КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/542/25 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Справа № 941/893/25 Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
Категорія - ст.392 ч.2 КПК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.07.2025 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді у складі колегії суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_8 , ухвалу Петрівського районного суду Кіровоградської області від 11.07.2025, якою у межах кримінального провадження №0001917 від 22.03.2025 стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 08.09.2025, 17 години 30 хвилин.

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні у Петрівського районного суду Кіровоградської області перебуває кримінальне провадження №0001917 від 22.03.2025 стосовно ОСОБА_9 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_10 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України, ОСОБА_8 за обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_11 за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.187 КК України (ЄУН 941/893/25).

Відповідно до пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_8 , за попередньою змовою групою осіб спільно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , 22.03.2025 приблизно о 21 годині 15 хвилин, у період дії воєнного стану, умисно, з корисливих мотивів, з метою нападу для незаконного заволодіння чужим майном, поєднаним із погрозою застосування насильства, небезпечного для життя особи, з метою незаконного особистого збагачення, попередньо, взявши з собою заздалегідь заготовлені предмети у вигляді пістолетів травматичної дії та розкладних ножів, суб`єктивно усвідомлюючи протиправність своїх дій та бажаючи діяти саме таким чином, підійшли до будинку, розташованого по АДРЕСА_1 , де проживають ОСОБА_12 разом із чоловіком ОСОБА_13 , який є власником домоволодіння.

Після чого, ОСОБА_8 , спільно з ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , шляхом вільного доступу, через металеву огорожу, потрапили на територію домоволодіння (подвір`я будинку); через не замкненні на запираючі пристрої вхідні двері проникли до приміщення будинку, слідуючи будинком, направились по коридору в напрямку кімнати потерпілої, де й були помічені останньою.

Усвідомлюючи, що їх злочинні дії були помічені та викриті, бажаючи досягти свого спільного злочинного наміру, який полягав у вчиненні нападу для незаконного заволодіння чужим майном, діючи умисно, в цілях власної наживи, ОСОБА_9 , погрожуючи пістолетом, якого він тримав у своїх руках, почав вимагати від ОСОБА_12 грошові кошти, та застосував відносно останньої фізичне насильство, яке виразилось у нанесенні одного удару однієї із ніг, обутою у кросівку, в ліве плече ОСОБА_12 та в область її потиличної ділянки голови ліворуч, від чого остання отримала фізичний біль та впала на підлогу.

Тоді ж, ОСОБА_8 , тримаючи в своїх руках пістолет, навів його на ОСОБА_13 , та, погрожуючи, застосувати відносно нього фізичне насильство, наказав останньому лягти на підлогу та не чинити опір.

У цей час ОСОБА_10 , стояв на вхідних дверях кухні та зі свого боку, з метою реалізації спільного злочинного наміру, спостерігав за ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , з метою контролю за їх поведінкою та виконання подальших спільних злочинних дій.

У результаті заподіяних ударів потерпіла ОСОБА_12 отримала тілесні ушкодження, відповідно до медичної довідки про огляд лікаря від 23.03.2025, у вигляді забою плеча та плечового поясу (супутній) лівого плеча, поверхневої травми волосистої частини голови, забою (основний) потиличної ділянки голови ліворуч, що відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень.

Прокурором у підготовчому судовому засіданні суду першої інстанції заявлене клопотання про продовження стосовно зокрема ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Встановивши наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, зваживши обставини, передбачені ст. 178 КПК України, а саме, що обвинувачений ОСОБА_8 зможе переховуватись від суду, а також будучи обізнаним про місце проживання потерпілих, свідків, може впливати на них з метою уникнення відповідальності та вчиняти нові кримінальні правопорушення, врахувавши також тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень, відсутність належних доказів з боку сторони захисту про соціальну стабільність ОСОБА_8 , суд погодився із доводами клопотання прокурора й прийшов до висновку про необхідність продовження строку тримання обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою.

Із судовим рішенням судді не погоджується обвинувачений. Адвокат, який здійснює його захист оскаржує ухвалу суду першої інстанції в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_7 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_8 , просить відмовити прокурору у задоволенні його клопотання про продовження тримання ОСОБА_8 під вартою, змінити ухвалу суду першої інстанції, застосувати щодо обвинуваченого запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у період доби з 22 години 00 хвилин по 06 годину 00 хвилин, або ж, у разі залишення запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, визначити заставу у розмірі 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Свої вимоги обґрунтовує такими доводами.

Ризики, передбачені ст. 177 КПК України, заявлені обвинуваченням, є абстрактними, нічим не підтвердженими, суд лише перелічив законодавчі підстави для продовження тримання під вартою.

ОСОБА_8 має постійне місце проживання, де мешкає із 2018 року разом із ОСОБА_14 , на утриманні має сина, позитивно характеризований по місцю роботи.

В аспекті інкримінованих злочинів не є організатором, не спричиняв насильства щодо потерпілих.

Також, захист вважає можливим визначити ОСОБА_8 заставу.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку обвинуваченого ОСОБА_8 , адвоката ОСОБА_7 , які підтримали подану в інтересах обвинуваченого апеляційну скаргу, думку прокурора на заперечення апеляційної скарги, дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до таких висновків.

Згідно із ч. 3 ст. 315 КПК України під час підготовчого судового засідання суд за клопотанням учасників судового провадження має право обрати, змінити, продовжити чи скасувати заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі запобіжний захід, обраний щодо обвинуваченого. При розгляді таких клопотань суд додержується правил, передбачених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Як встановлено ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити: виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою; виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При цьому, у відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину /рішення ЄСПЛ від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України»/.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ «W проти Швейцарії»).

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

При оцінці ризику переховування від правосуддя може братися до уваги (поряд з іншими обставинами) і загроза відносно суворого покарання (§ 76 рішення у справі «Пунцельт проти Чехії» від 25 квітня 2000 року). При розгляді питання про необхідність тримання під вартою судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину. Важливим критерієм, орієнтуючись на який слід застосовувати вид запобіжного заходу, повинна бути санкція за вчинений злочин (Рекомендація Комітету Міністрів Ради Європи R (80) 11 від 27 червня 1980 року «Про взяття під варту до суду». Наведені обставини можуть бути підставою і мотивом для підозрюваного ОСОБА_8 переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

При цьому, слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Вимог закону місцевий суд дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні розбою та незаконному поводженні зі зброєю, бойовими припасами або вибуховими речовинами. Обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_8 кримінального правопорушення викладені вище.

Кримінальні правопорушення є тяжким та особливо тяжким, умисними, тяжче з них є насильницьким, корисливим, інкриміноване вчиненням групою осіб, із кваліфікованими ознаками.

Карається вчинення інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, позбавленням волі на строк до семи років, а вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України карається позбавленням волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

У межах даного кримінального провадження стосовно ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 22.03.2025.

Загальний строк тримання обвинуваченого під вартою не є надмірним, таким, що перебуває поза межами розумного.

Враховуються й обставини, передбачені ст. 178 КПК України: обвинувачений ОСОБА_8 не одружений, співмешкає без реєстрації шлюбу, без утриманців (спільне проживання без реєстрації шлюбу із ОСОБА_14 з 2018 року, свідоцтво про народження малолітньої дитини ОСОБА_15 містить дані про народження останнього ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьком його є ОСОБА_16 ), мешканець м. Жовті Води Дніпропетровської області, не має досить міцних соціальних зв`язків. З 02.10.2023 по 14.03.2025 працевлаштований старшим охоронцем групи швидкого реагування ФОП ОСОБА_17 (служба безпеки «Уран»), де позитивно характеризований.

Обвинувачений притягався до кримінальної відповідальності, але не судимий у відповідності до положень ст. 89 КК України.

Зважаючи на наведене, можливо вважати, що обвинувачений ОСОБА_8 , достеменно знаючи про тяжкість кримінальних правопорушень, у яких обвинувачується, будучи обізнаним про міру покарання, що загрожуватиме йому у разі визнання його винуватим, може чинити спроби уникнути кримінальної відповідальності і переховуватись від суду, в тому числі на тимчасово окупованих територіях держави, або через неконтрольовані території держави спробувати перетнути державний кордон.

Враховується також, що володіючи інформацією про потерпілу, її місце проживання, те, що злочин інкримінований із застосуванням насильницьких дій, ОСОБА_8 може чинити незаконний вплив на потерпілу та свідків, які є не допитаними судом, з метою зміни показань, відмови від показань або надання показань на користь обвинуваченого.

При цьому, зважується на встановлену процесуальним законом процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме судом на стадії судового розгляду шляхом допиту особи в судовому засіданні (ст. 224 КПК України).

Позаяк, суд може обґрунтовувати свої висновки лише показаннями, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК України. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК України).

Отже, ризик впливу свідків, потерпілих та інших обвинувачених існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Таким чином, процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

При вирішенні питання продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 тримання під вартою, судом взято до уваги всі обставини, можливі ризики.

Наразі, як свідчать наведені обставини, більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання обвинуваченим ОСОБА_8 процесуальних обов`язків, також запобігти встановленим ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

З приводу визначення застави вказане регулюється положеннями ч. 4 ст. 183 КПК України, якими суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, наділений правом не визначити розмір застави у кримінальному провадженні зокрема щодо злочину, вчиненого із застосуванням насильства або погрозою його застосування.

Тобто, згідно із вказаними положеннями кримінального процесуального закону, суд наділений дискреційними повноваженнями в аспекті визначення застави, а відтак має можливість самостійно визначати доцільність застосування положень ч. 4 ст. 183 КПК України у кожному конкретному випадку.

Відтак, матеріали провадження не містять об`єктивних даних про застереження, які б на даний час унеможливлювали перебування обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при вирішенні питання продовження строку дії запобіжного заходу та постановленні ухвали судом не допущено, тож, доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Петрівського районного суду Кіровоградської області від 11.07.2025, якою у межах кримінального провадження №0001917 від 22.03.2025 стосовно обвинуваченого ОСОБА_8 продовжено дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 08.09.2025, 17 години 30 хвилин, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4