Справа № 451/960/25
Провадження № 1-кп/451/111/25
ВИРОК

іменем України

19 червня 2025 року місто Радехів

Радехівський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді - ОСОБА_1

секретар с/з - ОСОБА_2

Справа № 451/960/25

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Радехів матеріали кримінального провадження № 0000063 від 26.05.2025 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шайноги Радехівського району Львівської області, громадянина України, із середньою освітою, не одруженого, офіційно не працюючого, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше судимого 28.02.2025 вироком Радехівського районного суду Львівської області за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі із застосуванням ст. 75 КК України 2 роки іспитового строку,

у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, -

за участю прокурора ОСОБА_4 , обвинуваченого ОСОБА_3 , потерпілого ОСОБА_5 , представника потерпілого ОСОБА_6

в с т а н о в и в:

Обвинувачений ОСОБА_3 26.05.2025 близько 10.00 год. перебуваючи в приміщенні житлового будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2 під час словесного конфлікту із потерпілим ОСОБА_5 , умисно наніс останньому один удар кулаком лівої руки в обличчя, спричинивши тілесні ушкодження у вигляді садна в ділянці брови справа по боковій поверхні та садно у виличній ділянці справа, які за ступенем тяжкості відносяться до легкого тілесного ушкодження.

Таким чином, ОСОБА_3 вчинив проступок, передбачений ч.1 ст. 125 КК України - умисне легке тілесне ушкодження.

У судовому засіданні обвинувачений свою вину в інкримінованому йому проступку визнав повністю та беззастережно, підтвердивши суду такі встановлені фактичні обставини як дата, час, місце, спосіб і наслідки вчиненого ним проступку. Показав, що 26.05.2025 близько 10.00 год. перебував у себе вдома у житловому будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2 , до них із співмешканкою зайшов потерпілий ОСОБА_5 , між ними виник словесний конфлікт, після чого він наніс потерпілому один удар кулаком лівої руки в обличчя, спричинивши йому тілесні ушкодження. У вчиненому розкаюється, обставини викладені в обвинувальному акті визнає в повному обсязі. Просить суворо не карати, не позбавляти волі, просив пробачення у потерпілого.

Потерпілий в судовому засіданні показав, що дійсно 26.05.2025 близько 10.00 год. перебував у житловому будинку, що знаходиться в АДРЕСА_2 за місцем проживання обвинуваченого, між ним та обвинуваченим виник словесний конфлікт, останній безпричинно наніс йому один удар кулаком лівої руки в обличчя, спричинивши йому тілесні ушкодження у вигляді садна в ділянці брови справа по боковій поверхні та садно у виличній ділянці справа. На запропоноване прокурором покарання обвинуваченому погоджується, пробачення від обвинуваченого не приймає і не вірить у його каяття.

Представник потерпілого підтримав позицію потерпілого та прокурора.

Дослідження інших доказів щодо тих обставин матеріалів кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_3 , які ніким не оспорюються, судом за згодою учасників судового провадження та на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України визнано недоцільним. Судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст фактичних обставин пред`явленого йому обвинувачення, сумнівів у добровільності його позиції немає, а також сторонам роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Висновок суду щодо доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому проступку грунтується на даних у судовому засіданні показаннях самого обвинуваченого, яким суд надає віри, оскільки такі є послідовними, логічними, не містять суперечностей, а тому не викликають у суду сумніву щодо їх правдивості, а також поясненнями потерпілого.

Таким чином, суд вважає доведеною винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні легкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_5 , а тому його дії кваліфікуються за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Призначаючи обвинуваченому покарання суд враховує, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 125 КК України класифікується як кримінальний проступок.

Обставиною, яка пом`якшує покарання є щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину, обставиною, яка обтяжує покарання є вчинення кримінального правопорушення повторно та щодо особи похилого віку.

Крім того, призначаючи обвинуваченому покарання, суд враховує, що відповідно до ч. ч. 1, 4, 5 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. Остаточне покарання за сукупністю вироків, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 78 КК України, у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Вказане узгоджується з позицією Верховного суду у постанові від 26.05.2020 року у справі № 243/2528/19, де вказано, що звільненню від відбування покарання з випробуванням (ст. 75 КК України) засудженого, який вчинив новий злочин відбуття покарання за попереднім вироком, має передувати визначення остаточного покарання за сукупністю вироків (ст. 71 КК України). Якщо за один із злочинів засудженому призначено основне покарання у виді штрафу або позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, які відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України не підлягають складанню з іншими видами покарань та виконуються самостійно, то звільнення від відбування іншого покарання з випробуванням (ст. 75 КК України), яке входить у сукупність вироків, є неприпустимим.

Так, відповідно до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами покарання»: «За сукупністю вироків (ст. 71 КК України) покарання призначається, коли засуджена особа до повного відбування основного чи додаткового покарання вчинила новий злочин, а також коли новий злочин вчинено після проголошення вироку, але до набрання ним законної сили.

При застосуванні правил ст. 71 КК України судам належить враховувати, що остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим, ніж покарання, призначене за новий злочин, і ніж невідбута частина покарання за попереднім вироком.

Призначаючи покарання за кількома вироками, суд повинен визначити вид і розмір основного й додаткового покарань за знову вчинений злочин (злочини), а потім повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком із посиланням на ст. 71 КК України».

Досліджуючи особу ОСОБА_3 встановлено, що він судимий 28.02.2025 вироком Радехівського районного суду Львівської області за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки. Вказане покарання не відбуте.

Разом з тим, судом встановлено, що 26.05.2025 ОСОБА_3 скоїв кримінальний проступок, тобто в період іспитового строку.

Вирішуючи питання призначення покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 50, 65 КК України, враховується ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, який є кримінальним проступком, особу обвинуваченого, який раніше судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем фактичного мешкання характеризується посередньо.

Таким чином, враховуючи наведені обставини в їх сукупності, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_3 покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, остаточне покарання призначити за сукупністю вироків, з урахуванням вироку Радехівського районного суду Львівської області від 28.02.2025.

Саме такий вид та розмір покарання буде необхідним, справедливим та достатнім для виправлення обвинуваченого, сприятиме перевихованню та попередженню вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов не заявлений.

Витрати на залучення експерта, речові докази відсутні.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 не обирався, підстав для обрання відносно обвинуваченого запобіжного заходу не вбачається.

Керуючись ст. ст. 370, 373, 374 КПК України, суд -

ухвалив :

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень.

На підставі ч. 1 ст.71 КК України, до призначеного за даним вироком покарання, повністю приєднати невідбуте покарання за вироком Радехівського районного суду Львівської області від 28.02.2025 у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, і призначити ОСОБА_3 остаточне покарання, за сукупністю вироків, у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень, який виконувати самостійно та у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Основне покарання у виді штрафу у розмірі 50 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) гривень, визначене у даному вироку, виконувати самостійно.

До вступу вироку в законну силу запобіжний захід ОСОБА_3 не обирати.

Початок строку відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років обвинуваченому ОСОБА_3 обчислювати з дня фактичного затримання.

Вирок відповідно до ст. 532 КПК України набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення, шляхом подачі апеляції через Радехівський районний суд Львівської області.

Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 статті 349 КПК України.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Вирок виготовлено в одному примірнику в нарадчій кімнаті.

Головуючий суддяОСОБА_7