Провадження № 11-кп/824/3714/2025 Доповідач ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

Іменем України

29 липня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисників - ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинувачених - ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою з доповненнями прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_6 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 30 січня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Даною ухвалою суду задоволено клопотання захисників ОСОБА_13 , ОСОБА_9 про повернення обинувального акта.

Обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000970 від 31.10.2019 року стосовно вчинення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України, повернутопрокурору у зв`язку з невідповідністю вимогам КПК України для усунення недоліків.

В ухвалі суду зазначено, що формулювання самого обвинувачення щодо кожного з обвинувачених відсутнє. Замість формулювання обвинувачення у обвинувальному акті щодо кожного обвинуваченого відтворено зміст, викладений у фактичних обставинах справи, та вказано на кваліфікацію дій. Обвинувальний акт не містить посилань на конкретні дії чи бездіяльність кожного з обвинувачених, які містять склад злочину, в якому вони обвинувачуються.При цьому опис фактичних обставин справи включає опис подій протягом не одного тижня, різні дії обвинувачених, які не є однаковими чи тотожними, які вчиняються в різний час і за різних обставин. Тобто, зі змісту обвинувального акта неможливо зрозуміти, які саме дії кожного з обвинувачених містять ознаки шахрайства - які саме дзвінки, кому, який саме зміст розмов, яка саме поведінка обвинувачених розцінена як протиправна.

Крім того, в ухвалі суду зазначено, що згідно обвинувального акта, кваліфікуючою ознакою вказаного інкримінованого обвинуваченим діяння за ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України є його вчинення за попередньою змовою групою осіб. Водночас з обвинувального акта не вбачається, які саме дії і з якого моменту складають об`єктивну сторону кримінального правопорушення та в чому полягає спільна згода співучасників до початку його вчинення. Аналіз положень ст. 28 КПК України дає підстави для висновку, що наявність єдиного плану являється ознакою такої кваліфікуючої ознаки як вчинення злочину організованою групою. В той же час, в обвинувальному акті кваліфікуючою ознакою інкримінованого діяння вказано його вчинення за попередньою змовою групою осіб, а така кваліфікуюча ознака як вчинення злочину організованою групою відсутня.

Таким чином, суд першої інстанціївважає доведеною ту обставину, що обвинувальний акт не містить чіткого формулювання обвинувачення, є неконкретним та містить суперечності, зокрема, щодо обставин, які впливають на ступінь тяжкості інкримінованого діяння, що в подальшому може негативно вплинути на судовий розгляд, з урахуванням того, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

Крім того, суд взявдо уваги доводи сторони захисту щодо невідповідності обвинувального акта вимогам КПК України у зв`язку з відсутністю у провадженні потерпілого та завданої шкоди.

Не погоджуючись з ухвалою суду, прокурор подав апеляційну скаргу з доповненнями, в якій просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Вказує, що оскаржувана ухвала не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки висновки суду не підтверджуються доказами дослідженими під час судового розгляду, а також висновки суду викладені у судовому засіданні містять істотні суперечності.

Зазначає, що доводи суду першої інстанції є необґрунтованими, оскільки зі змісту та структури обвинувального акта слідує, що він повністю відповідає вимогам ст. 291 КПК України, в тому числі в обвинувальному акті окремими розділами зазначено формулювання висунутого обвинувачення кожному обвинуваченому.

Разом з тим, суд безпідставно та необґрунтовано зазначає, що «аналіз положень п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України дає підстави для висновку, що фактичні обставини кримінального правопорушення не є тотожними з поняттям «формулювання обвинувачення», відтак не можуть бути ідентичними». Такі висновки суду прямо суперечать п. 5 ч. 2 ст. 191 КПК України, який не встановлює особливостей чи порядку висунення формулювання обвинувачення конкретному обвинуваченому, а відтак вказане питання належить виключно до положень слідчого та прокурора.

Крім того, висновки суду про те, що «обвинувальний акт не містить посилань на конкретні дії чи бездіяльність кожного з обвинувачених, які містять склад злочину, в якому вони обвинувачуються» не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки в обвинувальному акті чітко та детально вказані конкретні дії кожного з обвинувачених, які направлені на досягнення спільного умислу на заволодіння грошовими коштами, які містять в собі склад злочину, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 4 ст. 190 КК України.

Також зазначає, що ухвала суду підлягає скасуванню внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, оскільки судом застосовано закон, який не підлягає застосуванню через неправильне його тлумачення, яке суперечить його точному змісту.

Висновки суду про невідповідність викладеної в обвинувальному акті кваліфікації дій співучасників фактичним обставинам без дослідження жодного доказу та за відсутності інформації про наявність стійкого об`єднання, вчинення іншого (інших) кримінальних правопорушень, а лише за наявності спільного злочинного плану, є не лише надуманими та необґрунтованими, а й такими, що виходять за межі повноважень судді у ході підготовчого судового засідання та питання, які вирішуються в порядку ст. 314 КПК України.

Вказує, що суд не зважив на те, що норми чинного КПК України не надають суду повноважень до ухвалення вироку оцінювати рішення слідчого, прокурора, слідчого судді, оскільки з`ясування таких обставин виходить за межі компетенції суду на стадії підготовчого судового засідання, а також суд не наділений правом досліджувати докази, що стосуються цих рішень, оскільки такі обставини можуть бути дослідженні судом під час судового розгляду.

Вважає, що висновки суду про те, що наявність потерпілого є обов`язковою ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України є необґрунтованими, оскільки у даному кримінальному провадженні жодною особою не подавалась заява про залучення її як потерпілого або відповідна письмова згода, а також необхідною і достатньою складовою підстави кримінальної відповідальності за шахрайство є усвідомлення суб`єктом злочину того факту, що предмет злочину є для нього чужим, що він заволодіває чужим майном за відсутності будь-якого дійсного чи уявного права на нього.

Адвокат ОСОБА_9 подав заперечення на апеляційну скаргу прокурора, наводячи відповідні обґрунтування, просить апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який підтримав апеляційну скаргу з доповненнями, думки захисників та обвинувачених, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Так, на думку колегії суддів, зазначені вимоги при винесенні оскаржуваної ухвали, судом першої інстанції не дотримано.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно п. 3 ч. 3 ст. 314 КПК України у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про повернення обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру прокурору, якщо вони не відповідають вимогам цього Кодексу.

Так, відповідно до ч. 2 ст. 291 КПК України обвинувальний акт має містити такі відомості: 1) найменування кримінального провадження та його реєстраційний номер; 2) анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 3) анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство); 4) прізвище, ім`я, по батькові та займана посада слідчого, прокурора; 5) виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення; 6) обставини, які обтяжують чи пом`якшують покарання; 7) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; 7-1) підстави застосування заходів кримінально - правового характеру щодо юридичної особи, які прокурор вважає встановленими; 8) розмір витрат на залучення експерта (у разі проведення експертизи під час досудового розслідування); 9) дату та місце його складення та затвердження.

Обвинувальний акт складається та підписується слідчим (в окремих випадках прокурором), після чого затверджується прокурором (ч. ч. 1 та 3 ст. 291 КПК України) Перелік документів, що додаються до обвинувального акта визначено в ч. 4 ст. 291 КПК України. При цьому надання суду інших документів до початку судового розгляду забороняється.

Згідно наведених в оскаржуваній ухвалі мотивів, приймаючи рішення про повернення прокурору обвинувального акта у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 суд першої інстанції констатував факт невідповідності даного обвинувального акта вимогам КПК України, оскільки обвинувальний акт не містить чіткого формулювання обвинувачення, є неконкретним та містить суперечності.

Однак, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції необґрунтовано повернув обвинувальний акт прокурору, всупереч вимогам ст.ст. 291, 314 КПК України, оскільки відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 291 КПК України у зазначеному обвинувальному акті наведено виклад фактичних обставин кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правову кваліфікацію кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення щодо кожного обвинуваченого.

При цьому, колегія суддів зауважує, що висування обвинувачення є виключною компетенцією прокурора і не може покладатися на суд. Питання, які стосуються змісту та достовірності викладених прокурором фактичних обставин кримінального правопорушення не підлягають розгляду у підготовчому судовому засіданні, і суд не цій стадії встановлює лише відповідність обвинувального акта вимогам КПК України, не досліджуючи при цьому суть обвинувачення.

Конкретність обвинувачення є оціночним критерієм, та може бути перевірена лише в ході судового розгляду провадження, оскільки під час підготовчого судового засідання суд не може давати оцінку кваліфікації дій обвинуваченого, доказам чи фактичним обставинам кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими.

Отже, на переконання колегії суддів, неконкретність обвинувачення у даному кримінальному провадженні та з урахуванням вимог ст. 291 КПК України не може бути підставою для повернення обвинувального акта.

Одночасно, колегія суддів зауважує, що з метою недопущення порушення права особи на захист через неконкретність обвинувачення та можливого скасування рішення суду першої інстанції з підстав незабезпечення гарантій на справедливий суд, прокурор відповідно до положень ст. 337 КПК України в ході судового розгляду може змінити обвинувачення, висунути додаткове обвинувачення, відмовитися від підтримання державного обвинувачення тощо.

При цьому, в силу наведеної норми, суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження, рівно як і прийняти рішення про виправдання (ч. 1 ст. 373 КПК України).

Апеляційний суд не знаходить беззаперечних підстав для повернення вказаного обвинувального акта, оскільки в оскаржуваній ухвалі не наведено жодної достатньої та мотивованої підстави, яка ґрунтується на вимогах закону для повернення обвинувального акта прокурору, як такого, що не відповідає вимогам, передбаченим ст. 291 КПК України.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Таким чином, апеляційну скаргу прокурора слід задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції про повернення обвинувального акта прокурору у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 - скасувати, призначивши новий розгляд у суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу з доповненнями прокурора Спеціалізованої антикорупційної прокуратури ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 30 січня 2025 року щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 - скасувати.

Призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Суддя Суддя