ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 629/3316/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №:11-кп/818/1624/25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: ч.1 ст.286 КК України
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , з участю прокурора ОСОБА_6 , з участю обвинуваченого ОСОБА_7 , який взяв захист своїх інтересів на себе, без участі всіх інших учасників по даній справі, а саме потерпілого ОСОБА_8 , належним чином повідомленого про розгляд справи, від якого надійшла заява про розгляд справи без нього, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою прокурора на вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26 05 2025 року відносно ОСОБА_7 , -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Вироком вказаного суду ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Красне, Первомайського району, Харківської області, громадянина України, з середньо-спеціальною освітою, не одруженого, працюючого водієм в ТОВ «Євробуд Плюс», який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, та призначити йому покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі, застосувати ст.69 КК України до додаткового покарання - без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком в 1 рік.

Згідно ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів Національного наукового центру «Інституту судових експертиз ім.Засл.проф МС.Бокаріуса» по кримінальному провадженню №0001186 за проведення судової автотехнічної експертизи (техстан) № 1336/1337 від 11.02.2025, №1334/1335 від 13.02.2025, судової транспортно-трасологічної експертизи №1330/1331 від 13.02.2025, судової автотехнічної експертизи №3784 від 20.03.2025 на загальну суму 53434,08 грн.

Арешт на майно накладений ухвалою Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 31.10.2024 скасовано.

Речові докази по кримінальному провадженню: ВМW 320, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який передано під розписку на відповідальне зберігання ОСОБА_7 залишено у останнього; велосипед марки «Україна», який зберігається на майданчику тимчасового тримання Лозівського РВП ГУНП в Харківській області (квитанція №733) - повернуто власнику потерпілому ОСОБА_8 .

Вказаним вироком встановлено, що 27.10.2024, приблизно о 19-56 год., ОСОБА_7 , керуючи технічно справним транспортним засобом ВМW 320, реєстраційний номер НОМЕР_1 , синього кольору, рухався по центру дворової дороги між багатоповерхівками по вул.Михайла Грушевського в м.Лозова Харківської області, від будинку №8 у напрямку перехрещення з вул.Свято-Миколаївською в м.Лозова Харківської області, зі швидкістю не менше 5 км/год. При цьому, керуючи вказаним транспортним засобом, ОСОБА_7 діючи з необережності, у формі кримінальної протиправної недбалості, не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, у порушення вимог п.16.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким: «На перехресті нерівнозначних доріг водій транспортного засобу, що рухається другорядною дорогою, повинен дати дорогу транспортним засобам, які наближаються до даного перехрещення проїзних частин по головній дорозі, незалежно від напрямку їх подальшого руху», та дорожнього знаку 2.1 «Дати дорогу», виїжджаючи на вул.Свято-Миколаївську в м.Лозова Харківської області, не дав дорогу велосипеду, під керуванням ОСОБА_8 , який рухався по головній дорозі з ліва на право відносно напрямку руху автомобіля марки ВМW 320, реєстраційний номер НОМЕР_1 , в результаті чого скоїв зіткнення з вищезазначеним велосипедом. В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_8 отримав середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження у вигляді: закритого перелому правої малогомілкової кістки на рівні нижньої третини без зміщення кісткових уламків.

ОСОБА_7 свою вину у вчиненні інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, у вчиненому щиросердно розкаявся, підтвердив факт і обставини вчинення правопорушення, які викладені в обвинувальному акті, не заперечував визнати недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин які ніким не оспорюються, пояснив, що 27.10.2024 приблизно о восьмій вечора, було темно, вуличне освітлення не працювало, на перехресті вулиць Грушевського та Свято-Миколаївської в м.Лозова, повертаючи ліворуч, не помітив велосипедиста та скоїв з ним зіткнення. Після зіткнення, одразу виліз з машини, надав першу допомогу та викликав швидку. На наступний день знайшов потерпілого та віддав гроші в розмірі 7000 грн. Просив не позбавляти права керування транспортним засобом, посилаючись на те, що він працює водієм, і ця робота для нього є єдиним джерелом для існування.

Враховуючи те, що обвинувачений визнав свою вину в повному обсязі, а також те, що ним не оскаржуються фактичні обставини кримінального провадження, які зазначені в обвинувальному акті, обвинувачений вірно розуміє зміст цих обставин, не наполягає на дослідженні інших доказів по кримінальному провадженню, враховуючи, що покази обвинуваченого не впливають на кваліфікацію кримінального правопорушення, у суду відсутні сумніви в добровільності та істинності позиції обвинуваченого, тому відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, суд обмежив дослідження доказів по кримінальному провадженню, обмежившись допитом обвинуваченого, та вивченням його особистості, та визнав недоцільним дослідження доказів, щодо тих обставин які ніким не оскаржуються.

Таким чином дії ОСОБА_7 суд кваліфікував за ч. 1 ст. 286 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, прокурор подав апеляційну скаргу, якою просить оскаржуваний вирок скасувати в частині покарання на підставі неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та необґрунтованого незастосування до ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, та ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік із позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції прокурор просив про задоволення апеляційної скарги у повному обсязі, вказав, що вирок необхідно скасувати в частині покарання на підставі неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та необґрунтованого незастосування до ОСОБА_7 додаткового покарання у позбавлення права керувати транспортними засобами

Обвинувачений ОСОБА_7 заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

Потерпілий ОСОБА_8 подав до суду заяву, якою просить проводити розгляд апеляційної скарги без його участі, заперечує проти задоволення апеляційної скаги.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, доводи прокурора, думку обвинуваченого, перевіривши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Так, дії обвинуваченого відповідають кваліфікації за інкримінованим йому кримінальним правопорушенням, а висновки суду відносно фактичних обставин справи, які в суді першої інстанції не заперечувались і відносно яких відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України докази не досліджувались, колегія суддів на підставі ч.2 ст.394 та ч.1 ст.404 КПК України не перевіряє.

Сам обвинувачений свою вину визнав повністю, пояснивши про обставини вчинення кримінальних правопорушень, як зазначено в обвинувальному акті. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які можуть бути підставою для скасування судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Разом з тим, колегія суддів, приймаючи до уваги доводи апеляційної скарги прокурора щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та необґрунтованого незастосування до ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, вважає їх слушними та такими, що ґрунтуються на законі та матеріалах кримінального провадження.

Так, оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі, застосувати ст.69 КК України до додаткового покарання - без позбавлення права керувати транспортними засобами.

Із застосуванням положень ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком в 1 рік.

Проте, констатації підлягає факт, що санкцією ч.1 ст. 286 КК України передбачено покарання у виді штрафом від трьох тисяч до п`яти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або виправними роботами на строк до двох років, або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до трьох років, з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк до трьох років.

Тобто, таке додаткове покарання, як позбавлення права керувати транспортними засобами є безальтернативним та обов`язковим для застосування при призначенні покарання.

Наведене свідчить про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, в частині незастосування обов`язкового додаткового покарання, як про це обґрунтовано йдеться у апеляційній скарзі прокурора, у зв`язку з чим вимоги апелянта підлягають задоволенню.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на постанову Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 31 07 2024 року по справі №185/11807/23 де вказується, що Відповідно до частини 1 статті 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу. За вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд з підстав, передбачених цією частиною, може призначити основне покарання у виді штрафу, розмір якого не більше ніж на чверть нижчий від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 69 КК на підставах, передбачених у частині першій цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, що передбачене в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу як обов`язкове, за винятком випадків призначення покарання за вчинення кримінального правопорушення, за яке передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Оскільки штраф у розмірі понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян визначено як одне з основних покарань у санкції частини 1 статті 286 КК, особу не може бути звільнено від передбаченого нею обов`язкового додаткового покарання на підставі положень частини 2 статті 69 зазначеного Кодексу.

Така позиція узгоджується зі сталою практикою Касаційного кримінального суду Верховного Суду (постанова від 18 квітня 2024 року по справі № 756/9214/22 провадження № 51-7103км23; постанова від 06 вересня 2023 року по справі № 751/5198/22, провадження № 51-3251км23).

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне призначити обвинуваченому покарання за ч.1 ст. 286 КК України, у виді 1 (одного) року обмеження волі, із застосуванням обов`язкового додаткового покарання, яке помилково не було застосовано судом першої інстанції позбавлення права керування транспортними засобами строком на 1 рік та на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком в 1 рік.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.409 КПК України, підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з п.2 ч.1 ст.420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш тяжкого покарання.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає за необхідне скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, та ухвалити новий вирок в цій частині, тобто у зв`язку з необхідністю застосування більш суворого покарання.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 420, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу прокурора, задовольнити частково.

Вирок Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 26 05 2025 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченого за ч. 1 ст. 286 КК України,в частині призначеного покарання скасувати та постановити новий вирок в цій частині.

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді 1 (одного) року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк на один рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком в 1 рік.

Згідно ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_7 наступні обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга на дане судове рішення, в частині постановленого вироку, в порядку ч.1 ст. 424 КПК України, може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді

___________ _______________ ____________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4