Справа № 632/1020/25
провадження № 1-кс/632/105/25

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року місто Златопіль

Слідчий суддя Златопільського міськрайонного суду Харківської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваного ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, внесене у кримінальному провадженні № 0000141 від 18 квітня 2025 року т.в.о. заступника начальника СВ ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Первомайський Харківської області, громадянина України, мешканця АДРЕСА_1 , з професійно-технічною освітою, не працюючого, не одруженого, засудженого 30 жовтня 2024 року Первомайським міськрайонним судом Харківської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді обмеження волі на строк два роки, звільненого від відбування покарання з випробуванням із застосуванням ст. 75 КК України з іспитовим строком один рік, підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

07 липня 2024 року т.в.о. заступника начальника СВ ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 , отримавши згоду прокурора, який призначений у даному кримінальному провадженні, звернувся до суду з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України.

Клопотання обґрунтовано тим, що у провадженні СВ ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області перебуває кримінальне провадження № 0000141 від 18 квітня 2025 року.

В ході досудового розслідування встановлено, що в один із днів жовтня 2023 року ОСОБА_5 , перебуваючи у полезахисній лісовій смузі, яка розташована поблизу вулиці Дачної в місті Первомайський (на теперішній час - Златопіль) Лозівського району Харківської області, знайшов на землі під деревом спортивну сумку чорного кольору, після відкриття якої ОСОБА_5 побачив, що в ній зберігається ручний протитанковий гранатомет Bulspike-AT.

За цих обставин у ОСОБА_5 раптово виник умисел на незаконне придбання, носіння, зберігання та збут вищевказаного бойового припасу.

Реалізуючи свій умисел, ОСОБА_5 , розуміючи та усвідомлюючи негативні наслідки своїх дій, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, створивши тим самим сприятливі умови для реалізації свого умислу, в порушення положень Постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992, «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992 та «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України № 622 від 21.08.1998, підняв з землі спортивну сумку з ручним протитанковим гранатометом Bulspike-AT всередині, тим самим незаконного придбав вищевказаний бойовий припас з метою його подальшого носіння, зберігання та збуту. Після цього, ОСОБА_5 тримаючи спортивну сумку з ручним протитанковим гранатометом Bulspike-AT в руках направився до гаражу, який розташований на вулиці Чорнобильців в місті Златопіль Лозівського району Харківської області, чим розпочав незаконне носіння бойового припасу (транспортування безпосередньо при собі). По прибуттю до вказаного гаражу останній сховав в ньому ручний протитанковий гранатомет Bulspike-AT, тим самим почав незаконно зберігати без передбаченого законом дозволу вищевказаний бойовий припас, з метою його подальшого незаконного збуту.

В подальшому, у вересні 2024 року, точний час та дата в ході досудового розслідування не встановлені, ОСОБА_5 пішов у гараж який розташований на вулиці Чорнобильців в місті Златопіль Лозівського району Харківської області, де взяв раніше залишений ручний протитанковий гранатомет Bulspike-AT та незаконно переніс його до одного з покинутих гаражів, який не облікований номером, та розташований у гаражному кооперативі «Східний» у місті Златопіль Лозівського району Харківської області, де залишив на тимчасовому зберіганні, тим самим продовжив незаконно зберігати без передбаченого законом дозволу вищевказаний бойовий припас, з метою його подальшого незаконного збуту.

Так, 13 липня 2025 року ОСОБА_5 у період часу з 20 години 07 хв. по 20 годину 17 хв., продовжуючи реалізовувати свій умисел спрямований на збут бойового припасу - ручного протитанкового гранатомету Bulspike-AT, діючи із корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки у формі збуту бойового припасу, бажаючи цього, знаходячись на території гаражного кооперативу «Східний» у місті Златопіль Лозівського району Харківської області, в ході проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контроль за вчиненням злочину у формі оперативної закупки, незаконно збув громадянину з вигаданими анкетними даними « ОСОБА_6 », особисті дані якого змінено в порядку ст. ст.7, 15 Закону України «Про забезпечення безпеки осіб, які беруть участь у кримінальному судочинстві», ручний протитанковий гранатомет Bulspike-AT. Від останнього за збутий бойовий припас ОСОБА_5 отримав грошові кошти в сумі 15000 гривень.

У подальшому, після придбання, зазначений ручний протитанковий гранатомет Bulspike-AT, був виданий ОСОБА_6 працівникам ВП №1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області.

Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України - придбання, носіння, зберігання та збут бойового припасу без передбаченого законом дозволу.

Крім того, в один із днів жовтня 2023 року ОСОБА_5 перебуваючи у полезахисній лісовій смузі, яка знаходиться поблизу вулиці Дачної в місті Первомайський (на теперішній час - Златопіль) Лозівського району Харківської області знайшов на землі під деревом ручну гранату М67, що складається з корпусу ручної гранати М67, промислового способу виготовлення з запалом до ручних гранат типу М213, промислового способу виготовлення в штатному з`єднанні.

За цих обставин у ОСОБА_5 раптово виник умисел на незаконне придбання, носіння та зберігання вищевказаного бойового припасу.

Реалізуючи свій умисел ОСОБА_5 , розуміючи та усвідомлюючи негативні наслідки своїх дій, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає, створивши тим самим сприятливі умови для реалізації свого умислу, в порушення положень Постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17.06.1992, «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992 та «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №622 від 21.08.1998, підняв з землі ручну гранату М67, тим самим незаконного придбав вищевказаний бойовий припаси з метою його подальшого носіння та зберігання. Після цього, ОСОБА_5 поклавши ручну гранату М67 до кишені своєї куртки направився до гаражу, який розташований по АДРЕСА_2 , чим розпочав незаконне носіння бойового припасу (транспортування безпосередньо при собі). По прибуттю до вказаного гаражу останній сховав в ньому ручну гранату М67, тим самим почав зберігати без передбаченого законом дозволу вищевказаний бойовий припас.

В подальшому у вересні 2024 року ОСОБА_5 пішов у гараж, що розташований на АДРЕСА_2 , де взяв раніше залишену ручну гранату М67 та переніс її до місця свого мешкання у квартиру АДРЕСА_3 , тим самим продовжив зберігати без передбаченого законом дозволу вищевказаний бойовий припас.

Злочинна діяльність ОСОБА_5 була припинена працівниками ВП №1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, які 13 червня 2025 року у період часу з 09 години 14 хв. по 10 годину 54 хв., в ході проведення обшуку за місцем мешкання останнього, за адресою: АДРЕСА_1 , виявили та вилучили ручну гранату М67, яку останній незаконно зберігав за місцем свого мешкання, а також грошові кошти в сумі 1000 гривень одну купюру відповідного номіналу - серія ЗГІ №5451115, надані останньому під час здійснення оперативної закупки 13 травня 2025 року.

Отже, ОСОБА_5 підозрюється ще й у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України - придбанні, носінні та зберіганні бойового припасу без передбаченого законом дозволу.

30 червня 2025 року ОСОБА_5 , відповідно до вимог ст. ст. 42, 276 278 КПК України, повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України.

Підставою для звернення до слідчого судді із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стали наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України та наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України переховування від органу досудового розслідування та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення.

Прокурор та слідчий у судовому засіданні клопотання про застосування щодо підозрюваного ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримали, та кожний окремо зазначили, що зібрані на час розгляду клопотання докази свідчать про обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України та підтверджують наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Застосування більш м`якого запобіжного заходу не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного, у зв`язку з чим, сторона обвинувачення просить застосувати до ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Підозрюваний ОСОБА_5 не заперечував проти повідомлення про підозру.

При цьому ОСОБА_5 підтвердив свою причетність до інкримінованих йому кримінальних протиправних діянь.

Разом із цим ОСОБА_5 просив застосувати до нього такий запобіжний захід як домашній арешт.

Слідчий суддя, заслухавши доводи сторін, дослідивши надані матеріали та документи, у їх сукупності, доходить наступного висновку.

З наданих матеріалів встановлено, що СВ ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000141 від 18 квітня 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України.

Відомості про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України, внесені до ЄРДР 18 квітня та 13 червня 2025 року відповідно.

Причетність ОСОБА_5 до інкримінованих йому кримінальних правопорушень підтверджується доказами, зібраними в ході досудового розслідування, а саме: протоколом про результати проведення оперативно - технічного заходу - аудіо, -відео контроль особи; показаннями свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ; протоколом обшуку, який був проведений за місцем мешкання ОСОБА_5 , а саме за адресою: АДРЕСА_1 ; висновками експертів №СЕ-19/121-25/11982-ВТХ та №СЕ-19/121 -25/16240-ВТХ; речовим доказом у вигляді грошової купюри номіналом 1000 (одна тисяча) гривень у кількості одна штука, серія ЗП№5451115, яка була вилучена під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_5 ; показаннями самого ОСОБА_5 , який був допитаний у якості підозрюваного.

В межах розгляду даного клопотання встановлено, що ОСОБА_5 30 червня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000141 від 18 квітня 2025 року, повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України придбанні, носінні, зберіганні та збуті бойового припасу без передбаченого законом дозволу та придбанні, носінні, зберіганні бойового припасу без передбаченого законом дозволу. Повідомлення про підозру та пам`ятка про процесуальні права та обов`язки вручені особисто ОСОБА_5 , права підозрюваного оголошені та роз`яснені.

Зазначений факт підтверджується особистим підписом ОСОБА_5 , який міститься в підозрі та пам`ятці про процесуальні права та обов`язки підозрюваного.

З огляду на зазначене, слідчий суддя доходить висновку, що повідомлення про підозру було здійснено у встановлений законом спосіб, а отже, відповідно до вимог ст. 42 КПК України ОСОБА_5 має статус підозрюваного у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 177 КПК України метою запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується, а підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, наведені вище.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно зі ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується; вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; репутацію підозрюваного, обвинуваченого; майновий стан підозрюваного, обвинуваченого; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого; дотримання підозрюваним, обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувалися до нього раніше; наявність повідомлення особі про підозру у вчиненні іншого кримінального правопорушення; розмір майнової шкоди, у завданні якої підозрюється, обвинувачується особа, або розмір доходу, в отриманні якого внаслідок вчинення кримінального правопорушення підозрюється, обвинувачується особа, а також вагомість наявних доказів, якими обґрунтовуються відповідні обставини; ризик продовження чи повторення протиправної поведінки.

Таким чином, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

- наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

- наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

- недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні (ч. 1 ст. 194 КПК України).

Щодо наявності обґрунтованої підозри слідчий суддя зазначає наступне.

Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права.

Оскільки положення кримінального процесуального законодавства не розкривають поняття «обґрунтованості підозри», в оцінці цього питання слідчий суддя використовує практику ЄСПЛ.

У своїх рішеннях, зокрема, «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства», «Нечипорук та Йонкало проти України», Європейський суд з прав людини наголошує, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

«Обґрунтована підозра» існує тоді, коли факти, якими обґрунтовується затримання, можна «розумно» вважати такими, що підпадають під опис одного з правопорушень, визначених у законі про кримінальну відповідальність. Тобто явно не може йтися про наявність «обґрунтованої підозри», якщо дії, у вчиненні яких підозрюється особа, не становлять кримінального правопорушення на момент учинення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Волох проти України»).

При цьому факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок. Стандарт доказування «обґрунтована підозра» не передбачає, що уповноважені органи мають оперувати доказами, достатніми для пред`явлення обвинувачення чи ухвалення обвинувального вироку, що пов`язано з меншою мірою ймовірності, необхідною на ранніх етапах кримінального провадження для обмеження прав особи.

Уявлення про «обґрунтовану підозру» має ґрунтуватися, поміж інших факторів, на двох ключових критеріях: суб`єктивному та об`єктивному.

Перший критерій означає, що підозра має бути добросовісною, тобто особа, яка виконала затримання та оголосила підозру, має щиро підозрювати особу у вчиненні кримінального правопорушення, другий - що об`єктивно існують дані про скоєне кримінальне правопорушення і причетність особи до вчинення правопорушення. Такими даними можуть бути дії самого підозрюваного, наявні документи, речові докази, показання очевидців тощо.

Крім цього, у рішенні ЄСПЛ у справі «Феррарі-Браво проти Італії» № 9627/81 від 14 березня 1984 року суд зазначив, що «питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою»; у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року «факти, які є причиною виникнення підозри, не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування вироку (чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу) кримінального розслідування».

З матеріалів, доданих до клопотання, доводів сторін, вбачається, що ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень - злочинів, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України придбанні, носінні, зберіганні та збуті бойового припасу без передбаченого законом дозволу та придбанні, носінні, зберіганні бойового припасу без передбаченого законом дозволу.

Слідчим суддею встановлено, що на час вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень, у вчиненні яких ОСОБА_5 підозрюється, останній є повнолітньою осудною особою.

За результатами розгляду даного клопотання слідчим суддею встановлено, що висновки органу досудового розслідування про наявність підозри у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України, не є очевидно необґрунтованими чи недопустимими, виходячи з наданих стороною обвинувачення доказів, а саме даних, які містяться у: витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 18 квітня 2025 року; протоколі про результати проведення оперативно - технічного заходу - аудіо, -відео контроль особи; протоколах допиту свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 ; протоколі обшуку, який був проведений за місцем мешкання ОСОБА_5 , висновках експертів №СЕ-19/121-25/11982-ВТХ та №СЕ-19/121 -25/16240-ВТХ; речовому доказі у вигляді грошової купюри номіналом 1000 (одна тисяча) гривень у кількості одна штука, серія ЗП №5451115, яка була вилучена під час проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_5 ; протоколі допиту підозрюваного ОСОБА_5 .

Слідчий суддя зазначає, що на цій стадії кримінального провадження, враховуючи практику Європейського суду з прав людини та положення кримінального процесуального закону, суд повинен лише надати оцінку тому, чи достатньо отриманої інформації та досліджених доказів, для того, щоб допустити можливість, що особа, щодо якої вирішується питання про застосування запобіжного заходу, могла вчинити кримінальне правопорушення, яке їй інкримінується. Питання ж оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні того чи іншого злочину входить до компетенції суду під час розгляду кримінального провадження по суті.

З огляду на зазначене, не вирішуючи питання про доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_5 , виходячи з наявних у суду матеріалів клопотання, слідчий суддя переконаний, що надані достатні підстави для наявності обґрунтованої підозри стосовно можливого вчинення ОСОБА_5 дій, що кваліфікуються за ч. 1 ст. 263 КК України за викладених у клопотанні обставин.

Вказане може бути підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження у виді запобіжного заходу.

Згідно із ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Щодо наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, необхідно зазначити наступне.

Слідчий суддя враховує наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - можливість запобігання спробам підозрюваного: переховуватися від органу досудового розслідування та суду; вчинити інше кримінальне правопорушення.

При цьому, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що військова агресія проти України, є обставиною (ризиком), яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку.

Так, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню («Бекчиєв проти Молдови» §58). Суворість покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти або повторного вчинення злочинів («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»).

Слідчий суддя зазначає, що ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду обумовлюється можливістю притягнення особи до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними наслідками, зокрема, суворістю передбаченого покарання. А в контексті з тим, що 24 лютого 2022 року російська федерація розпочала військову агресію проти України, у зв`язку з чим цього ж дня Президентом України підписано Указ «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, який триває дотепер, і на даний час для громадян України існує реальна можливість спрощеного режиму перетину кордону та отримання дозволу на проживання в багатьох країнах світу, спроба переховуватися від органу досудового розслідування чи суду може виявлятися та підтверджуватися, наприклад, отриманням дозволу на проживання в певній країні, отриманням громадянства іншої країни або подання відповідних заяв і документів для активізації цього процесу, поданням документів на отримання статусу біженця тощо.

ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, є тяжкими злочинами, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років, а відтак тяжкість ймовірного покарання та суворість можливого вироку значно підвищують ризик переховування від органу досудового розслідування та/або суду, особливо на початкових етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Зазначені обставини самі по собі можуть бути мотивом для підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування чи суду, що узгоджується із позицією ЄСПЛ у справі «Ілійков проти Болгарії» (рішення від 26 червня 2001 року, заява № 33977/96), де зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування, а також у рішенні ЄСПЛ по справі «Пунцельт проти Чехії» (рішення від 25 квітня 2000 року, заява № 31315/96), відповідно до якого при оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання. Також у рішенні ЄСПЛ по справі «Бессієв проти Молдови» вказано, що ризик втечі має оцінюватися судом у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню. Серйозність покарання є релевантною обставиною в оцінці ризику того, що підозрюваний може втекти.

А отже, очікування можливого суворого покарання має значення під час оцінки ризику переховування від органу досудового розслідування та суду. Зазначена обставина на перших етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності сама по собі може бути мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органу досудового розслідування чи суду. При цьому, ризик втечі повинен оцінюватися й у світлі інших факторів, а тому слідчий суддя, вирішуючи питання щодо застосування запобіжного заходу, враховує тяжкість злочинів, в яких підозрюється ОСОБА_5 у сукупності з іншими обставинами, зокрема того, що ОСОБА_5 хоча і має місце мешкання, однак не має джерел доходів та міцних соціальних зв`язків які б забезпечили його належну процесуальну поведінку.

Наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України - вчинення іншого кримінального правопорушення, підтверджується тим, що ОСОБА_5 раніше вчиняв кримінальні правопорушення, за що притягався до кримінальної відповідальності, підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 КК України, з корисливих мотивів, у період іспитового строку, визначеного йому вироком Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 30 жовтня 2024 року, згідно із яким останній засуджений за ч. 1 ст. 309 КК України до двох років обмеження волі, відповідно до ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком один рік.

Крім того, слідчий суддя враховує у сукупності наступні обставини:

- ОСОБА_5 , який неодноразово притягався до кримінальної та адміністративної відповідальності, підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України є тяжкими злочинами, санкція за які передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до семи років;

- дані щодо особи ОСОБА_5 , який має професійно-технічну освіту та постійне місце мешкання, однак трудовою діяльністю не займається, не одружений, на утримані непрацездатних осіб не має, тобто не має міцних соціальних зав`язків.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Згідно із сформованою практикою Європейського суду з прав людини, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес. Тримання особи під вартою може бути виправдане, якщо існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи. Застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів суспільства. Визначення таких прав, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суспільства більшої суворості в оцінці цінностей суспільства («Летельє проти Франції»).

Слідчий суддя вважає, що з урахуванням характеру та тяжкості злочинів, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_5 , сукупність обставин, на підставі яких встановлено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, вказує на недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для забезпечення підозрюваним виконання покладених на нього процесуальних обов`язків та запобіганню спробам вчинити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

З огляду на зазначене, те, що кримінальні правопорушення, у вчинені яких підозрюється ОСОБА_5 , є тяжкими, вчинені із корисливих мотивів, пов`язані із незаконним обігом бойових припасів, зокрема збутом, захист цього права має особливе суспільне значення, а отже у цьому кримінальному провадженні наявний суспільний інтерес, який полягає у необхідності захисту високих стандартів охорони прав інтересів суспільства, слідчий суддя вважає, що для запобігання доведеним у суді ризикам, слід застосувати до підозрюваного саме такий запобіжний захід, про який просить сторона обвинувачення, незважаючи на виключний характер цього запобіжного заходу, однак в межах строку досудового розслідування.

При цьому слідчий суддя зазначає, що при оцінці можливості застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, слідчий суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, в тому числі домашній арешт, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатній для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ч. 1 ст. 182 КПК України, застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Щодо визначення розміру застави слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Пункт 2 ч. 5 ст. 182 КПК України визначає, що розмір застави щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину може бути застосований у межах від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20 листопада 2010 року Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання.

Таким чином сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого підозрюваного, його активи та його взаємовідносини з особами, які мають забезпечити його безпеку, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні.

При цьому має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого.

У той же час слід не допускати встановлення такого розміру застави, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави (абзац 4 п. 16 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання порядку застосування запобіжних заходів під час досудового розслідування та судового провадження відповідно до Кримінального процесуального кодексу України» № 511-550/0/4-13 від 04 квітня 2013 року).

Отже, розмір застави повинен, головним чином, визначатися виходячи з особи підозрюваного, його майнового стану і його відносин з особами, які надають забезпечення, іншими словами, враховуючи той факт, чи буде втрата забезпечення у випадку неявки підозрюваного до суду достатнім стримуючим фактором для нього, щоб не здійснити втечу.

При цьому Європейський суд з прав людини також наголошує, що якщо на карту поставлене право на свободу, гарантоване статтею 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, влада повинна приділяти питанню встановлення відповідного розміру застави таку ж увагу, якби це стосувалося обґрунтування необхідності тримання особи під вартою.

На переконання слідчого судді підозрюваному ОСОБА_5 слід визначити заставу у межах розміру, визначеного п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90840 гривень (3028х30 = 90840).

Зазначений розмір, з урахуванням майнового стану підозрюваного та його родини, не є явно непомірним для нього. У той же час він є значним та, на думку слідчого судді, цілком здатним забезпечити виконання належної процесуальної поведінки з боку підозрюваного.

Окрім цього, застосовуючи щодо підозрюваного альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, яка може бути ним внесена у будь-який момент, слідчий суддя вважає за необхідне відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на нього такі обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає міста Златопіль Лозівського району Харківської області, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

Згідно з ч. 6 ст. 194 КПК України зазначені обов`язки покладаються на підозрюваного на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 202 КПК України підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому він перебуває, відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання цього обвинуваченого під вартою.

Керуючись ст. ст. 132, 176 - 178, 183, 194 КПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання т.в.о. заступника начальника СВ ВП № 1 Лозівського РВП ГУНП в Харківській області ОСОБА_4 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 задовольнити частково.

Застосувати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в межах строку досудового розслідування - до 28 серпня 2025 року включно.

Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Строк дії ухвали - до 28 серпня 2025 року включно.

Визначити заставу у розмірі 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 90840 гривень, які можуть бути внесені як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України у Харківській області.

При внесенні визначеної суми застави ОСОБА_5 з-під варти звільнити.

У разі внесення застави у визначеному слідчим суддею розмірі вважається, що до підозрюваного застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

Покласти на підозрюваного, у разі внесення застави, наступні обов`язки:

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає міста Златопіль Лозівського району Харківської області, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи.

Термін дії обов`язків, покладених судом у разі внесення застави, визначити два місяці з моменту внесення застави.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, останній зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу слідчого судді зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Суддя:ОСОБА_1