ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1919/25 Справа № 209/382/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів Судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченої ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000017 від 15 липня 2020 року, за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 квітня 2025 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Фрунзе, Киргизстан, громадяники України, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судима,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України,

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 квітня 2025 року кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, закрито на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КК України.

Мотивуючи ухвалене рішення, суд посилався на те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, кримінальне провадження щодо якого відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України здійснюється у формі приватного обвинувачення. З урахуванням тих обставин, що потерпілий відмовився від обвинувачення, суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

В апеляційній скарзі обвинувачена просить ухвалу скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги ОСОБА_7 посилається на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, Конституції України та Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Обвинувачена вказує на те, що під час судового розгляду заперечувала проти закриття кримінального провадження з нереабілітуючих підстав. Це закриття не встановлює її невинуватість, не тягнене зняття підозри, відновлення доброго імені, гідності та репутації.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_7 , яка апеляційну скаргу підтримала, прокурора, який проти задоволення апеляційної скарги заперечував, перевіривши матеріали провадження та доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла таких висновків.

За приписами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіркою матеріалів провадження встановлено, що наведених вимог закону судом порушено не було.

Так, з матеріалів провадження вбачається, що на розгляді суду першої інстанції перебували матеріали кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за № 0000017 від 15 липня 2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України.

Під час судового розгляду від потерпілого у цьому провадженні ОСОБА_8 надійшла заява про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_7 , у зв`язку із його відмовою від обвинувачення, яку останній просив розглянути у його відсутність. За наслідками розгляду вказаної заяви суд дійшов висновку про необхідність закриття провадження з підстав, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Вирішуючи питання обґрунтованості висновків суду, колегія суддів керується тим, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 477 КПК України, кримінальним провадженням у формі приватного обвинувачення є провадження, яке може бути розпочате слідчим, дізнавачем, прокурором лише на підставі заяви потерпілого, зокрема щодо кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Разом із цим, вимогами п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України встановлено, що у разі, якщо потерпілий, а у випадках, передбачених цим Кодексом, його представник відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення, крім кримінального провадження щодо кримінального правопорушення, пов`язаного з домашнім насильством, кримінальне провадження закривається судом.

Аналізуючи зміст наведених вимог закону, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалення рішення про закриття кримінального провадження у разі відмови потерпілого від обвинувачення, з підстав, передбачених п. 7 ч. 1 ст. 284 КПК України, є безумовним обов`язком суду.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 3 КПК України, обвинувачення - твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому цим Кодексом.

Вимогами ч. 1 ст. 337 КПК України передбачено, що судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуте обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків, передбачених цією статтею.

Нормативне розуміння наведених вимог закону дає підстави вважати, що відмова потерпілого від обвинувачення унеможливлює подальший розгляд провадження, внаслідок відсутності предмету судового розгляду.

Верховний Суд у постанові від 03 червня 2020 року (справа № 712/1710/19) констатував, що відмова потерпілого від обвинувачення є безумовною підставою для закриття кримінального провадження на підставі відповідної ухвали суду.

При цьому, суд зауважив, що під час закриття кримінального провадження на підставі відмови потерпілого від обвинувачення суд фактично визнає відсутність самого обвинувачення щодо особи, а тому не потрібно встановлювати ні сам факт вчинення кримінального правопорушення, ні винуватість чи невинуватість такої особи.

З урахуванням наведених обставин, доводи обвинуваченої про те, що суд не врахував її незгоду із закриттям провадження та наявність потреби у реабілітації, не заслуговують на увагу, оскільки ухвалення судом іншого рішення в такому випадку кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Отже, колегія суддів приходить до висновку про законність, обґрунтованість і належну вмотивованість оскаржуваної ухвали, яка зміні чи скасуванню з викладених в апеляційній скарзі мотивів не підлягає.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409 КПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 квітня 2025 року щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4