Справа №567/702/25
Провадження №1-кп/567/100/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року м. Острог

Острозький районний суд Рівненської області у складі:

головуючий суддя - ОСОБА_1

секретар - ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с.Верхів Острозького району Рівненської області, зареєстроване та фактичне місце проживання: АДРЕСА_1 , громадянина України, одруженого, військовослужбовця в/ч НОМЕР_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_5 у порушення вимог ст.ст.68, 92 Конституції України, постанови ВРУ від 17 червня 1992 року №2471-XII, в другій декаді листопада 2022 року, перебуваючи в пункті тимчасової дислокації підрозділу військової частини НОМЕР_1 у Донецькій області (точне місце органом досудового розслідування не встановлено), знайшов та усвідомлюючи, що він не має відповідного передбаченого Законом дозволу (ліцензії) на придбання, носіння та зберігання вибухових пристроїв, діючи із прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, незаконно придбав шляхом привласнення:

- 1 (один) корпус оборонної осколкової ручної гранати Ф-1 та запал дистанційної дії УЗРГМ-2, які при конструктивному поєднанні є обороною осколковою ручною гранатою Ф-1, яка придатна до здійснення вибуху;

- 1 (один) корпус оборонної осколкової ручної гранати Ф-1 та запал дистанційної дії УЗРГМ-2, які при конструктивному поєднанні є обороною осколковою ручною гранатою Ф-1, яка придатна до здійснення вибуху.

Про вказані боєприпаси солдат ОСОБА_4 правоохоронні органи не повідомив, добровільно їх не здав, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно - небезпечний характер своїх дій та передбачаючи суспільно - небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перевіз їх додому, де став їх зберігати у господарській будівлі, до моменту проведення огляду, який був проведений працівниками правоохоронних органів, у період часу з 20 год. 46 хв. по 21 год. 31 хв. 19.03.2025 року, за місцем реєстрації та фактичного проживання ОСОБА_4 , що за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого у солдата ОСОБА_4 виявлено та вилучено в ході огляду вищевказані бойові припаси.

Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні свою провину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України визнав повністю, підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення так як вони зазначені в обвинувальному акті та пояснив, що в листопаді 2022 року він перебував у пункті тимчасової дислокації підрозділу в/ч НОМЕР_1 у Донецькій області, де знайшов дві ручні гранати Ф-1 із запалами до них, які поклав у свої речі та орієнтовно 08 чи 09 січня 2023 року привіз їх по місцю свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Прибувши додому вказані гранати із запалами він поклав у сейф, який знаходився в сараї. Пояснив, що мав намір здати гранати правоохоронним органам, проте в подальшому про них забув, та 19.03.2025 року під час проведення обшуку по місцю його проживання вказані бойові припаси були виявлені та вилучені. Зазначив про те, що йому було відомо, що це бойові гранати, які заборонено придбавати, зберігати та перевозити без передбаченого законом дозволу, якого в нього не було і не має. У вчиненому щиро розкаюється, про вчинене шкодує, просить суворо не карати.

В судовому засіданні встановлено, що обставини справи встановлені даним вироком, а саме місце, час, спосіб вчинення та наслідки кримінального правопорушення, форма вини і мотиви кримінального правопорушення ніким з учасників судового розгляду не оспорюються.

Визнавши недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, з`ясувавши правильне розуміння обвинуваченим та іншими учасниками судового розгляду змісту цих обставин та за відсутності сумнівів у добровільності та істинності їх позицій, роз`яснивши їм, що в такому разі вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку, суд вважає, що дії ОСОБА_4 слід кваліфікувати за ч.1 ст.263 КК України як незаконне поводження з бойовими припасами, а саме придбання та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

При цьому суд враховує, що відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 27.02.1980 року (скарга № 6903/75) Девеер проти Бельгії (Deweer v. Belgium) держава та її судові органи зобов`язані забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних справ шляхом спрощеного та скороченого розгляду, і суд має перевірити, чи не був такий вибір зумовлений виключно бажанням завершити справу швидко, без участі повної судової процедури, чи бажанням бути обвинуваченим у вчиненні менш тяжких злочинів, або взагалі звільнення від покарання за окремими епізодами справи.

Суд пересвідчився, що позиція учасників судового розгляду щодо розгляду справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, є добровільною і не пов`язана з вищевказаними чинниками.

Відповідно до ст.65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до ст.50 КК України покарання є заходом примусу, полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого і має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Виходячи з засади співмірності, призначене покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують. Без урахування й належної оцінки всіх цих обставин у своїй сукупності обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого і зокрема те, що відповідно до ст.12 КК України обвинуваченим скоєно тяжкий злочин.

Беручи до уваги особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує, що він по місцю проживання характеризується позитивно, за місцем служби - негативно, раніше не судимий.

Згідно довідки КНП «Острозька багатопрофільна лікарня» №63 від 21.03.2025 року ОСОБА_4 під спостереженням лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

ОСОБА_4 вперше притягується до кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст.66 КК України суд враховує, що обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття, активне сприння розкриттю кримінального правопорушення.

В той же час, відповідно до ст.67 КК України обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 не встановлено.

Загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Ця функція потребує врахування та оцінки конкретних обставин провадження, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, і за змістом якої суд може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду й розміру, суд, урахувавши тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини провадження, дійде до висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Так, згідно з вимогами ст.75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене ч.3 статі 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

З врахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення та запобігання вчиненню інших кримінальних правопорушень, враховуючи наявність пом`якшуючих покарання обставин та за відсутності обтяжуючих покарання обставин та будь-якої шкоди, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_4 можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах нагляду за ним та постійного контролю за його поведінкою з боку командира військової частини, а у разі звільнення з військової служби з боку уповноваженого органу з питань пробації, та вважає за необхідне призначити йому покарання із застосуванням положень ст.ст.75, 76 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням - встановленням іспитового строку та покладенням обов`язків повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Одночасно, при визначенні тривалості іспитового строку суд враховує характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, вид і строк призначеного покарання, обставини, що характеризують особу обвинуваченого, середовище, в якому він перебуває.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ч.9 ст.100 КПК України.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Клопотань щодо застосування відносно ОСОБА_4 запобіжного заходу не заявлено.

При вирішенні питання про відшкодування процесуальних витрат суд виходить з наступного.

Згідно ч.2 ст.124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що витрати на проведення двох судових вибухо-технічних експертиз у даному кримінальному провадженні становлять 14 262,40 грн., а відтак суд приходить до висновку про наявність фактичних та правових підстав для стягнення з ОСОБА_4 витрат, пов`язаних з проведенням експертизи у вказаному розмірі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.100, 122, 124, 370, 374 КПК України, -

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.263 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки.

На підставі ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк 1 (один) рік.

На підставі ч.4 ст.76 КК України нагляд за поведінкою ОСОБА_4 покласти на командира військової частини, а у разі звільнення ОСОБА_4 з військової служби - на уповноважений орган з питань пробації.

Покласти на ОСОБА_4 відповідно до п.п.1, 2 ч.1 ст.76 КК України обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

Повідомити ОСОБА_4 про те, що він зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки та попередити його, що він протягом іспитового строку не повинен вчиняти нового кримінального правопорушення.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 14 262,40 грн. витрат на проведення експертиз.

Речові докази у справі :

- корпус оборонної осколкової ручної гранати Ф-1 та запал дистанційної дії УЗРГМ-2, під час проведення експертизи було проведено експериментальний вибух, після якого виявлені осколки гранати Ф-1 були переупаковані в сейф-пакет Експертної служби МВС України №2723635 та передані на відповідальне зберігання до камери схову Відділення поліції №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області знищити;

- корпус оборонної осколкової ручної гранати Ф-1 та запал дистанційної дії УЗРГМ-2, під час проведення експертизи було проведено експериментальний вибух, після якого виявлені осколки гранати Ф-1 були переупаковані в сейф-пакет Експертної служби МВС України №2723637 та передані на відповідальне зберігання до камери схову Відділення поліції №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області знищити;

- змив із поверхні предмета корпусу ручної гранати Ф-1, який упаковано у паперовий конверт НПУ СУ, переданий на відповідальне зберігання до камери схову Відділення поліції №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області знищити;

- змив із поверхні важеля підривача УЗРГМ-2, який упаковано у паперовий конверт НПУ СУ, переданий на відповідальне зберігання до камери схову Відділення поліції №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області знищити;

- змив із поверхні предмета корпусу ручної гранати «Ф-1», який упаковано у паперовий конверт НПУ СУ, переданий на відповідальне зберігання до камери схову Відділення поліції №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області знищити;

- змив із поверхні важеля підривача УЗРГМ-2, який упаковано у паперовий конверт НПУ СУ, переданий на відповідальне зберігання до камери схову Відділення поліції №3 Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області знищити.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Рівненського апеляційного суду через Острозький районний суд протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя ОСОБА_1