КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження за апеляційною скаргою представника потерпілого ОСОБА_5 на вирок Тетіївського районного суду Київської області від 26 листопада 2024 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 в режимі ВКЗ за допомогою власних технічних засобів EasyCon),

в с т а н о в и л а :

Вироком Тетіївського районного суду Київської області від 26 листопада 2024 року

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 3 років позбавлення волі без позбавлення права керувати транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України обвинуваченого ОСОБА_6 звільнено від відбування покарання з випробуванням - іспитовим строком на 2 роки та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_9 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 7410 гривень 80 копійок матеріальної шкоди та 100 000 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Згідно з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_6 24 січня 2024 року близько 09 год. 30 хв., керуючи технічно справним автомобілем Nissan X-Trail, реєстраційний номер НОМЕР_1 (Латвійської Республіки) та рухаючись заднім ходом поряд з магазином «ФОРА», розташованим по вул. Соборна №13 в м. Тетієві Київської області, в порушення вимог п. п.2.3. (б) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року та введених в дію з 01.01.2002 року (далі - Правила дорожнього руху), де вказано: «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі», п.10.1 Правил дорожнього руху України, де вказано: «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»; п. 10.9. Правил дорожнього руху України, де вказано: «Під час руху транспортного засобу заднім ходом водій не повинен створювати небезпеки чи перешкод іншим учасникам руху. Для забезпечення безпеки руху він, у разі потреби, повинен звернутися за допомогою до інших осіб», проявив бездіяльність та неуважність, перед початком руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, під час руху транспортного засобу заднім ходом створив небезпеку іншим учасникам руху, для забезпечення безпеки руху не звернувся за допомогою до інших осіб, що призвело до наїзду на пішохода ОСОБА_9 , який рухався позаду автомобіля Nissan X-Trail, реєстраційний номер НОМЕР_1 (Латвійської Республіки) по проїзній частині.

В результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_9 отримав тілесні ушкодження: закриту черепно-мозкову травму, перелом основи та склепіння черепа, забій головного мозку тяжкого ступеня з формуванням множинних зон, забої обох лобних часток та лівої частини мозку, травматичний САК (субдуральний крововилив), поверхнева травма голови, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя.

Сукупність допущених водієм ОСОБА_6 порушень вимог п.п., 2.3.(б), 10.1, 10.9 Правил дорожнього руху України знаходяться в прямому причинному зв`язку із скоєною дорожньо-транспортною пригодою та наслідками, що настали саме отриманням потерпілим ОСОБА_9 тяжких тілесних ушкоджень.

В апеляційній скарзі представник потерпілого ОСОБА_5 просить вирок Тетіївського районного суду Київської області від 26 листопада 2024 року по обвинуваченню ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, в частині вирішення цивільного позову потерпілого ОСОБА_9 про стягнення морального відшкодування змінити та стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_9 моральну шкоду у розмірі 200 000 гривень.

Представник потерпілого вважає, що вказаний вирок суду є незаконним, необґрунтованим та підлягає до скасування в частині вирішення позову про стягнення моральної шкоди.

Апелянт вказує на те, що потерпілий ОСОБА_9 в результаті дорожньо-транспортної пригоди отримав тяжкі тілесні ушкодження, а саме: закриту черепно-мозкову травму, перелом основи та склепіння черепа, забій головного мозку тяжкого ступеня з формуванням множинних зон, забої обох лобних часток та лівої частини мозку, травматичний САК (субдуральний крововилив), поверхнева травма голови.

Для відновлення свого стану здоров`я потерпілий змушений тривалий час лікуватися, зокрема, у період з 24 січня 2024 року по 22 лютого 2024 року перебував на стаціонарному лікуванні у нейрохірургічному відділенні КНП Білоцерківської міської ради "Білоцерківська міська лікарня №2". Після дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 майже повністю втратив слух, до цього часу відчуває фізичні і моральні страждання. Враховуючи важкість травмування та його вік (76 років), відновлювати свій стан йому при йдеться до кіпця життя.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції, при прийнятті рішення не дослідив питання про те, чи відповідає визначений розмір шкоди засадам розумності, виваженості та справедливості, не надав оцінки характеру вчиненого кримінального правопорушення та глибині фізичного болю при завданій травмі та моральних страждань потерпілого.

Також, суд не врахував характер отриманого тілесного ушкодження, яке викликало у потерпілого важкі болі, та призвело до майже повної втрати слуху. Завдане важке тілесне ушкодження має значний негативний втілив і на стан нервової системи ОСОБА_9 , адже, ушкоджено головний мозок.

Також, суд не врахував, що у такому стані потерпілий (цивільний позивач) змушений був приймати участь в слідчих діях та в судовому засіданні, що також викликало у нього значні фізичні незручності та душевні хвилювання.

При цьому апелянт відмічає, що ОСОБА_6 до моменту винесення вироку відшкодував потерпілому йому лише 20 000 гривень витрат на лікування, а в частині моральної шкоди не відшкодував нічого до цього часу.

За таких умов, апелянт вважає, що сума стягнутої моральної шкоди у розмірі 100000 гривень є вкрай низькою.

Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора та захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скаргадо задоволення не підлягає, виходячи з таких підстав.

Висновки суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення при обставинах, встановлених судом, кваліфікацію дій обвинуваченого за ч. 2 ст. 286 КК України, вид і розмір покарання, призначеного обвинуваченому, та звільненя від відбування покарання на підставі ст. 75 КК України в апеляції представника потерпілого не заперечуються.

Доводи представника потерпілого про невмотивованість вироку щодо часткового задоволення цивільного позову в розмірі 100 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, є неспроможними, оскільки суд, обґрунтовуючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого, виходив з принципів справедливості та розумності і врахував страждання, яких зазнав потерпілий.

Зокрема, мотивуючи своє рішення про часткове задоволення позовних вимог потерпілого ОСОБА_9 до обвинуваченого ОСОБА_6 щодо відшкодування завданої моральної шкоди, суд першої інстанції визнав, що порушення правил дорожнього руху ОСОБА_6 призвели до зміни життєвих умов потерпілого, суттєво вплинули на його емоційний стан, а тому обвинувачений повинен відшкодувати таку шкоду.

При визначенні розміру шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд першої інстанції врахував майновий стан обвинуваченого, а також те, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась з вини обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілому ОСОБА_9 були завдані тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок чого йому було завдано моральну шкоду, та дійшов висновку, що позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди підлягають частковому задоволенню та стягнув з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_9 100000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів вважає, що таке рішення суду першої інстанції не суперечить вимогам закону та обставинам справи, оскільки як прямо передбачено ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до вимог, передбачених ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно положень, наведених у п. 1 ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини, зокрема фізичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Приймаючи до уваги обставини, встановлені під час судового розгляду в суді першої інстанції, а також враховуючи вимоги, наведених вище норм процесуального та матеріального права, в тому числі вимоги розумності та справедливості, колегія суддів не вбачає достатніх підстав для зміни рішення суду в частині розміру моральної шкоди, яка підлягає стягненню з обвинуваченого на користь потерпілого ОСОБА_9 , оскільки вказане рішення суду є законним та обґрунтованим.

Таким чином, колегія суддів, вважаючи вирок Тетіївського районного суду Київської області від 26 листопада 2024 року щодо ОСОБА_6 в частині цивільного позову законним і обґрунтованим, не убачає підстав для його зміни.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 418 КПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Вирок Тетіївського районного суду Київської області від 26 листопада 2024 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_5 - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

С у д д і:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 940/310/24

Провадження № 11-кп/824/2908/2025

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_10

Доповідач ОСОБА_1