Номер провадження: 11-кп/813/680/25
Справа № 502/743/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 на вирок Кілійського районного суду Одеської області від 09.05.2024 у кримінальному провадженні №0000014внесеному до ЄРДР від 16.02.2024 відносно:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новомиколаївка, Ізмаїльського району, Одеської області, громадянина України, з середньою освітою, не працюючого, одруженого, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Оскаржуваним вироком суду першої інстанції ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України та призначено йому покарання за:

- ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України у вигляді штрафу у розмірі п`ятиста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот ) грн.

-ч. 4 ст. 358 КК України у вигляді штрафу у розмірі п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим покаранням остаточно призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі п`ятиста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.

Вирішено долю речових доказів.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави витрати, пов`язані з проведенням експертизи №СЕ-19/116-24/2781-ДД від 26.02.2024 в сумі 3029,12 гривень (три тисячі двадцять дев`ять грн).

Зазначеним вироком судупершої інстанції ОСОБА_8 визнано винним за наступних обставин.

Постановою Кабінету міністрів України від 02 квітня 1994 року №217 затверджено Положення «Про порядок видачі посвідчень тракториста-машиніста» та встановлено порядок отримання та видачі посвідчення тракториста-машиніста.

Згідно ст. 7 вказаної постанови посвідчення тракториста-машиніста видається особі, яка пройшла медичний огляд у порядку, встановленому МОЗ, а також здобула професійну (професійно-технічну) освіту відповідно до освітньої програми за професіями, що передбачають отримання навичок керування машинами тих категорій, які заявлені на отримання посвідчення, та склала теоретичний і практичний іспити екзаменаційній комісії територіального органу Держпродспоживслужби. Відомості про видачу посвідчення протягом трьох днів вносяться до Єдиного реєстру для ведення автоматизованого обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, держателем якого є Держпродспоживслужба. Під час теоретичного іспиту перевіряються знання правил дорожнього руху. Екзаменаційні білети для складання теоретичних іспитів з правил дорожнього руху затверджуються наказом Головного сервісного центру МВС. Під час практичного іспиту перевіряються навички керування машинами тих категорій, які заявлені для отримання посвідчення.

Результати іспитів вносяться у протокол. Порядок складання, приймання іспитів затверджується Мінагрополітики.

ОСОБА_8 будучи достовірно обізнаним про порядок отримання посвідчення тракториста - машиніста, всупереч вимог Положення «Про порядок видачі посвідчень тракториста-машиніста» затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 02 квітня 1994 року № 217, у середині липня 2016 році, більш точну дату та час досудовим розслідуванням не встановлено, звернувся до невстановленої особи для виготовлення посвідчення тракториста-машиніста на його ім`я, всупереч установленому законом порядку, з метою його подальшого використання для здійснення професійної діяльності, а саме керування сільськогосподарською технікою, перебуваючи у м. Київ, ОСОБА_8 звернувся до невстановленої особи (матеріали відносно якої виділені в окреме кримінальне провадження №0000035), з якою познайомився на курсах та яка запропонувала виготовити підроблене посвідчення тракториста-машиніста із усіма відкритими категоріями.

Продовжуючи реалізацію свого кримінально-протиправного умислу, направленого на пособництво у підробленні офіційного документа - посвідчення тракториста-машиніста, усвідомлюючи значення та суспільно - небезпечний характер власних дій, ОСОБА_8 в липні 2016 року, більш точну дату та час досудовим розслідуванням не встановлено, знаходячись у м. Києві, більш точне місце у ході дізнання не встановлене, передбачаючи наслідки та бажаючи їх настання, передав невстановленій особі свої анкетні (паспортні) дані та фотокартку для подальшого використання їх у процесі виготовлення підробленого документу. Через два дні ОСОБА_8 отримав від невстановленої особи підроблене посвідчення тракториста-машиніста категорії А1, А2, В1, В2, В3, С, D1, D2, Е1, Е2, F1, F2, G1, G2, видане на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія та номер НОМЕР_1 від 03.08.2016, які надають йому право на керування колісною та гусеничною сільськогосподарською технікою.

У подальшому ОСОБА_8 будучи достовірно обізнаним про порядок отримання посвідчення тракториста-машиніста, всупереч вимог Положення «Про порядок видачі посвідчень тракториста-машиніста» затвердженого Постановою Кабінету міністрів України від 2 квітня 1994 року № 217, діючи умисно, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, розуміючи, що вказане посвідчення він не отримував у встановленому законом порядку, 15.02.2024 під час перевірки документів, пред`явив співробітникам поліції підроблене посвідчення тракториста-машиніста.

15.02.2024 близько 14:58 години, ОСОБА_8 перебуваючи на трасі ТІ6-28 поруч з с. Десантне Ізмаїльського району Одеської області, під час керування транспортним засобом, а саме трактором «МТЗ 82» з причепом, за порушення правил дорожнього руху був зупинений співробітниками СРПП ВП №1 Ізмаїльського РВП і на вимогу працівників поліції та в порядку ст. 32 Закону України «Про національну поліцію» пред`явив, тобто використав, в якості підтвердження особи та права на керування відповідним транспортним засобом завідомо підроблений офіційний документ, який видається установою, яка має право видавати чи посвідчувати такі документи, і який надає право, а саме: посвідчення тракториста-машиніста категорії А1, А2, В1, В2, В3, С, D1, D2, Е1, Е2, F1, F2, G1, G2, видане на ім`я ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія та номер НОМЕР_1 від 03.08.2016, яке не відповідає аналогічним бланкам документів, що знаходяться в офіційному обігу на території України.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, правильності кваліфікації його дій заступник керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_9 подав апеляційну скаргу в якій вважає вирок суду першої інстанції незаконним, ухваленим з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Доводи обґрунтовує тим, що суд першої інстанції призначаючи покарання за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України повинен був звільнити ОСОБА_8 від покарання у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 та ч. 5 ст. 74 КК України, оскільки вказане кримінальне правопорушення обвинувачений вчинив у липні 2016 року.

Просить вирок суду першої інстанції змінити в частині призначеного покарання з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного йому покарання за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності. Виключити з резолютивної частини вироку третій абзац, який містить вказівку про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 1 ст. 70 КК України. В іншій частині вирок залишити без змін.

Обвинувачений ОСОБА_8 будучи належним чином повідомленим про дату та час судового засідання, до судового засідання не з`явився, надав клопотання про розгляд апеляційної скарги без його участі.

За таких обставин апеляційний суд заслухавши думку прокурора, який не заперечував проти розгляду апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого, у відповідності до положень ч. 4 ст. 405 КПК України вважав за можливе провести судовий розгляд за відсутності обвинуваченого.

Позиції учасників судового розгляду.

Заслухавши: суддю-доповідача, пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав подану апеляційну скаргу, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ч. 1 ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Згідно оскаржуваного вироку суду першої інстанції та журналу судового засідання, обвинувачений ОСОБА_8 свою провину в пред`явленому йому обвинуваченні визнав повністю та не заперечував вчинення ним інкримінованого злочину.

Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, журналу та технічного запису судового засідання, кримінальне провадження розглянуто у відповідності з вимогами ч. 3 ст. 349 КПК України, порядок якого та наслідки були належним чином роз`яснено учасникам судового провадження.

В апеляційній скарзі прокурора не оспорюються фактичні обставини вчинення кримінальних правопорушень, встановлених судом першої інстанції, доведеність вини обвинуваченого у вчинені кримінальних правопорушень, а також правильність кваліфікації його дій за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України, у зв`язку з чим апеляційний суд вирок у цій частині не переглядає.

За таких обставин, апеляційний суд вважає вірними висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги прокурора щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає, що вони заслуговують на увагу.

За змістом ст. 44 КК України особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом.

Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених КК України, здійснюється виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Однією із підстав для звільнення особи від кримінальної відповідальності є закінчення строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Умови звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності визначені у ст. 49 КК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України, особу також може бути звільнено від покарання за вироком суду на підставах, передбачених ст. 49 КК України.

У постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 06.12.2021 (справа №521/8873/18, провадження №51-413 кмо 21) звернуто увагу на те, що імперативний обов`язок звільнення особи від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності покладено на суд, а не на підозрюваного, обвинуваченого чи захист, які мають право заявити відповідне клопотання.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

За змістом зазначеної норми звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності застосовується за таких умов: 1) вчинення особою злочину; 2) з дня вчинення злочину до набрання вироком законної сили минули визначені ч. 1 ст. 49 КК України строки давності; 3) особа не ухилялася від досудового слідства або суду; 4) особа до закінчення зазначених у ч. 1 ст. 49 КК України строків не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого злочину.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_8 у липні 2016 року вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України, яке карається штрафом до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційним наглядом на строк до двох років, або обмеженням волі на той самий строк та відповідно до ст. 12 КК України відноситься до кримінальних проступків.

На час розгляду судом першої інстанції 09.05.2024 зазначеного кримінального провадження, передбачений ст. 49 КК України диференційований трирічний строк давності притягнення ОСОБА_8 до кримінальної відповідальності за вчинення проступку, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України сплинув у липні 2019 року.

Матеріалами провадження об`єктивно підтверджується, що ОСОБА_8 з моменту вчинення кримінального правопорушення від слідства та суду не ухилявся та до кримінальної відповідальності протягом цього часу не притягувався.

Таким чином під час ухвалення вироку щодо ОСОБА_8 суд першої інстанції повинен був призначити йому покарання за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України та звільнити від покарання у зв`язку із закінченням строків давності на підставі ст. 49 та ч. 5 ст. 74 КК України, проте вказане не зробив, чим неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, та допустив істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, що перешкодило ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Разом з цим таке неправильне застосування судом закону про кримінальну відповідальність потягнуло безпідставне застосування ч. 1 ст. 70 КК України, тобто призначення остаточного покарання за сукупністю кримінальних проступків.

За цих умов, встановивши правильність висновків суду в частині доведення винуватості ОСОБА_8 та встановивши обставини, передбачені п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, колегія суддів приходить до висновку про необхідність звільнити ОСОБА_8 від призначеного оскаржуваним вироком покарання за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49, ч. 5 ст. 74 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

З огляду на вищезазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу прокурора слід задовільнити, а вирок суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись статтями 376, 404, 405, 407, 409, 412, 419, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу заступника керівника Одеської обласної прокуратури ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Кілійського районного суду Одеської області від 09.05.2024 у кримінальному провадженні №0000014внесеному до ЄРДР від 16.02.2024 відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358, ч. 4 ст. 358 КК України -змінити в частині призначеного покарання.

Відповідно до ч. 5 ст. 74 КК України звільнити ОСОБА_8 від призначеного йому покарання за ч. 5 ст. 27, ч. 1 ст. 358 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Виключити з резолютивної частини вироку посилання про призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_8 за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 1 ст. 70 КК України.

В іншій частині вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4