Провадження 1кп-932/153/25
Справа 932/2128/24
УХВАЛА

Іменем України

31 липня 2025 року Шевченківський районний суд м. Дніпро

у складі:

Головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника адвоката ОСОБА_4

за участю:

обвинуваченої ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду м. Дніпро в режимі відеоконференції обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000868, відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Запоріжжя, громадянки України, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ч.5 ст.191 КК України, -

ВСТАНОВИВ

До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ч.5 ст.191 КК України.

11 березня 2024 року по кримінальному провадженню винесена ухвала про призначення підготовчого судового засідання.

Прокурор вважав можливим призначити справу до судового розгляду. В задоволенні клопотання сторони захисту про повернення обвинувального акту просив відмовити, оскільки обвинувальний акт складений відповідно до вимог ст.291 КПК України і відповідає вимогам КПК України щодо його форми, змісту та процедури складення та затвердження.

Захисником адвокатом ОСОБА_4 заявлено клопотання про повернення обвинувального акту прокурору.

В обґрунтування свого клопотання сторона захисту зазначив наступне.

Обвинувальний акт не містить повного викладу фактичних обставин справи щодо події кримінального правопорушення, способу вчинення злочину, т.б. не містить конкретного формулювання обвинувачення, від якого має захищатись обвинувачена.

Зловживання службовим становищем, як спосіб заволодіння майном означає, що особа порушує свої повноваження і використовує організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарчі функції всупереч інтересам служби для незаконного безоплатного обертання чужого майна; незаконно дає вказівку матеріально відповідальній особі, підлеглій їй, про видачу майна; отримує майно за фіктивними документами тощо.

Об`єктивна сторона будь-якого службового злочину, в тому числі і кримінального правопорушення, що інкримінується його підзахисній, повинна містити необхідний елемент наявності в її діях порушень службових обов`язків, передбачених законом, підзаконними нормативними актами, локальними актами (статутами підприємств, установ, організацій, інструкціями, положеннями, посадовими обов`язками або умовами договорів, контрактів тощо). В той же час порушення конкретних нормативних або локальних актів в обвинувальному акті не наведені взагалі.

Крім того, специфіка зловживання службовою особою своїм службовим становищем полягає у тому, що майно, яким винний заволодіває, не ввірене йому, не перебуває у його безпосередньому віданні, але внаслідок службового становища суб`єкт злочину має право оперативного управління цим майном. Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом, корисливим мотивом та метою. Разом з цим з обвинувального акту не вбачається, в яких саме діях ОСОБА_5 виразилось зловживання своїм службовим становищем з використанням наданих їй повноважень та в чому це полягає, оскільки у встановлених обставинах зазначено, що у ОСОБА_5 виник умисел на розтрату бюджетних коштів шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем та в чому конкретно полягає зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

Таким чином виклад фактичних обставин кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення викладені в обвинувальному акті мають суперечності щодо об`єктивної сторони інкримінованого ОСОБА_5 злочину.

До аналогічних висновків дійшов в справі №932/6414/23 Дніпровський апеляційний суд, ухвалою якого від 26.12.2023 була залишена без змін ухвала Бабушкінського райсуду м.Дніпропетровська від 31.08.2023 про повернення обвинувального акту в кримінальному провадженні відносно ОСОБА_6 за попередньою змовою з яким ОСОБА_5 вчинила дії при обставинах викладених в обвинувальному акті у зазначеному кримінальному провадженні.

Крім того, в обвинувальному акті взагалі не зазначено місце вчинення (закінчення) кримінального правопорушення. Натомість КП «Міськсвітло» та ТОВ «Укртехнопром» мають офіційні юридичні адреси, за якими здійснюють свою фактичну діяльність.

Не зазначення в обвинувальному акті місця вчинення кримінального правопорушення не тільки не дає змоги забезпечити належний захист обвинуваченої, але ж і не дає можливості вірно визначити територіальну підсудність справи.

Також обвинувальний акт містить суттєві протиріччя. Так. Згідно обвинувального акту ОСОБА_5 діяла за попередньою змовою із керівником КП «Міськсвітло» ОСОБА_6 , з яким і реалізувала спільний злочинний умисел. В той же час правова кваліфікація дій підзахисної не містить кваліфікуючої ознаки «за попередньою змовою групою осіб».

Таким чином висунуте обвинувачення ОСОБА_5 є неконкретним, його формулювання містить протиріччя, в обвинувальному акті не розкрита об`єктивна сторона кримінального правопорушення. Неповнота та неконкретність обвинувачення порушують права обвинуваченої на захист.

Окрім того за змістом обвинувачення, шкода завдана Дніпровській міській територіальній громаді в особі Дніпровської міської ради. Обовязковою ознакою інкримінованого ОСОБА_5 злочину проти власності є наявність особи, якій спричинена шкода.

Однак, обвинувальний акт всупереч вимог ст.291 КПК України не містить відомостей стосовно потерпілого або його представника, що перешкоджає судовому розгляду кримінального провадження, оскільки суд позбавлений можливості вжити всіх заходів для забезпечення участі потерпілого в судовому засіданні. Реєстр також не містить будь-яких відомостей про прийняте рішення щодо залучення будь-якої особи у якості потерпілого.

Крім того обвинувальний акт складений неналежною особою, а саме слідчим СУ ГУНП у м.Києві, оскільки в межах юрисдикції СУ ГУНП у м.Києві жодна із дій, зазначених в обвинувальному акті та яка має відношення до об`єктивної сторони кримінального правопорушення з огляду на місця здійснення господарської діяльності юридичними особами КП «Міськсвітло» та ТОВ «Укртехнопром» у м.Дніпрі та м.Запоріжжя, що інкримінується, не відбувалася.

Обвинувачена підтримала клопотання захисника.

Вислухавши думку учасників процесу щодо заявленого стороною захисту клопотання, вирішуючи питання можливості призначення справи до розгляду, суд вважає за необхідне клопотання захисту задовольнити і повернути обвинувальний акт прокурору виходячи з наступного.

Згідно діючого законодавства обвинувальний акт та додатки до нього повинні відповідати вимогам КПК України.

Відповідно до ст.291 КПК України обвинувальний акт має містити анкетні відомості кожного обвинуваченого (прізвище, ім`я, по-батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство), анкетні відомості кожного потерпілого (прізвище, ім`я, по-батькові, дата та місце народження, місце проживання, громадянство). Крім того, в ньому повинні бути викладені фактичні обставини кримінального правопорушення, які прокурор вважає встановленими, правова кваліфікація кримінального правопорушення з посиланням на положення закону і статті (частини статті ) закону України про кримінальну відповідальність та формулювання обвинувачення з викладом даних про злочин, у вчиненні якого обвинувачується особа, а саме часу, місця та інших обставин його вчинення.

Згідно ст.91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення, його роль у вчиненні злочину; вид та розмір матеріальної шкоди спричиненої вчиненням кримінального правопорушення. Зазначені данні повинні бути викладені в формулюванні обвинувачення з іншими кваліфікуючими ознаками вчиненого кримінального правопорушення, оскільки формулювання обвинувачення це юридичний висновок, заснований на фактичних обставинах справи, зміст якого складають правові ознаки злочину, викладені мовою диспозиції застосовуваної норми КК України, тому що саме формулювання обвинувачення визначає конкретний обсяг і межі судового розгляду і надає можливість обвинуваченому у повній мірі реалізувати своє право на захист, оскільки дозволяє точно визначити обсяг і межі свого захисту в рамках конкретного кримінального провадження.

У відповідності до вимог ст.110 КПК України обвинувальний акт є процесуальним рішенням, яким прокурор висуває обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення і яким завершується досудове розслідування.

Згідно ст.3 КПК України обвинувачення це твердження про вчинення певною особою діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність, висунуте в порядку, встановленому КПК України.

Так, відповідно до викладених в обвинувальному акті фактичних обставин кримінального правопорушення вбачається, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ч.5 ст.191 КК України, а саме у пособництві у вчиненні розтрати чужого майна шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, за попередньою змовою групою осіб, в особливо великих розмірах.

Зловживання службовим становищем, як спосіб заволодіння майном означає, що особа порушує свої повноваження і використовує організаційно-розпорядчі або адміністративно-господарчі функції всупереч інтересам служби для незаконного безоплатного обертання чужого майна; незаконно дає вказівку матеріально відповідальній особі, підлеглій їй, про видачу майна; отримує майно за фіктивними документами тощо.

Об`єктивна сторона будь-якого службового злочину, в тому числі і кримінального правопорушення, що інкримінується його підзахисній, повинна містити необхідний елемент наявності в її діях порушень службових обов`язків, передбачених законом, підзаконними нормативними актами, локальними актами (статутами підприємств, установ, організацій, інструкціями, положеннями, посадовими обов`язками або умовами договорів, контрактів тощо). В той же час порушення конкретних нормативних або локальних актів в обвинувальному акті не наведені взагалі.

Крім того, специфіка зловживання службовою особою своїм службовим становищем полягає у тому, що майно, яким винний заволодіває, не ввірене йому, не перебуває у його безпосередньому віданні, але внаслідок службового становища суб`єкт злочину має право оперативного управління цим майном. Суб`єктивна сторона злочину характеризується прямим умислом, корисливим мотивом та метою.

Однак з обвинувального акту не вбачається, в яких саме діях ОСОБА_5 виразилось зловживання своїм службовим становищем з використанням наданих їй повноважень та в чому це полягає, оскільки у встановлених обставинах зазначено, що у ОСОБА_5 виник умисел на розтрату бюджетних коштів, але не зазначено, чи охоплювались умислом дії з розтрати бюджетних коштів шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, та в чому конкретно полягає зловживання службовою особою своїм службовим становищем.

В обвинувальному акті прокурор зазначає, що ОСОБА_5 яку призначено директором ТОВ «Укртехнопром», обіймала посаду пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій і тому вона є службовою особою. При цьому, в обвинувальному акті не зазначено, які саме організаційно-розпорядчі та адміністративно-господарські функції були порушені ОСОБА_5 при вчиненні інкримінованого їй злочину.

Також в обвинувальному акті зазначено, що ОСОБА_5 вчинила кримінальне правопорушення за попередньої змовою групою осіб. Однак, у формулюванні обвинувачення відсутні відомості, щодо обставин попередньої змови (дата, час, місце, спосіб) та не зазначено ролі всіх учасників групи у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.191 КК України.

В викладенні формулювання обвинувачення відсутнє зазначення правової кваліфікації дій підзахисної за кваліфікуючою ознакою «за попередньою змовою групою осіб».

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про відсутність пред`явленого конкретизованого обвинувачення обвинуваченій ОСОБА_5 щодо інкримінованого їй кримінального правопорушення з зазначенням складових правової кваліфікації її дій, що порушує її право на захист.

У відповідності до кримінально-процесуального законодавства України судовий розгляд справи проводиться у межах висунутого особі обвинувачення, викладеного в обвинувальному акті і законом передбачена можливість прокурора змінити обвинувачення в суді під час судового розгляду справи по суті тільки у разі встановлення нових фактичних обставин кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа.

Як вбачається з вимог ст.374 КПК України, суд у мотивувальній частині вироку у разі визнання особи виправданою зазначає формулювання обвинувачення, яке пред`явлене особі і визнано судом недоведеним; а в разі визнання особи винуватою формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

В рішенні від 25.07.2000 у справі «Маттоціа проти Італії» та в рішенні від 09.10.2008 у справі «Абрамян проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що «обвинувачений у вчиненні злочину має право бути негайно і детально проінформований про причину обвинувачення, т.б. про ті факти матеріальної дійсності, які нібито мали місце і є підставою для висунення обвинувачення; а також про характер обвинувачення, тобто юридичну кваліфікацію згаданих фактів. Хоча ступінь «детальності» інформування обвинуваченого залежить від обставин конкретної справи, однак у будь-якому випадку відомості, надані обвинуваченому, повинні бути достатніми для повного розуміння останнім суті висунутого проти нього обвинувачення, що є необхідним для підготовки адекватного захисту»; «деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення». Таким чином, надання у кримінальній справі повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду в тлумаченні ст.6 Конвенції.

Згідно п.«а», ч.3 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше право: бути негайно і детально поінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.

Крім того, за змістом обвинувачення, шкода завдана Дніпровській міській територіальній громаді в особі Дніпровської міської ради в розмірі 35126439,94 гривень.

Тобто, обов`язковою ознакою цього злочину проти власності, є наявність особи якій спричинена шкода.

За ч.1 ст. 55 УПК України потерпілим може бути юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано шкоду. За частиною третьою цієї статті потерпілим може бути також особа, яка не є заявником, але у якій кримінальним правопорушенням завдана шкода.

Однак, обвинувальний акт щодо ОСОБА_5 , в порушення зазначених вище вимог п. 3 ч. 2 ст. 291 КПК України, не містить повних відомостей стосовно потерпілого та його представника, що перешкоджає судовому розгляду кримінального провадження, оскільки суд позбавлений можливості вжити всіх можливих заходів для забезпечення участі потерпілого в судовому засіданні з метою з`ясування всіх обставини справи й захистити його права та законні інтереси, як це зазначено в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 13 від 02 липня 2004 року.

Крім того, приймається до уваги, що забезпечення прав потерпілого на стадії судового розгляду, без їх попередньої реалізації під час досудового розслідування, є неможливим і неефективним в розумінні дотримання основоположних прав і свобод вказаних громадян, гарантованих, як Конституцією України, так і Європейською Конвенцією з прав людини.

За частиною сьомою ст. 55 УПК України, якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення, або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою. За відсутності такої згоди особа в разі необхідності може бути залучена до кримінального провадження як свідок.

Проте, в реєстрі матеріалів досудового розслідування будь яких відомостей про визнання юридичної особи потерпілою стороною та залучення її представника не має, як і не має відомостей щодо відсутності згоди на визнання юридичної особи потерпілою.

Тобто дані обставини дають підстави дійти висновку, що під час досудового розслідування не були реалізовані права особи, якій спричинена шкода в розумінні передбачених ст.ст. 55, 56 КПК України, дана особа не була залучена ні як потерпіла, ні як свідок, і їй про такі права не повідомлялося належним чином, що унеможливлює забезпечення цих прав потерпілого на стадії судового розгляду, без їх попередньої реалізації на досудовому розслідуванні.

Зазначена обставина позбавляє можливості суд належним чином, у відповідності до вимог ст. 314 КПК України провести підготовче судове засідання та призначити судовий розгляд.

Вказані недоліки обвинувального акту, його не конкретність, неповнота та суперечливість, порушує право обвинуваченої, передбачене ст.42 КПК України, знати у вчиненні якого кримінального правопорушення вона обвинувачується, що унеможливлює якісно і в повній мірі здійснювати захист, чим істотно порушується право на захист обвинуваченої.

У відповідності до ст.ст.409, 412 КПК України безумовною підставою для скасування будь-якого рішення суду першої інстанції обвинувального чи виправдувального вироків є порушення права на захист обвинуваченого, яке полягає в тому числі у відсутності конкретизованого формулювання обвинувачення у вироку суду. Тому виходячи з того, що суд повинен забезпечити реалізацію права на захист обвинуваченому під час судового розгляду справи суд приходить до висновку про повернення обвинувального акту з додатками з наведених підстав прокурору.

Інші факти, зазначені стороною захисту в клопотаннях про повернення обвинувального акту, не можуть бути підставою для повернення обвинувального акту прокурору.

Керуючись ст.ст. 314, 372, 376 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ

Обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000868, відносно ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27 ч.5 ст.191 КК України- повернути прокурору Київської міської прокуратури у зв`язку з його невідповідністю вимогам КПК України, задовольнивши клопотання сторони захисту.

На ухвалу може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду, через Шевченківський районний суд м. Дніпро, протягом 7 діб з дня її проголошення.

Суддя Шевченківського

районного суду

м.Дніпро ОСОБА_1