КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві, шляхом проведення відеоконференцзв`язку між Київським апеляційним судом та захисником ОСОБА_6 , який використовував власний технічний засіб в системі «EasyCon», кримінальне провадження № 0000892 стосовно

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Омськ Російської Федерації, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого в силу ст. 89 КК України,

обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, за апеляційною скаргою прокурора у провадженні на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 21 травня 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 21 травня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та йому призначено покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік,з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч.ч. 2, 3 ст. 59-1 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; пройти курс _________________________________________________________________

Справа №11-кп/824/5103/2024 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_8

Категорія: ч. 1 ст. 309 КК України Доповідач ОСОБА_1

лікування від наркотичної залежності; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.

Суд визнав доведеним, що ОСОБА_7 , маючи умисел, спрямований на незаконне придбання та зберігання особливо небезпечного наркотичного засобу, обіг якого заборонено, без мети збуту, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, вчинив кримінальний проступок в сфері незаконного обігу наркотичних засобів за таких обставин.

Так, у невстановлені досудовим розслідуванням часі та місці, проте не пізніше 06.05.2024, ОСОБА_7 , від невстановленої досудовим розслідуванням особи, матеріали відносно якої виділено та скеровано для подальшої перевірки до відділу превенції Шевченківського УП ГУНП у місті Києві, придбав та почав незаконно зберігати особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс, з метою власного вживання без мети збуту.

У подальшому, 06.05.2024, приблизно о 20 год., ОСОБА_7 , який у задній правій кишені, одягнутих на ньому, штанів зберігав особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс і знаходився за адресою: місто Київ, вул. Нивська, 7, зупинено працівником поліції і на запитання поліцейського, чи має ОСОБА_7 при собі заборонені предмети, останній відповів, що у задній правій кишені, одягнутих на ньому, штанів, зберігає особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг якого заборонено - канабіс. Після чого, на місце події викликано слідчо-оперативну групу Шевченківського УП ГУНП у місті Києві.

У подальшому, 06.05.2024, у період часу з 20 год. 52 хв. по 21 год. 05 хв., під час особистого обшуку ОСОБА_7 , а саме за адресою: місто Київ, вул. Нивська, 7, працівниками поліції Шевченківського УП ГУНП у місті Києві, у останнього вилучено особливо небезпечний наркотичний засіб, обіг кого заборонено - канабіс, загальною масою 9,75 г.

В апеляційній скарзі прокурор у провадженні, не оспорюючи фактичні обставини кримінального правопорушення та правильність правової кваліфікації діяння обвинуваченого, посилаючись на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні покарання, а саме п. 5 ч. 3 ст. 59-1 КК України, просить вирок суду стосовно ОСОБА_7 змінити, шляхом виключення обов`язку пройти курс лікування від наркотичної залежності. В решті вирок залишити без змін.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що, відповідно до резолютивної частини оспорюваного вироку, серед іншого, на обвинуваченого покладено обов`язок пройти курс лікування від наркотичної, алкогольної залежності, розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб. Проте, в ході судового розгляду не досліджувалися докази, зокрема висновки відповідних експертів або медична документація, що підтверджують наявність у обвинуваченого наркотичної, алкогольної залежності, розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб. Посилання на такі докази відсутнє в оскаржуваному вироку.

Крім того, зазначає, що суд першої інстанції належним чином не з`ясував, чи дійсно обвинувачений страждає на захворювання з діагнозом «наркоманія», який встановлюється за результатами проходження медичного обстеження, відповідно до Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» від 15 лютого 1995 року № 62/95-ВР, та Інструкції про порядок виявлення та постановки на облік осіб, які незаконно вживають наркотичні засоби або психотропні речовини, затвердженої спільним наказом Міністерства охорони здоров`я України, Міністерства внутрішніх справ України, Генеральної прокуратури України, Міністерства юстиції України від 10 жовтня 1997 року № 306/680/21/66/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 5 листопада 1997 року № 534/2338.

В той же час, у змісті судового рішення міститься інформація, що обвинувачений під наглядом лікарів нарколога та психіатра не перебуває. Відповідно до матеріалів кримінального провадження медичний огляд обвинуваченого не проводився, відсутнє необхідне підтвердження, що обвинувачений має відповідні медичні діагнози щодо наявності наркотичної, алкогольної залежності або розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб, що визначені п. 5 ч. 3 ст. 59-1 КК України, та які потребують проходження курсу лікування.

Вказує й на те, що суд не має необхідних спеціальних знань в галузі медицини і повноважень самостійно встановлювати відповідні медичні діагнози. Судове рішення про покладення на обвинуваченого обов`язку пройти курс лікування від невстановлених йому захворювань, за певних умов можна тлумачити як тортури. Якщо наявність у обвинуваченого наркотичної залежності можна хоча б припустити, враховуючи вчинення кримінального правопорушення у сфері незаконного обігу психотропних речовин, то обов`язок пройти лікування від алкогольної залежності, розладів психіки та поведінки внаслідок вживання психоактивних речовин або захворювання, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб, взагалі не ґрунтується на матеріалах кримінального провадження.

При цьому, відповідно до розділу III Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» в чинній редакції, встановлення наявності стану наркотичного сп`яніння внаслідок незаконного вживання наркотичних засобів або психотропних речовин є компетенцією лише лікаря, на якого покладено обов`язки щодо проведення медичного огляду (обстеження), а діагноз «наркоманія» встановлюється лікарсько-консультаційною комісією.

Таким чином, вважає, що помилково покладений судом на обвинуваченого обов`язок пройти курс лікування від наркотичної залежності є необґрунтованим та таким, що підлягає виключенню, оскільки суд першої інстанції в цій частині помилково застосував до обвинуваченого п. 5 ч. 3 ст. 59-1 КК України, який не підлягав застосуванню.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Обвинувачений ОСОБА_7 до суду апеляційної інстанції не з`явився, ігнорує направлені судом на його адресу судові повістки, які повертаються до суду з поштовою відміткою «за закінченням терміну зберігання», що свідчить про свідоме небажання обвинуваченого брати участь в апеляційному розгляді, а тому, враховуючи, що в апеляційній скарзі прокурора не ставиться питання про погіршення становища обвинуваченого ОСОБА_7 , колегія суддів, виходячи з положень ч. 4 ст. 405 КПК України, та з урахуванням думки учасників судового провадження, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу без його участі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора на підтримку доводів апеляційної скарги, а також захисника ОСОБА_6 , який не заперечував щодо задоволення апеляційної скарги прокурора, провівши судові дебати, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У відповідності до положень ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції у межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_7 у незаконному придбанні та зберіганні наркотичного засобу без мети збуту, тобто у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, за обставин, викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам, встановленим органом досудового розслідування, оскільки вирок суду був ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому ст.ст. 381, 382 КПК України.

При цьому, за змістом апеляційної скарги прокурора у провадженні, вказані висновки суду першої інстанції, як і правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 309 КК України, прокурором не оспорюються.

Колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині.

Разом з тим, колегія суддів визнає слушними доводи прокурора про неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність при застосуванні до обвинуваченого при призначенні покарання положень п. 5 ч. 3 ст. 59-1 КК України.

Відповідно до ст. 59-1 КК України, покарання у виді пробаційного нагляду полягає в обмеженні прав і свобод засудженого, визначених законом і встановлених вироком суду, із застосуванням наглядових та соціально-виховних заходів без ізоляції від суспільства. Згідно із ч. 2 цієї статті, суд беззаперечно покладає на засудженого до пробаційного нагляду такі обов`язки, як: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. Крім того, суду надано можливість покласти на засудженого до пробаційного нагляду і інші обов`язки, визначені п. 1-5 ч. 3 ст. 59-1 КК України.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, як це слідує з мотивувальної частини вироку, суд першої інстанції, врахувавши характер діяння, обстановку, спосіб, місце і час вчинення кримінального проступку, з урахуванням форми, виду, ступеня вини, мотивів і його мети, обставин, що характеризують поведінку обвинуваченого до вчинення кримінального проступку і тих, що безпосередньо пов`язані із вчиненням ним кримінального проступку, та характеризують поведінку останнього після його вчинення, а також дані про особу обвинуваченогоОСОБА_7 , який раніше не судимий в силу ст. 89 КК України, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, обставину, що пом`якшує покарання обвинуваченого - щире каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання, призначив ОСОБА_7 покарання у виді пробаційного нагляду строком на 1 рік, та окрім обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 59-1 КК України, які покладаються на засудженого в обов`язковому порядку при призначенні покарання у виді пробаційного нагляду, поклав на ОСОБА_7 додатковий обов`язок, передбачений п. 5 ч. 3 ст. 59-1 КК України, а саме пройти курс лікування від наркотичної залежності.

Положеннями Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживанню ними» від 15 лютого 1995 року (із змінами та доповненнями) передбачено, що, якщо в результаті медичного огляду чи медичного обстеження встановлено, що особа, яка зловживає наркотичними засобами або психотропними речовинами і відносно якої встановлено діагноз «наркоманія», потребує лікування, у тому числі в стаціонарних або амбулаторних умовах, лікар-нарколог зобов`язаний запропонувати такій особі пройти курс добровільного лікування і видати направлення до наркологічного закладу для такого лікування.

Порядок проведення медичного огляду та медичного обстеження визначається спільним нормативно-правовим актом центральних органів виконавчої влади, що забезпечують формування державної політики у сферах охорони здоров`я, обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів, протидії їх незаконному обігу, Міністерства внутрішніх справ України, Офісу Генерального прокурора.

Встановлення наявності стану наркотичного сп`яніння внаслідок незаконного вживання наркотичних засобів або психотропних речовин є компетенцією лише лікаря, на якого покладено обов`язки щодо проведення медичного огляду (обстеження), а діагноз «наркоманія» встановлюється лікарсько-консультаційною комісією.

Особа, яка визнана хворою на наркоманію, але ухиляється від добровільного лікування або продовжує після лікування вживати наркотичні засоби без призначення лікаря і відносно якої у зв`язку з її небезпечною поведінкою до органів Національної поліції або прокуратури звернулися близькі родичі чи інші особи, за рішенням суду може бути направлена на лікування від наркоманії до спеціалізованого лікувального закладу органів охорони здоров`я, а неповнолітні, які досягли шістнадцятирічного віку, - до спеціалізованих лікувально-виховних закладів терміном до одного року. Спеціалізовані лікувальні і лікувально-виховні заклади для неповнолітніх визначаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я. Порядок лікування таких хворих та функціонування спеціалізованих закладів встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Однак у матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані про те, що ОСОБА_7 страждає на наркоманію та потребує лікування від такого захворювання. Навпаки, матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_7 не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, про що зазначив і суд першої інстанції, обираючи обвинуваченому вид та міру покарання, та на що обґрунтовано вказав прокурор в апеляційній скарзі.

Отже, за відсутності у матеріалах кримінального провадження таких даних суд першої інстанції безпідставно прийняв рішення про застосування вимог п. 5 ч. 3 ст. 59-1 КК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, щовирок суду на підставі ст. 408 КПК України підлягає зміні, шляхом виключення з резолютивної його частини вказівки про покладення на ОСОБА_7 обов`язку пройти курс лікування від наркотичної залежності.

За наведеного, апеляційна скарга прокурора у провадженні підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу прокурора у провадженні задовольнити.

Вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 21 травня 2024 року стосовно ОСОБА_7 змінити.

Виключити з резолютивної частини вироку вказівку про покладення на ОСОБА_7 обов`язку пройти курс лікування від наркотичної залежності.

В іншій частині вирок залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді:

___________________ ____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3