Номер провадження: 11-сс/813/832/25
Справа № 522/7827/25 1-кс/522/2570/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі:

головуючий суддя ОСОБА_2

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7 ,

особа, стосовно якої вирішується питання ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисникаОСОБА_9 та захисника ОСОБА_7 , які діють в інтересах особи, стосовно якої вирішується питання ОСОБА_8 , на ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційного арешту) відносноОСОБА_8 ( ОСОБА_10 ),-

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення.

Оскаржуваною ухвалою було задоволено клопотання керівника Приморської окружної прокуратури міста Одеси ОСОБА_11 та застосовано відносно ОСОБА_8 ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , екстрадиційний арешт строком на 60 діб, до прийняття рішення про видачу та фактичної передачі компетентним органам Республіки Австрія.

Рішення слідчого судді мотивоване тим, що надійшов запит Федеративного міністерства юстиції Республіки Австрія про видачу ОСОБА_8 ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 278 абз. 1 StGB, ст. 165 (1) (1), (4) першого та другого абзаців StGB, ст. 164 абз. 1 та 3 StGB, ст. 223 абз. 2 StGB Кримінального кодексу Республіки Австрія, що свідчить про наявність підстав для застосування екстрадиційного арешту. При цьому, враховуючи те, що ОСОБА_8 не має міцних соціальних зав`язків на території України, свідчать про наявність ризиків того, що останній у випадку обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, може переховуватись від правоохоронних органів України чи перешкоджати його видачі у випадку задоволення компетентними органами України запиту про видачу.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

На вказану ухвалу захисник ОСОБА_9 , яка діє в інтересахособи, стосовно якої вирішується питання ОСОБА_8 , подала апеляційну скаргу, в якій вказують на те, що ухвала суду першої інстанції винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права з огляду на наступне:

- клопотання не містить результатів екстрадиційної перевірки, що свідчить про порушення ч. 2 ст. 584 КПК України;

- клопотання прокурора не містять доказів щодо обставин, які б свідчили про те, що заявлені ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися або з`явилися нові ризики, які б виправдовували тримання останнього під вартою;

- ОСОБА_8 має стійки соціальні зв`язки в Україні, постійно на законних підставах проживає на території України, має зареєстроване місце проживання, перебуває у шлюбі, виховує неповнолітніх дітей, має постійне місце працевлаштування та джерело доходу. Це свідчить про відсутність ризику переховування від органів досудового розслідування чи суду.

Посилаючись на викладене захисник просить ухвалу Приморського районного суду від 11 квітня 2025 року змінити та застосувати до ОСОБА_8 ( ОСОБА_10 ), запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою

Не погодившись із зазначеною ухвалою слідчого судді, захисник ОСОБА_7 , який діє в інтересах особи, стосовно якої вирішується питання ОСОБА_8 , подав апеляційну скаргу, в якій звертає увагу на те, що слідчий суддя допустив неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону і, оскільки залишилися недослідженими обставини, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення, що відповідно до п.п. 1, 3 ч.1 ст. 409 КПК України, є підстави для скасування судового рішення, зокрема зазначає наступне:

- слідчий суддя у порушення вимог ч.5 ст.584, ч.4 ст.29, ч.4 ст.376, ч.1 ст.405 КПК перекладача не залучив, не вручив ОСОБА_8 судове рішення, якими закінчив судовий розгляд по суті, у перекладі на його рідну мову, що значно знизило ефективність його захисту в суді та можливість подати особисто апеляційну скаргу;

- в оскаржуваній ухвалі слідчий суддя взагалі не надав оцінки долученим захисником документів, що, на мою думку, підтверджують наявність обставин, які гарантують запобігання втечі особи та забезпечення у подальшому її видачі. ОСОБА_8 легально перебуває на території України без малого 9 років, одружений на громадянці України ОСОБА_12 , документований посвідкою на постійне проживання строком дії до 13.09.2032, має на утриманні одного неповнолітнього та двох малолітніх дітей в Грузії, котрим допомагає матеріально, офіційно працевлаштований водієм, приймає участь в діяльності ТзОВ ,,Автосервіс-Комфорт,, та ТзОВ ,,ТЕК ,, ОСОБА_13 ,, (обидва - Україна, м. Одеса), позитивно характеризується як по колишньому, так і по сьогоднішньому місцю проживання, є волонтером, що вносить значний вклад в матеріально-технічне забезпечення ЗСУ, численну кількість разів перетинав кордон без жодних проблем, що підтверджується оглядом його паспорта;

- ОСОБА_8 виразив готовність добровільно прибути з адвокатом до компетентних органів Республіки Австрія, оскільки впевнений що подання його в міжнародний розшук є якимось непорозумінням і на території Австрії він ніколи не був, що підтверджується відмітками прикордонників у його паспортному документі;

- ОСОБА_8 має статус обвинуваченого в рамках кримінального провадження № 0004390 від 17.08.2019 року, що перебуває на розгляді Приморського районного суду м. Одеси (справа № 522/17158/20), більше 4-х з половиною років. В рамках вказаного кримінального провадження до ОСОБА_8 було застосовано з 21.08.2020 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, умови якого арештованим було дотримано повністю, а з 02.10.2020 року, останній перебуває без жодних процесуальних обов`язків та добровільно з`являється на судові засідання. У розшук уповноваженими органами України ОСОБА_8 оголошений ніколи не був, в арешті його майна судом було відмовлено;

- твердження прокурора про те, що ОСОБА_8 не проживає за адресою, до котрої вибув із ДУ «Львівська установа виконання покарань № 19» (вул. Чкалова, 1к, с. Настасіївка, Миколаївський район, Одеська область), після чого розшукувався поліцією, є неспроможними, оскільки зазначена адреса є його адресою реєстрації, а фактичне проживання було за адресою: АДРЕСА_1 , а потім за адресою: АДРЕСА_2 , про що достовірно було відомо як правоохоронним органам Львівщини, так і Одеської області. ОСОБА_8 добровільно прибув до поліції 08.04.2025 року, де і був затриманий;

-у клопотанні прокурора та ухвалі суду зазначено що особа притягається до кримінальної відповідальності у справі № 522/17158/20, що є підстав для відстрочення фактичної передачі особи, а тому застосування до ОСОБА_8 досудового обмеження свободи на даний час є передчасним та недоцільним.

На підставі викладеного, захисник просить скасувати оскаржувану ухвалу та застосувати ОСОБА_8 запобіжний захід, не пов`язаний із триманням під вартою (екстрадиційним арештом), а саме: цілодобовий домашній арешт за фактичним місцем проживання - ( АДРЕСА_2 ) з носінням електронного засобу контролю.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: доповідь судді-доповідача; пояснення особа, стосовно якої вирішується питання та його захисника, які підтримали вимоги апеляційних скарг та вважали за доцільне застосувати до ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту; доводи прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційних скарг, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Частиною другою ст. 19 Конституції України встановлено обов`язок органів державної влади та органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 1 КПК України передбачено, що порядок кримінального провадження на території України визначається лише кримінальним процесуальним законодавством України, яке складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ст. 2 КПК завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Недотримання належної правової процедури тягне за собою порушення гарантованого кожному ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) права на справедливий суд.

Під час апеляційного перегляду ухвали слідчого судді встановлено, що зазначені вимоги закону ним були дотримані у повному обсязі.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 541 КПК України видача особи (екстрадиція) це видача особи державі, компетентними органами якої ця особа розшукується для притягнення до кримінальної відповідальності або виконання вироку. Екстрадиція включає: офіційне звернення про встановлення місця перебування на території запитуваної держави особи, яку необхідно видати, та видачу такої особи; перевірку обставин, що можуть перешкоджати видачі; прийняття рішення за запитом; фактичну передачу такої особи під юрисдикцію запитуючої держави.

Порядок розгляду слідчим суддею клопотання про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до вирішення питання про її видачу (екстрадиційного арешту) та порядок застосування такого запобіжного заходу регламентований ст. 584 КПК України.

Згідно з вищевказаною нормою, після надходження запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи за дорученням або зверненням центрального органу України прокурор звертається з клопотанням про її екстрадиційний арешт до слідчого судді за місцем тримання особи під вартою.

Разом із клопотанням на розгляд слідчого судді подається копія запиту компетентного органу іноземної держави про видачу особи (екстрадицію), засвідчена центральним органом України, документи про громадянство особи та наявні матеріали екстрадиційної перевірки. Матеріали, що подаються слідчому судді, мають бути перекладені державною мовою або іншою мовою, передбаченою міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 4 ст. 584 КПК України, при вирішенні питання про застосування екстрадиційного арешту слідчий суддя керується процесуальним законом України та міжнародним договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.

Згідно ч. ч. 7, 8, 10, 11 ст. 584 КПК України, після одержання клопотання слідчий суддя встановлює особу, пропонує їй зробити заяву, перевіряє запит про видачу та наявні матеріали екстрадиційної перевірки, вислуховує думку прокурора, інших учасників.

При розгляді клопотання слідчий суддя не досліджує питання про винуватість та не перевіряє законність процесуальних рішень, прийнятих компетентними органами іноземної держави у справі стосовно особи, щодо якої надійшов запит про видачу.

Екстрадиційний арешт застосовується до вирішення питання про видачу особи (екстрадицію) та її фактичної передачі, але не може тривати більше дванадцяти місяців.

У межах строку екстрадиційного арешту слідчий суддя суду, в межах територіальної юрисдикції якого особа перебуває під вартою, за клопотанням прокурора не рідше одного разу на два місяці перевіряє наявність підстав для подальшого тримання особи під вартою або її звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 587 КПК України екстрадиційна перевірка обставин, що можуть перешкодити видачі особи, проводиться центральним органом України або за його дорученням чи зверненням - відповідною регіональною прокуратурою.

Згідно з матеріалами клопотання, ухвалою Жовківського районного суду Львівської області від 11.10.2024 року до ОСОБА_8 застосовано тимчасовий арешт, яка ухвалою Львівського апеляційного суду від 28.10.2024 року скасовано.

До Офісу Генерального прокурора надійшов запит Федеративного міністерства юстиції Республіки Австрія про видачу ОСОБА_8 ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , для притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ст. 278 абз. 1 StGB, ст. 165 (1) (1), (4) першого та другого абзаців StGB, ст. 164 абз. 1 та 3 StGB, ст. 223 абз. 2 StGB Кримінального кодексу Республіки Австрія.

Відповідно до матеріалів запиту про видачу злочин, за який притягується до кримінальної відповідальності ОСОБА_8 ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , є екстрадиційним, оскільки передбачає покарання на строк більше одного року позбавлення волі.

Строк давності для притягнення до кримінальної відповідальності за вказане кримінальне правопорушення не закінчився.

09.04.2025 року ОСОБА_8 ( ОСОБА_10 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , було затримано у порядку ст.ст. 208, 582 КНК України, оскільки вказана особа перебуває у міжнародному розшуку за «Червоним» оповіщенням (розшук з метою подальшого затримання та арешту) Case - №2024/36025-1 (File 2024/36024).

Колегією суддів встановлено, що слідчий суддя, перевіряючи законність та обґрунтованість клопотання прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційний арешт), належним чином дослідив матеріали клопотання та додані до нього докази, та дійшов обґрунтованого висновку про необхідність обрання ОСОБА_8 виняткового виду запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Апеляційний суд приймає до уваги посилання захисників щодо наявності у ОСОБА_8 міцних соціальних зав`язків офіційно працевлаштований, одружений із громадянкою України, має посвідку на постійне місце проживання в України, позитивно характеризується за місцем праці та проживання, є волонтером, однак, зазначене не є настільки переконливими обставинами, що могли б знизити встановлений ризик, передбачений ст.177 КПК України, до маловірогідного чи до його виключення. При цьому, КПК не вимагає доказів того, що при застосуванні більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) особа порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена ч.1 ст.177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це у конкретному кримінальному провадженні у майбутньому. У свою чергу, ОСОБА_8 напротязі 9 років неодноразово перетинав державний кордон, останній раз був затриманий під час здійснення прикордонного контролю при перевірці документів для виїзду з України, що свідчить про спроможність останнього переховуватись як на території України, так і за її межами; Приморським районним судом м. Одеси здійснюється судовий розгляд обвинувального акту за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 186 КК України, все це показує неможливість розумної довіри до

ОСОБА_14 огляду на викладене та враховуючи, встановлений ризик, передбачений ст.177 КПК України, ту обставину, що ОСОБА_8 не є громадянином України, із заявою про визнання біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту не звертався, перебуває у міжнародному розшуку правоохоронних органів іноземної держави, інкримінований йому злочин за законодавством України є екстрадиційним, строки давності притягнення його до кримінальної відповідальності за вчинення злочину, відповідно до ст.49 КК України, не закінчились, діяння, вчинення яких інкримінується згаданій особі, не належать до військових злочинів і не мають політичного характеру, за законодавством України кваліфікується за ст. 198 КК України, слідчий суддя дійшов до обґрунтованого висновку про застосування до ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, з чим погоджується колегія суддів.

Доводи апеляційної скарги про порушення права на захист з підстав незалучення перекладача, ретельно перевірялися під час апеляційного розгляду, проте не знайшли свого підтвердження.

Забезпечення права на захист підозрюваного, обвинуваченого, засудженого і виправданого у кримінальному провадженні одна з найважливіших гарантій захисту прав і свобод людини та громадянина, закріплених ст. 59, ст. 63 ч. 2, ст. 129 ч. 3 п. 5 Конституції України та міжнародними актами, які є частиною національного законодавства щодо прав людини і основоположних свобод (ст. 11 Загальної декларації прав людини; ст. 14 ч. 3 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права; ст. 6 ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Згідно зі ст. 29 КПК України кримінальне провадження здійснюється державною мовою. Сторона обвинувачення, слідчий суддя та суд складають процесуальні документи державною мовою. Особі повідомляється про підозру у вчиненні кримінального правопорушення державною мовою або будь-якою іншою, якою вона достатньо володіє для розуміння суті підозри у вчиненні кримінального правопорушення.

Суд, забезпечують учасникам кримінального провадження, які не володіють чи недостатньо володіють державною мовою, право давати показання, заявляти клопотання і подавати скарги, виступати в суді рідною мовою або іншою, якою вони володіють, користуючись у разі необхідності послугами перекладача в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Участь перекладача у кримінальному провадженні зумовлено конституційною засадою рівності перед законом і судом (ч. 2 ст. 24 Конституції України) та положеннями ст. 10 КПК України, згідно з якою, серед іншого, не може бути привілеїв чи обмежень у процесуальних правах, передбачених цим Кодексом, за мовною ознакою.

Рівень розуміння і спілкування, за якого виникає право на безоплатну допомогу перекладача, залежить від фактичних обставин, з огляду на цей рівень визначається обсяг необхідної «допомоги». Загалом обвинувачений повинен бути у змозі самостійно або за допомогою перекладача розуміти, що відбувається під час розгляду справи, і брати участь у розгляді такою мірою, що забезпечувала би його право на справедливий суд.

Отже, перекладач необхідний у кримінальному процесі, якщо особа не розуміє або не розмовляє мовою судочинства в обсязі, достатньому для розуміння перебігу судового процесу та участі у розв`язанні питання, яке для неї мало вирішальне значення, або особа за рівнем володіння мовою не здатна на ведення свого захисту та висувати на розгляд суду свою версію без допомоги перекладача.

Розуміння зазначених обставин не стосується правового механізму здійснення захисту, оскільки перекладач надає мовно-комунікативну, а не правову допомогу, що є функцією захисника.

Колегія суддів вважає, що питання про дотримання вимог ст. 29 КПК України щодо залучення перекладача слід вирішувати у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи не призвело це до порушення рівності перед законом і судом (принципу «рівності можливостей») та несправедливості судового розгляду в цілому в розумінні положень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як убачається з матеріалів справи, увесь час перебування під вартою у ході екстрадиційної процедури ОСОБА_8 користувався допомогою захисника. У свою чергу, з матеріалів провадження слідує, що ОСОБА_8 або його захисник не ставили питання щодо необхідності залучення перекладача під час розгляду клопотання у суді першої інстанції (а.с.80-81 т.1). При цьому, під час апеляційного розгляду ОСОБА_8 встановлено, що останній точно розуміє на побутовому рівні українську мову, оскільки надавав зрозумілі відповіді на поставлені йому українською мовою питання, а також проінформований по суті його затримання, тому порушень вимог ст. 68 КПК Україні, не встановлено.

Таким чином, доводи захисників щодо незаконності і необґрунтованості оскаржуваної ухвали слідчого судді слід визнати непереконливими, оскільки слідчий суддя при розгляді скарги повно та об`єктивно дослідив всі обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу.

Інші доводи апеляційних не спростовують висновків слідчого судді.

Істотних порушень кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законне та обґрунтоване рішення, колегією суддів не виявлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржувана ухвала слідчого судді є законною і обґрунтованою, а тому апеляційні скарги захисників підлягають залишенню без задоволення, а ухвала слідчого судді - без змін.

Керуючись ст. ст. 309, 375, 376, 404, 405, 412, 415, 422, 590, 591 КПК України, апеляційний суд,-

постановив:

Апеляційні скарги захисника ОСОБА_9 та ОСОБА_7 , які діють в інтересах особи, стосовно якої вирішується питання ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 11 квітня 2025 року про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для забезпечення видачі особи (екстрадиційного арешту) відносно ОСОБА_8 ( ОСОБА_10 ),- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4