справа № 208/8539/25
провадження № 1-кс/208/2716/25
УХВАЛА

04 липня 2025 р. м. Кам`янське

Слідчий суддя Заводського районного суду м. Кам`янського ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши клопотання старшого слідчого СВ Покровського РУП ГУНП в Донецькій області майора поліції ОСОБА_3 , погоджене заступником керівника Покровської окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0001056 від 19.05.2025 за ч.1 ст.263 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Старший слідчий СВ Покровського РУП ГУНП в Донецькій області майор поліції ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді Заводського районного суду м. Кам`янського із клопотанням, в якому просить накласти арешт на телефон марки «NOMI» в корпусі чорного кольору з СІМ карткою: НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 .

До судового засідання прокурор та слідчий, які повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду клопотання не з`явилися, але подали заяви про підтримання заявленого клопотання та проведення судового розгляду за їх відсутності.

Власник майна ОСОБА_5 до суду не з`явився, причин неявки не повідомив, про розгляд клопотання повідомлявся належним чином.

На підставі ч.4 ст.107 КПК України, фіксування кримінального провадження за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Слідчий суддя, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали кримінального провадження, приходить до наступного.

Зі змісту клопотання та доданих документів вбачається, що ОСОБА_5 діючи умисно, порушуючи вимоги «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 576 від 12.10.1992, а також «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, а також боєприпасів до зброї та вибухових речовин», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №622 від 21.08.1998, які забороняють носіння, зберігання, придбання, передачу чи збут без відповідного дозволу вогнепальної зброї та боєприпасів, незаконно придбав, зберігав, носив та збув бойові припаси, вибухові речовини за наступних обставин.

Приблизно на початку червня 2025 року, більш точної дати та часу слідством не встановлено, ОСОБА_5 зайшов в покинуту будівлю, яка розташована по вулиці Тюленіна буд. 77, м. Покровськ, Донецької області, та в одному з приміщень знайшов поліетиленовий пакет чорного кольору, в середині якого виявив п`ять корпусів оборонних осколкових ручних гранат типу Ф-1 (5 одиниць), чотири засоби підриву (засоби детонування) уніфіковані запали ручних гранат модернізовані дистанційної дії типу (UZRGM)

(4 одиниці), два корпуси наступальних осколкових ручних гранат типу GHO-1 (2 одиниці), два засоби підриву (засоби детонування) запали ручних гранат дистанційної дії типу (AF11) (2 одиниці).

Достовірно знаючи про те, що незаконне придбання, носіння, зберігання і збут бойових припасів та вибухових речовин тягне за собою кримінальну відповідальність, у зв`язку з відсутністю грошових коштів та скрутним матеріальним становищем, ОСОБА_5 , керуючись прямим умислом та корисливим мотивом, вирішив не повідомляти правоохоронні органи про знахідку, обернув їх у своє володіння та діючи умисно, незаконно переніс до місця свого мешкання, а саме домоволодіння АДРЕСА_1 де почав їх незаконно зберігати.

Після чого, 09.06.2025, в період часу з 11 год. 06 хв. по 11 год. 08 хв, ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на збут бойових припасів, з метою особистого збагачення та на виконання раніше досягнутої домовленості між ним та оперативним покупцем ОСОБА_6 , до якого застосовано заходи безпеки на підставі Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві», під час проведення оперативної закупки бойових припасів та вибухових речовин, перебуваючи в дворі за адресою свого мешкання: АДРЕСА_1 , без передбаченого законом дозволу останній збув за 6000 гривень оперативному покупцю ОСОБА_6 :

- чотири корпуси оборонних осколкових ручних гранат типу Ф-1 (4 одиниці), виготовлених промисловим (заводським) способом, які споряджені вибуховою речовиною у вигляді конструктивно оформленого заряду (розташованого в металевій оболонці) Конструктивно передбачено спорядження даних корпусів гранат, вибуховою речовиною групи бризантних (тротил) масою 50-56 грам;

- три засоби підриву (засоби детонування) які є уніфікованими запалами ручних гранат модернізованих дистанційної дії типу (UZRGM) (3 один.), які виготовлені промисловим (заводським) способом, які споряджено вибуховою речовиною, та які придатні для здійснення вибуху та руйнування корпусу з утворенням характерних осколків, при наявності засобу підриву (ініціювання вибуху), або при утворенні необхідних умов, чим скоїв незаконний збут бойових припасів та вибухових речовин, без передбаченого законом дозволу. Конструктивно передбачено спорядження детонаторів даних запалів вибуховими речовинами групи ініціюючих та групи бризантних.

У конструкційному поєднанні корпуси гранат Ф-1 (3 од.) та запали типу UZRGM (3 од.), являються оборонними осколковими ручними гранатами типу Ф-1 (3 од.), вказані гранати відноситься до категорії бойових припасів

Тим самим, ОСОБА_5 скоїв незаконний збут бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Крім того в подальшому, з метою збагачення, ОСОБА_5 керуючись прямим умислом та корисливим мотивом, вирішив повторно здійснити збут наявних у нього бойових припасів.

Так, 30 червня 2025 року, реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на збут бойових припасів, з метою особистого збагачення та на виконання раніше досягнутої домовленості між ним та оперативним покупцем ОСОБА_6 , до якого застосовано заходи безпеки на підставі Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві», під час проведення оперативної закупки бойових припасів перебуваючи в дворі за адресою свого мешкання: АДРЕСА_1 в період часу з 11 год. 58 хв. по 12 год. 01 хв. без передбаченого законом дозволу останній збув за 6000 гривень оперативному покупцю ОСОБА_6 :

- один корпус оборонної осколкової ручної гранати типу Ф-1 (1 одиниця) який відноситься до категорії бойових припасів;

- засіб підриву (засіб детонування) типу UZRGM (1 одиниця.), який споряджено вибуховою речовиною (окремо без спорядженого корпусу гранати) до категорії бойових припасів не відноситься, вибухове спорядження запалу є вибуховою речовиною у вигляді конструктивно оформленого заряду (розташованого в металевій оболонці) та у конструктивному поєднанні являються оборонною осколковою ручною гранатою типу Ф-1,

- один корпус наступальної осколкової ручної гранати типу GHO-1 (1 одиниця), який відносяться до категорії бойових припасів,

- один засіб підриву (засіб детонування) запал ручної гранати дистанційної дії типу (AF11) (1 одиниця), який споряджено вибуховою речовиною (окремо без спорядженого корпусу гранати) до категорії бойових припасів не відноситься, вибухове спорядження запалу є вибуховою речовиною у вигляді конструктивно оформленого заряду (розташованого в металевій оболонці, які у конструктивному поєднанні являються оборонною наступальною осколковою ручною гранатою типу GHO-1 (1 одиниця).

Тим самим, ОСОБА_5 скоїв незаконний збут бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

Таким чином, ОСОБА_5 , підозрюється у придбанні, зберіганні, носінні з метою збуту та збуті бойових припасів, без передбаченого законом дозволу, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

30.06.2025 в ході обшуку за місцем мешкання ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1 слідчим вилучено його особисте майно:

- мобільний телефон марки «NOMI» в корпусі чорного кольору з СІМ карткою: НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 .

30.06.2025 постановою слідчого зазначений мобільний телефон визнано речовим доказом та залучено в якості речового доказу до кримінального провадження.

01.07.2025 року ОСОБА_5 вручено повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України.

Таким чином, необхідність накладення арешту на мобільний телефон марки «NOMI» в корпусі чорного кольору з СІМ карткою: НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 , належний підозрюваному ОСОБА_5 , може містити інформацію у вигляді контактів, телефонних з`єднань, смс-повідомлень, фото-та відеозйомки, пов`язаних зі збутом ОСОБА_5 бойових припасів, тобто містити відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Вивчивши та дослідивши матеріали кримінального провадження, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.2 ст.93 КПК України сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно до п.1 ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч.2 ст.167 КПК України тимчасово вилученим може бути майно у вигляді речей, документів, грошей тощо, щодо яких є достатні підстави вважати, що вони, зокрема підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом.

В силу ч.1 ст.167 КПК України тимчасовим вилученням майна є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у частині другій цієї статті майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися певним майном до вирішення питання про арешт майна або його повернення, або його спеціальну конфіскацію в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч.2 ст.170 КПК України, слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що вони відповідають критеріям, зазначеним у частині другій статті 167 цього Кодексу, а саме: підшукані, виготовлені, пристосовані чи використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення та (або) зберегли на собі його сліди; призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом; одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від них, а також майно, в яке їх було повністю або частково перетворено.

Арешт може бути накладено на нерухоме і рухоме майно, майнові права інтелектуальної власності, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковому вигляді, цінні папери, корпоративні права, які перебувають у власності у підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, і перебувають у нього або в інших фізичних, або юридичних осіб, а також які перебувають у власності юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, з метою забезпечення можливої конфіскації майна, спеціальної конфіскації або цивільного позову (ч. 3 ст.170 КПК України).

При цьому, ч.3 та ч.5 ст.132 КПК України передбачено, що під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі при вирішенні питання надання накладення арешту на майно (п.7 ч.2 ст.131 КПК України), сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази обставин, на які вони посилаються.

Згідно положень ст.22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Характер та обсяг доказів, що збираються стороною обвинувачення, мають відповідати фактичним обставинам справи та правовій кваліфікації кримінального провадження.

У відповідності до ч.5 ст.9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права є однією з підвалин демократичного суспільства.

У ст.1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Враховуючи вимоги ст.170 КПК України, обставини встановлені під час розгляду клопотання у їх сукупності, позиції слідчого, який довів обґрунтованість заявленого клопотання, враховуючи те, що підставою клопотання є те, що вилучене майно відповідає критеріям, визначеним ст.98 КПК України, є речовим доказом, та має доказове значення для встановлення фактичних обставин події кримінального правопорушення, а тому з метою його збереження, унеможливлення пошкодження та знищення, що може призвести до нівелювання доказової бази, арешт майна є в достатній мірі необхідним та таким, що забезпечить потреби кримінального провадження.

Керуючись ст.36, 131-132, 170-171, 173 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ Покровського РУП ГУНП в Донецькій області майора поліції ОСОБА_3 , погоджене заступником керівника Покровської окружної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на особисте майно підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вилучене 30.06.2025 під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0001056 від 19.05.2025 мобільний телефон марки «NOMI» в корпусі чорного кольору з СІМ карткою: НОМЕР_1 , IMEI: НОМЕР_2 з метою збереження зазначеного речового доказу, запобігання можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, та можливої конфіскації.

Заборонити відчуження, розпорядження та користування зазначеним майном до скасування його арешту у встановленому кримінально-процесуальним законодавством порядку.

Виконання ухвали про арешт майна покласти на старшого слідчого СВ Покровського РУП ГУНП в Донецькій області майора поліції ОСОБА_3 .

Підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому в застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_1