Провадження 11-кп/824/3658/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

22 травня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий), ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого (в режимі відеоконференцзв`язку) ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві кримінальне провадження № 0001553 від 04.05.2024 за апеляційною скаргою заступника керівника Київської міської прокуратури ОСОБА_8 на вирок Святошинського районного суду міста Києва від 29 січня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Вироком Святошинського районного суду міста Києва від 29 січня 2025 року,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Миньківці Славутського району Хмельницької області, одруженого, маючого середню освіту, непрацюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 18.07.2024 вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області за ч.1 ст.309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік;

- 08.10.2024 вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області за ч.4 ст.185, ч.1 ст.357, ч.1 ст.190 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, засуджено:

за ч. 1 ст. 308 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки;

за ч. 2 ст. 308 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 1 (один) місяць з конфіскацією всього рухомого майна;

за ч. 1 ст. 318 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік;

за ч. 2 ст. 318 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки;

на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначено ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць з конфіскацією всього рухомого майна;

на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворих покарань, призначених вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.07.2024 та вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 08.10.2024, більш суворим, призначеним даним вироком, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць з конфіскацією всього рухомого майна;

вирішене питання про речові докази та процесуальні витрати.

Відповідно до вироку, ОСОБА_7 , страждаючи на психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання опіоїдів, перебуваючи на лікуванні - замісній підтримувальній терапії, в ТОВ «Українська клініка трансформації» та отримуючи для прийому лікарський засіб, що містить наркотичний засіб, обіг якого обмежений - метадон, дізнавшись про спрощений порядок функціонування програми замісної терапії та відсутність єдиної бази пацієнтів, умисно, шляхом шахрайства, з метою подальшого неконтрольованого використання наркотичних засобів, звернувся до ТОВ «АЙСБЕРГМЕД» та уклав угоду про отримання медичних послуг, де засвідчив, що не перебуває на момент звернення на лікуванні у іншому закладі. У подальшому, 05.03.2024 ОСОБА_7 , отримав від лікаря електронний рецепт на право одержання в аптечних закладах лікарського засобу, що містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, для прийому в домашніх умовах. Після чого, використовуючи вказаний рецепт придбав 40 таблеток лікарського засобу «Метадон-ЗН 25 мг», який містить у своєму складі метадон, обіг якого обмежено.

Крім того, у період з 15 березня 2024 року по 19 червня 2024 року, ОСОБА_7 , продовжуючи проходити замісну підтримуючу терапію в ТОВ «Українська клініка трансформації», з метою незаконного заволодіння наркотичним засобом, шляхом шахрайства, умисно, повторно, звернувся до ТОВ «АЙСБЕРГМЕД» та уклав угоду про отримання медичних послуг, де засвідчив, що не перебуває на момент звернення на лікуванні у іншому закладі. У подальшому, ОСОБА_7 , отримавши від лікаря електронний рецепт на право одержання в аптечних закладах лікарського засобу, що містить наркотичний засіб, обіг якого обмежено - метадон, для прийому в домашніх умовах. Після чого, використовуючи вказаний рецепт придбав 40 таблеток лікарського засобу «Метадон-ЗН 25 мг», який містить у своєму складі метадон, обіг якого обмежено.

В апеляційній скарзі прокурора указано на незаконність вироку у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. В обгрунтування доводів скарги указав на те, що поза увагою суду першої інстанції залишилися дані про підвищений рівень суспільної небезпеки дій ОСОБА_7 , які виразились у систематичному незаконному використанні незаконно одержаних документів, які дають право на отримання наркотичних засобів та заволодіння наркотичними засобами шляхом шахрайства. Крім того вказав на те, що під час призначення остаточного покарання за правилами ч. 4 ст. 70 КК України суд безпідставно застосував принцип поглинення покарань, що в даному випадку є неприпустимим. Згідно з п. 23 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 24.10.2003, якщо особа, звільнена від покарання з випробуванням, вчинила інший злочин до ухвалення вироку у першій справі, поглинення чи складання покарань не допускається, і кожен вирок має виконуватись окремо. Проте суд приєднав покарання, призначене за вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.07.2024, яким ОСОБА_7 було засуджено за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік із звільненням від його відбування з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком 1 рік. Крім того, суд першої інстанції не призначив обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, передбачене санкцією ч. 2 ст. 308 КК України, як обов`язкове, посилаючись на те, що вчинення ним зазначеного кримінального правопорушення не було пов`язане з його службовим становищем. Враховуючи викладене, обвинуваченому слід призначити за ч. 2 ст. 308 КК України додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати посади або займатися діяльністю на підприємствах, установах та організаціях будь-якої форми власності, пов`язані з обліком чи доступом до наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів. Окрім цього, судом помилково призначено обвинуваченому ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 308 КК України додаткове покарання у вигляді конфіскації всього рухомого майна, посилаючись на корисливий мотив вчинення злочину. Також в обвинувальному акті у цьому кримінальному провадженні ОСОБА_7 не інкримінувалося вчинення кримінальних правопорушень з корисливих мотивів. Таким чином, застосування судом у цьому випадку додаткової міри покарання у виді конфіскації майна, яке передбачено ч. 2 ст. 308 КК України, є помилковим. Просив вирок скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання:

за ч. 1 ст. 308 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

за ч. 2 ст. 308 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 років і 1 місяць із позбавленням права обіймати посади або займатися діяльністю на підприємствах, установах та організаціях будь-якої форми власності, пов`язані з обліком чи доступом до наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, строком на 3 роки;

за ч. 1 ст. 318 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік;

за ч. 2 ст. 318 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки;

на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш сурового покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 покарання виді позбавлення волі на строк 5 років і 1 місяць із позбавленням права обіймати посади або займатися діяльністю на підприємствах, установах та організаціях будь-якої форми власності, пов`язані з обліком чи доступом до наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, строком на 3 роки;

на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначених цим вироком та вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 08.10.2024, остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років із позбавленням права обіймати посади або займатися діяльністю на підприємствах, установах та організаціях будь-якої форми власності, пов`язані з обліком чи доступом до наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, строком на 3 роки. Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.07.2024 стосовно ОСОБА_7 виконувати самостійно.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, який апеляційну скаргу прокурора підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити;

обвинуваченого, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги прокурора, просив вирок залишити без зміни;

вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Висновки суду першої інстанції щодо обставин кримінального провадження, доказів щодо яких судом першої інстанції, за згодою учасників судового розгляду не досліджувались і щодо яких не надійшло апеляційних скарг, апеляційним судом не перевірялися. Підстав для виходу за межі апеляційної скарги, відповідно до положень ч. 2 ст. 404 КПК України, колегія суддів не знаходить.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора в частині неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання, то вони ґрунтуються на вимогах закону.

Відповідно до вироку, призначивши обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років і 1 (один) місяць з конфіскацією всього рухомого майна та застосувавши при призначенні покарання в порядку ч. 4 ст. 70 КК України принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначених за даним вироком та вироком Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.07.2024 і вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 08.10.2024, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.07.2024, яким призначене покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік та звільнено від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України з іспитовим строком на 1 рік підлягав до самостійного виконання. Призначаючи покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, суд не вправі змінювати покарання, призначене попереднім (першим) вироком за окреме кримінальне правопорушення. Призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 4 ст. 70 КК України має ряд особливостей, одна з яких полягає в тому, що в разі, коли особа засуджується до покарання, яке належить відбувати реально, а за наступним вироком звільняється від відбування покарання з випробуванням, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Щодо доводів апеляційної скарги про необґрунтоване призначення обвинуваченому додаткового покарання у виді конфіскації майна, то колегія суддів вважає їх обґрунтованими.

За змістом ч. 1 і 2 ст. 65 КК України при призначенні покарання судом враховується ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 КК України, конфіскація майна призначається за тяжкі та особливо тяжкі корисливі злочини, а також за злочини проти основ національної безпеки України та громадської безпеки незалежно від ступеня їх тяжкості і може бути призначена лише у випадках, спеціально передбачених в Особливій частині цього Кодексу.

Як вбачається із вироку, злочини, за які ОСОБА_7 засуджено цим вироком, не є корисливими, при їх вчиненні корисливий мотив був відсутній, що вказує на неможливість призначення обвинуваченому покарання у виді конфіскації майна. У зв`язку з цим вирок у частині призначення цього покарання підлягає зміні.

Суд першої інстанції, визнавши ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 308 КК України, не призначив останньому додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 308 КК України, при цьому не навів жодних мотивів такого рішення, на що звернуто увагу в апеляційній скарзі прокурора.

Водночас санкція ч. 2 ст. 308 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до десяти років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна.

Отже, додаткове покарання у вигляді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю є передбаченим санкцією зазначеної норми та підлягає застосуванню судом у разі постановлення обвинувального вироку, за відсутності обґрунтованих підстав для його незастосування, які у вироку суду першої інстанції не наведені.

Наведене, на переконання колегії суддів, залишилося поза належною увагою суду першої інстанції, який, всупереч приписам ст. 55 Кримінального кодексу України, не застосував обов`язкове додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, передбачене ч. 2 ст. 308 КК України, що, у свою чергу, свідчить про незастосування судом закону України про кримінальну відповідальність.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано при застосовані положень ч. 4 ст. 70 КК України, застосований принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим. Підстав для зміни застосування цього принципу відповідно до вимог апеляційної скарги прокурора колегія суддів не вбачає.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що вирок Святошинського районного суду міста Києва від 29 січня 2025 року щодо ОСОБА_7 в частині призначеного покарання підлягає скасуванню, у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність із постановленням нового вироку, а апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Святошинського районного суду міста Києва від 29 січня 2025 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити у цій частині новий вирок.

ОСОБА_7 призначити:

за ч. 1 ст. 308 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки;

за ч. 2 ст. 308 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років і 1 місяць із позбавленням права обіймати посади або займатися діяльністю на підприємствах, установах та організаціях будь-якої форми власності, пов`язані з обліком чи доступом до наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, строком на 3 роки, без конфіскації майна;

за ч. 1 ст. 318 КК України покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік;

за ч. 2 ст. 318 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки;

на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш сурового покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 покарання виді позбавлення волі на строк 5 років і 1 місяць із позбавленням права обіймати посади або займатися діяльністю на підприємствах, установах та організаціях будь-якої форми власності, пов`язані з обліком чи доступом до наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, строком на 3 роки, без конфіскації майна;

на підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного вироком Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 08.10.2024, більш суворим, призначеним даним вироком, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років і 1 місяць із позбавленням права обіймати посади або займатися діяльністю на підприємствах, установах та організаціях будь-якої форми власності, пов`язані з обліком чи доступом до наркотичних засобів, психотропних речовин або їх аналогів, строком на 3 роки, без конфіскації майна.

Вирок Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18.07.2024 стосовно ОСОБА_7 виконувати самостійно.

У решті вирок Святошинського районного суду міста Києва від 29 січня 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений до Верховного Суду протягом трьох місяців із моменту проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_7 протягом того ж часу з моменту вручення йому копії вироку.

СУДДІ

____________ _______________ ______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4