Порядок збирання доказів визначений ст. 93 КПК України. Оцінка слідчим доказів відповідно до ст. 94 КПК України повинна ґрунтуватися на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження; керуючись законом, оцінювати кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 110 КПК України постанова слідчого повинна містити відомості про: зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови; мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК.

Такі засади кримінального провадження та вимоги КПК України при винесенні оскаржуваної постанови слідчим виконані в повній мірі.

З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що досудове рослідування проведено ретельно, повно і в цілому було ефективним. Були зібрані і досліджені всі виявлені докази, встановлені і допитані особи, що, які могли мати інформацію щодо розслідуваних подій; проведені всі необхідні дослідження. З тексту постанови вбачається, що вона достатньо мотивована, в ній проведено аналіз і надано оцінку зібраним у справі доказам в їх сукупності та в співставленні з нормами законодавства з точки зору кримінального права. Висновки слідчого за результатами оцінки доказів відповідають дійсному змісту доказів в їх сукупності. Слідчим зроблені відповідні висновки про відсутність складу злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

При цьому слідчим застосовувалась належна процедура, вчинялись необхідні слідчі (розшукові) дії, а встановлені на підставі здобутих доказів обставини співставлялись зі складом кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. В оскаржуваній постанові слідчий навів ретельний аналіз отриманих доказів, послався на прийняті ним процесуальні рішення і зіставивши встановлені ним фактичні обставини, дійшов вірного висновку про відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України через відсутність складу кримінального правопорушення.

При цьому суд вважає таким, що не заслуговує на увагу і не могло вплинути на прийняття об`єктивного рішення слідчим твердження скаржника про те, що слідчий не взяв до уваги докази скаржника.

Також необґрунтованим є твердження про те, що слідчими та прокурорами які здійснювалися процесуальне керівництво не було проведено належним чином слідчих дій. Таке твердження є припущенням і суб`єктивною думкою яке, не ґрунтується на фактах. Заявник не пропонує та не вказує, які слідчі дії слід провести в разі відновлення досудового розслідування, а фактично просить проводити повторне розслідування за її участі.

Оскаржуючи до суду дії, бездіяльність слідчих ЛРУП № 2 ВП №1 та прокурорів, які здійснюють процесуальне керівництво в кримінальному провадженні №0000415 від 19.04.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, не конкретизує які дії або бездіяльність є на її думку неправильними, а висловлює незгоду взагалі з процесуальною діяльністтю та процесуальними висновками посадових осіб у вказаній справі.

За таких обставин скарга є необґрунтованою. Наведені в ній мотиви ґрунтуються на невірному трактуванні закону, містять поверхову суб`єктивну оцінку проведених слідчих дій, зібраних доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п. 29).

Виходячи з викладеного вище, у суду відсутні підстави для задоволення вище наведеної скарги, скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого від 30.06.2024 року про закриття кримінального провадження № 0000415 від 19.04.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та дії, бездіяльність слідчих ЛРУП № 2 ВП №1 та прокурорів, які здійснюють процесуальне керівництво в кримінальному провадженні №0000415 від 19.04.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Керуючись ст. 303-307 КПК України, слідчий суддя, -

постановив:

У задоволені скарги ОСОБА_3 на постанову слідчого від 30.06.2024 року про закриття кримінального провадження № 0000415 від 19.04.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та дії, бездіяльність слідчих ЛРУП № 2 ВП №1 та прокурорів, які здійснюють процесуальне керівництво в кримінальному провадженні №0000415 від 19.04.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України відмовити.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня отримання її копії безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Слідчий суддя (підпис). З оригіналом згідно.

Слідчий суддя: