Справа № 463/4627/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/489/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові кримінальне провадження № 0000609 за апеляційною скаргою захисника - адвоката ОСОБА_6 на вирок Личаківського районного суду м.Львова від 20.03.2025 року, стосовно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівка Донецької області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина України,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 258-3, ч.7 ст. 111-1 КК України,

за участю:

прокурора - ОСОБА_8 ,

захисника - адвоката ОСОБА_6 ,

встановила:

Захисник подав апеляційну скаргу на вирок Личаківського районного суду м.Львова від 20.03.2025 року, яким ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.258-3, ч.7 ст.111-1 КК України і призначено йому покарання:

- за ч.1 ст.258-3 КК України - 13 років позбавлення волі з конфіскацією особисто належного майна;

- за ч.7 ст.111-1 КК України - 14 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на чотирнадцять років з конфіскацією особисто належного майна.

На підставі ст.70 КК України за сукупністю вчинених кримінальних правопорушень шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді 14 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади у правоохоронних органах строком на 14 років з конфіскацією особисто належного майна.

Відповідно до ст.54 КК України позбавлено ОСОБА_7 звання старшого лейтенанта служби цивільного захисту.

Строк відбування основного покарання ОСОБА_7 рахується з часу звернення вироку до виконання.

Даний вирок оскаржив захисник обвинуваченого, який просить вирок суду першої інстанції скасувати та ухвалити новий вирок, яким кримінальне провадження № 0000609 від 08.05.2024 року відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , закрити на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК України у зв`язку із недоведенням вчинення ним злочинів передбачених ч.1 ст. 258-3, ч.7 ст. 111-1 КК України.

Апелянт покликається, що у вироку не вбачається достатніх доказів винуватості обвинуваченого у інкримінованих йому злочинах.

Стороною обвинувачення не було дотримано вимог КПК України під час судового розгляду у справі про обвинувачення ОСОБА_7 .

Апелянт зазначає, що обставини справи, на які посилається суд у оскаржуваному вироку, не були перевірені судом в ході розгляду даного кримінального провадження з точки зору їх належності та допустимості.

Відповідно до ч.2 ст. 17 КПК України - ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. Відповідно до ч.4 цієї ж статті - усі сумніви щодо доведеності вини такої особи тлумачаться на користь такої особи.

У супереч вимог ст. 374 КПК України, судом у оскаржуваному вироку позицію захисника про відсутність доказів винуватості ОСОБА_7 не відображено. Не зазначено, з якими доводами захисника суд не погодився та не обґрунтовано якими матеріалами справи це спростовується.

У оскаржуваному вироку лише зазначено, що «Разом із тим, позиція сторони захисту не може бути взята до уваги...», а що саме, конкретно, суд у вироку не зазначає.

Відповідно до ч.5 ст. 374 КПК України, у разі ухвалення вироку за наслідками кримінального провадження, в якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження, суд окремо обґрунтовує, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

Однак, цієї вимоги КПК України судом не було дотримано.

У оскаржуваному вироку неможливо зрозуміти, що суд вважає письмовими доказами у справі, а що є лише матеріалами справи, які не є доказами винуватості ОСОБА_7 ..

Зокрема, це посилання на навчання ОСОБА_7 у Національному університеті цивільного захисту України.

Посилання на протоколи впізнання по фотознімках свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 не є доказом винуватості ОСОБА_7 , а лише ідентифікацією особи. Крім цього, зазначені особи, будучи допитаними в якості свідків під час судового розгляду не повідомили суду жодних обставин протиправної діяльності ОСОБА_7 ..

Стороною захисту критично оцінюється посилання у вироку на соціальні мережі, оскільки достовірність такої інформації мала б бути перевірена проведенням комп`ютерної експертизи, яка на стадії досудового розслідування не була проведена.

У відповідності до ч.3 ст. 373 КПК України, обвинувальний вирок не може ґрунтуватися на припущеннях і ухвалюється лише за умови доведення в ході судового розгляду винуватості особи у вчиненні кримінального правопорушення.

У ст. 368 КПК України зазначено питання, що вирішуються судом при ухваленні вироку. Зокрема в п.3 ч.1 цієї статті зазначено : чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення;

Однак, зазначених вимог Закону під час ухвалення оскаржуваного вироку колегією суддів дотримано не було.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається в разі невстановлення достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді і вичерпанні можливостей їх отримати.

Судом першої інстанції встановлено, що в період часу з 26.09.2014 по 19.01.2017 (більш точний час досудовим розслідуванням не встановлено), інспектор ВТБ 1 ДПРЗ ГУ ДСНС України у області старший лейтенант служби цивільного захисту ОСОБА_7 , будучи громадянином України, службовою особою та працівником правоохоронного Донецького органу, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, достовірно знаючи з розповсюджених повідомлень у засобах масової інформації та мережі Інтернет про проведення на території Донецької області України антитерористичної операції проти терористичної організації «ДНР», усвідомлюючи, що діяльність даної терористичної організації та її підрозділів є незаконною, спрямована на зміну меж території України, призводить до загибелі людей, заподіяння значних матеріальних збитків та інших тяжких наслідків, діючи умисно, з ідеологічних мотивів, всупереч норм Конституції України, Кодексу цивільного захисту України, Законів України та Дисциплінарного статуту служби цивільного захисту, в порушення Присяги, перебуваючи на тимчасово окупованій території Донецької області, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин добровільно прибув до невстановленого досудовим розслідуванням структурного підрозділу незаконно створеного органу «МНС ДНР», та вступив у 23 ПРЧ ДПРЗ м.Горлівка МНС ДНР (рос. - «23 ПСЧ ГПСО г.Горловка МЧС ДНР») шляхом зарахування невстановленими досудовим розслідуванням особами на посаду головного державного інспектора з пожежного нагляду 23 ПРЧ ДПРЗ м. Горлівка МНС ДНР (рос. - «главного государственного инспектора по пожарному надзору 23 ПСЧ ГПСО г.Горловка МЧС ДНР»), а саме надав свої установчі дані для подальшого зарахування на проходження служби у вказаному незаконному органі зазначеної терористичної організації, створеної, підпорядкованої, керованої та фінансованої російською федерацією, чим надав згоду на проходження такої служби. З даного моменту до 19.01.2017 (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено), ОСОБА_7 добровільно брав участь у діяльності вищевказаної терористичної організації, виконуючи службові обов`язки на зазначеній вище посаді, а з 20.01.2017 до 16.02.2021 (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) - на посаді головного державного інспектора з пожежного нагляду, начальника групи наглядової діяльності і профілактичної роботи 23 ПРЧ ДПРЗ м.Горлівка МНС ДНР (рос.-«главного государственного инспектора по пожарному надзору, начальника группы НД и ПР 23 ПСЧ ГПСО г. Горловка МЧС ДНР») та в подальшому з 17.02.2021 до 19.08.2022 (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) - на посаді т.в.о. головного державного інспектора з пожежного нагляду - начальника групи НД і ПР 23 ПРЧ ДБУ «ПРЗ м. Горлівка МНС ДНР (рос. - «врио главного государственного инспектора по пожарному надзору - начальника группы НД и ПР 23 ПСЧ ГБУ «ПСО города Горловка МЧС ДНР»), із спеціальним званням «капітан служби цивільного захисту» (рос. - «капитан службы гражданской защиты»), з метою недопущення контролю української влади на вищевказаній частині Донецької області, що забезпечувало становлення та зміцнення терористичної організації «ДНР» шляхом утворення і функціонування вищевказаних незаконно створених органів влади такої. Таким чином, ОСОБА_7 брав участь у терористичній організації, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.258-3 КК України.

Крім цього, громадянин України ОСОБА_7 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи в супереч Присязі, з ідеологічних мотивів, всупереч норм Конституції України та Законів України, перебуваючи на тимчасово окупованій території Донецької області, в період часу з 20.08.2022 до 18.07.2023 (більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено) за невстановлених досудовим розслідуванням обставин пішов на співпрацю з державою-агресором, а саме російською федерацією, та її окупаційною адміністрацією, а саме прийняв пропозицію від невстановлених досудовим розслідуванням осіб з числа представників окупаційної влади Донецької області, у зв`язку з чим подав невстановлені досудовим розслідування документи до ГУ МНС рф по ДНР (рос. - «ГУ МЧС рф по ДНР»). На підставі поданих ОСОБА_7 документів, останнього у вищезгаданий період часу прийнято на службу до незаконного правоохоронного органу, а саме «ВНД та ПР Микитівського району м.Горлівки ВНД та ПР МО Горлівка УНД та ПР ГУ МНС рф по ДНР» (рос. - «ОНД и ПР Никитовского района г. Горловки ОНД и ПР ГО Горловка УНД и ПР ГУ МЧС рф по ДНР»), створеного представниками держави-агресора на території тимчасово окупованого м.Горлівка Донецької області та призначено на посаду «старшого дізвнавача» (рос. - «старшого дознавателя») із спеціальним званням «капітан внутрішньої служби» (рос. - «капитан внутренней службы»). Таким чином, ОСОБА_7 вчинив добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Судом апеляційної інстанції було враховано, що згідно долученої прокурором до матеріалів справи, ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 09.05.2024 (т.1, а.с. 27-32), надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000609 від 08.05.2024 щодо підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.258-3, ч.7 ст.111-1 КК України.

Ухвалою суду від 24.10.2024, за клопотанням прокурора, судом вирішено здійснювати спеціальне судове провадження у кримінальному провадженні №0000609 від 08.05.2024 про обвинувачення ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.258-3, ч.7 ст.111-1 КК України.

Зважаючи на особливості спеціального судового провадження (ч.3 ст. 323 КПК України) суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого, як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, сприяє забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст.2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом.

Оскільки обвинувачений проживає на окупованій території України в Донецькій області то ОСОБА_7 судом апеляційної інстанції було належним чином повідомлено про розгляд справи шляхом скерування інформації про виклик обвинуваченого у судове засідання апеляційного суду через засоби масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а саме опублікуванням судової повістки в газеті «Урядовий кур`єр».

Однак обвинувачений ОСОБА_7 в судове засідання апеляційного суду не з`явився та не був доставлений, відповідно апеляційних розгляд у даному кримінальному провадженні проводиться за відсутності обвинуваченого.

При цьому, з метою дотримання прав та законних інтересів обвинуваченого ОСОБА_7 та на виконання вимог ч.3 ст.323 КПК України, дане кримінальне провадження здійснюється за обов`язкової участі захисника - адвоката ОСОБА_6 , який подав, в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , апеляційну скаргу на вирок Личаківського районного суду м. Львова від 20.03.2025 року.

Заслухавши доповідача, доводи захисника ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити її в повному обсязі, міркування прокурора ОСОБА_8 , який просили відмовити у задоволенні поданої апеляційної скарги, а вирок суду першої інстанції залишити без змін, вивчивши матеріали кримінального провадження, переглянувши судове рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні зазначених у вироку суду кримінальних правопорушень, відповідає фактичним обставинам справи та є обґрунтованим.

Суд першої інстанції всебічно, повно, неупередженого дослідивши всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, обґрунтовано кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_7 , яким вчинено кримінальні правопорушення , а саме: за ч.1 ст.258-3 КК України - участь у терористичній організації, кваліфіковано правильно; за ч.7 ст.111-1 КК України - добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованій території, кваліфіковано правильно.

При призначенні покарання суд першої інстанції керувався наступним.

Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Як передбачено ст. 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до вимог ч.3 ст.374 КПК України, а також враховуючи роз`яснення, що містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», висновки з усіх питань, пов`язаних з призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.

На переконання колегії суддів при призначено ОСОБА_7 покарання, судом першої інстанції було дотримано вимоги ст. ст. 50, 65 КК України.

У суді апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції були належним чином досліджені обставини справи, які є в матеріалах кримінального провадження та, з врахуванням обставин вчинених кримінальних правопорушень, судовий розгляд судом першої інстанції проведено повно та всебічно щодо всіх фактичних обставин справи і обрано покарання в межах санкцій статей обвинувачення.

Висновки суду першої інстанції ґрунтується на доказах наявних в матеріалах кримінального провадження, які знаходяться у своєму взаємозв`язку, доповнюють один одного і сумніву в їх достовірності, не викликають.

Покликання захисника обвинуваченого на те, що його позицію судом не було враховано не відповідає фактичним обставинам справи.

Суд першої інстанції забезпечив захиснику право користуватись усіма правами обвинуваченого передбаченими КПК України, а саме ч.4 ст.46 КПК України в якій зазначено, що захисник користується процесуальними правами підозрюваного, обвинуваченого, захист якого він здійснює, крім процесуальних прав, реалізація яких здійснюється безпосередньо підозрюваним, обвинуваченим, оскільки судовий розгляд здійснюється за відсутності обвинуваченого.

З огляду на вказане, колегія суддів погоджується, що судом були здійснені всі можливі, передбачені законом заходи, щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

При цьому було враховано позицію захисник обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 , який в судовому засіданні суду першої інстанції наполягав, що стороною обвинувачення не представлено жодних доказів на підтвердження вчинення обвинуваченим зазначених кримінальних правопорушень. Відповідно до ч.3 ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь обвинуваченого, а тому вважав, що є підстави для виправдання ОСОБА_7 .

В апеляційній скарзі захисник обвинуваченого висловив ідентичні вимоги, при цьому без конкретизації вимог.

За результатам апеляційного перегляду оскарженого вироку з врахуванням наявних у справі доказів, апеляційний суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_7 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.258-3, ч.7 ст. 111-1 КК України

До таких висновків апеляційний суд дійшов з огляду на наявні в матеріалах кримінального провадження докази, серед яких пояснення свідків та письмові докази.

Повідомлення від 22.08.2023 №62/2/1-349/нт УСБУ у Львівській області про вчинене кримінальне правопорушення та додатку до нього (т.2 а.с.14-17), згідно з яким, в ході проведення контррозвідувальних заходів отримано інформацію про протиправну діяльність громадян України, які станом на 24.02.2022 входили до складу Головного управління ДСНС України у Донецькій області, після початку повномасштабної збройної агресії рф проти України залишилися на тимчасово окупованій території Донецької області та через власні переконання та стійкі проросійські погляди увійшли до структури окупаційної влади рф та були призначені на відповідні посади.

Протоколом огляду від 07.09.2023 та додатку до нього (т.2 а.с.20-34), згідно з яким на Web-сторінці (далі мовою оригіналу (рос.) Горловка. Официальный сайт администрации города за посиланням: https://admin-gorlovka.ru/v-administratsii- nikitovskogo-rajona-goroda-gorlovka міститься інформація від 19.01.2017 наступного змісту: «В администрации Никитовского района города Горловка состоялось совещание с руководителями предприятий, обслуживающих жилой фонд района. На совещании выступил главный государственный инспектор по пожарному надзору ПСЧ ГПСО города ОСОБА_14 с информацией о противопожарно режиме, обеспечении пожарной безопасности в жилом фонде.» На вказаному сайті в пошуковому вікні введено «ОСОБА_19» та отримано результати пошуку у виді інформаційних сюжетів від 01.06.2018, 16.01.2020, 05.082020, 12.08.2020, 19.01.2021 за участі посадової особи МНС «ДНР» ОСОБА_15 , отримано фото останнього від 16.02.2021 в однострої МНС «ДНР» із знаками розрізнення. Крім цього, оглянуто Web-сторінку соціальної мережі ВКонтакте « ОСОБА_16 » за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 . На вказаному сайті, міститься інформація наступного змісту: День рождения: 6 января 1991 г.Город: Горловка Место работы ГПСО г.Горловка Сайт: ІНФОРМАЦІЯ_3 Моб. телефон: НОМЕР_1 , а також інформацію про участь обвинуваченого у футбольній команді МЧС ДНР та нагородження його грамотою за професіоналізм до святкування дня створення органів державного пожежного нагляду ДНР. Крім цього, оглянуто Web-сторінку (далі мовою оригіналу (рос.) Муниципального бюджетного общеобразовательного учреждения города Горловки «Школа №48» за посиланням: http://gorl-school48.ucoz.ru/_tbkp/2022-2023/akt_gotovnosti_2022-2023.pdf, де на вказаному сайті, міститься сканована копія акту від 19.08.2022 щодо перевірки готовності Муниципального бюджетного общеобразовательного учреждения города Горловки «Школа №48» до 2022-2023 навчального року, де серед членів комісії пристуній підпис та печатка ОСОБА_7 - врио главного государсвенного инспектора по пожарному надзору - начальник группы НД и ПР 23м ПСЧ ГБУ «РСО г.Горловка МЧС ДНР».

Наказом №161 о/с від 15.08.2008 Університету цивільного захисту України (т.2 а.с.36-43), згідно з яким ОСОБА_7 з 15.08.2008 зараховано курсантом першого курсу на спеціальність - пожежна безпека, по факультету цивільного захисту населення і територій, з присвоєнням спеціального звання рядовий служби цивільного захисту.

Наказом №111 від 02.06.2012 Національного університету цивільного захисту України про відрядження до комплектуючих підрозділів для подальшого проходження служби випускників 2012 (т.2 а.с.44-47), згідно з яким ОСОБА_7 направлено для подальшого проходження служби у розпорядження начальника головного управління ДТБ у Донецькій області, з терміном прибуття 04.06.2012.

Навчальною карткою курсанта (студента), слухача ОСОБА_7 (т.2 а.с.48-67), згідно з якою обвинувачений з 15.08.2008 проходив навчання в Національному університету цивільного захисту України на факультеті цивільного захисту населення і територій, в навчальній групі ЗСПБ-12-К1 і у 2012 здобув кваліфікацію бакалавра фахівця з протипожежної безпеки, про що отримав відповідний диплом бакалавра та у 2013 отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Пожежна безпека», здобув кваліфікацію інженера з профілактичних робіт, про що отримав диплом спеціаліста.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 28.11.2023 (т.2 а.с.96-101), згідно з яким свідок ОСОБА_9 на фотознімку №2 впізнав ОСОБА_7 , як особу яку особисто знає та навчався з ним на денній формі Національному університету цивільного захисту України (м.Харків, вул.Черемшини, 94), який закінчив у 2012.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 26.12.2023 (т.2 а.с.102-107), згідно з яким свідок ОСОБА_10 на фотознімку №2 впізнав ОСОБА_7 , як особу яку особисто знає та навчався з ним в одній группі на денній формі Національному університету цивільного захисту України (м.Харків, вул.Черемшини, 94), в період 2007-2012 років.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.01.2024 (т.2 а.с.108-113), згідно з яким свідок ОСОБА_11 на фотознімку №2 впізнав ОСОБА_7 , як особу яку особисто знає та навчався з ним в одній группі на денній формі Національному університету цивільного захисту України (м.Харків, вул.Черемшини, 94), в період 2007-2012 років.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.01.2024 (т.2 а.с.114-119), згідно з яким свідок ОСОБА_12 на фотознімку №2 впізнав ОСОБА_7 , як особу яку особисто знає та навчався з ним на денній формі Національному університету цивільного захисту України (м.Харків, вул.Черемшини, 94), в період 2008-2012 років.

Протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 04.01.2024 (т.2 а.с.120-125), згідно з яким свідок ОСОБА_13 на фотознімку №2 впізнав ОСОБА_7 , як особу яку особисто знає та навчався з ним на денній формі Національному університету цивільного захисту України (м.Харків, вул.Черемшини, 94), в період 2008-2012 років.

Скріншотами сторінок сайту «Донецкое агенство новостей» в мережі інтернет (т.2 а.с.127-138), згідно з якими відображається робота МЧС ДНР.

Колегія суддів звертає увагу на норми чинного законодавства, які стосуються даного провадження.

Статтями 1-3 Конституції України визначено, що Україна є суверенною і незалежною, демократичною, соціальною, правовою державою. Людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно зі ст.5 Основного Закону носієм суверенітету та єдиним джерелом влади в Україні є народ. Народ здійснює владу безпосередньо і через органи державної влади та органи місцевого самоврядування. Право визначати і змінювати конституційний лад в Україні належить виключно народові і не може бути узурповане державою, її органами або посадовими особами.

Частиною 1 ст.65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.

Покликання апелянта не те, що йому не зрозумілим є посилання суду першої інстанції у вироку на навчальну картку курсанта ОСОБА_18 у Національному університеті цивільного захисту України є безпідставним оскільки зазначений документ та свідчення свідків, які разом з ОСОБА_7 навчались в цьому навчальному закладі, свідчать про те, що обвинувачений, як громадянин України, мав право і скористався ним на отримання вищої освіти і саме по фаху здійснює свою трудову діяльність на тимчасово окупованій території України.

Статтями 132, 133 Конституції України визначено, що територіальний устрій України ґрунтується на засадах єдності та цілісності державної території, поєднання централізації і децентралізації у здійсненні державної влади, збалансованості і соціально-економічного розвитку регіонів, з урахуванням їх історичних, економічних, екологічних, географічних і демографічних особливостей, етнічних і культурних традицій. Систему адміністративно-територіального устрою України складають: АР Крим, області, зокрема Донецька та Луганська, а також райони, міста, райони у містах, селища і села.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про основи національної безпеки України» - інформаційною безпекою є, зокрема, захищеність України від намагань маніпулювати суспільною свідомістю, у тому числі шляхом поширення недостовірної, неповної або упередженої інформації.

Стаття 8 вищевказаного Закону України зазначає, що з урахуванням геополітичної і внутрішньої обстановки в Україні діяльність усіх державних органів має бути зосереджена, зокрема на прогнозуванні, своєчасному виявленні, попередженні і нейтралізації зовнішніх і внутрішніх загроз національній безпеці, збереження соціально-політичної стабільності суспільства та зміцнення позицій України у світі. Основним напрямом державної політики з питань національної безпеки України в інформаційній сфері є, крім іншого, забезпечення інформаційного суверенітету України.

Суд першої інстанції врахував позиція сторони захисту, однак наголосив, що таку не може взяти до уваги, оскільки згідно з ч.2 ст.8 КПК України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд при розгляді даного кримінального провадження враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, викладену в рішеннях ЄСПЛ по справах «Кобець проти України», «Коробов проти України» та «Ушаков проти України» щодо концепції доведення вини «поза розумним сумнівом» та вважав, що стороною обвинувачення в повній мірі доведено винуватість обвинуваченого у вчиненні ним кримінальних правопорушень, належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності достатніми доказами у кримінальному провадженні «поза розумним сумнівом», що також узгоджується із положеннями ст.94 КПК України, які в повній мірі дають змогу суду зробити переконливий висновок щодо притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого.

Відтак суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, які згідно з ст.12 КК України відносяться до особливо тяжких злочинів; особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше не судимий, відсутністю обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, і вважав за необхідне призначити покарання в межах санкцій ч.1 ст.258-3 та ч.7 ст.111-1 КК України з визначенням остаточного покарання на підставі ст.70 КК України.

Колегія суддів вважає, що в апеляційній скарзі захисника не наведено переконливого обґрунтування на спростування висновків суду, викладених у вироку, а тому вказана скарга задоволенню не підлягає.

Порушень кримінального процесуального закону, які тягнуть зміну чи скасування вироку суду першої інстанції, при апеляційному розгляді не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 419, 424 КПК України, колегія суддів,

постановила:

Апеляційну скаргу захисника - адвоката ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Личаківського районного суду м.Львова від 20.03.2025 року, яким ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , засуджено за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 258-3, ч.7 ст. 111-1 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: