Гребінківський районний суд Полтавської області
__________________________________________________________________________________
Справа №: 528/380/25 Провадження № 1-кп/528/95/25
В И Р О К

Іменем України

13 травня 2025 року м. Гребінка

Гребінківський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю учасників кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду з повною технічною фіксацією обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000085, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 21.02.2025 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сліпорід Іванівка, Гребінківського району Полтавської області, українця, громадянина України, одруженого, на утриманні осіб не маючого, з середньо технічною освітою, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовця, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України,-

в с т а н о в и в:

В липні місяці 2024 року (точної дати та часу досудовим розслідуванням встановити не представилося можливим), ОСОБА_4 , перебуваючи на посаді водія відділення підвозу боєприпасів взводу забезпечення артилерійського дивізіону військової частини НОМЕР_1 , перебуваючи в зоні проведення бойових дій неподалік населеного пункту Костянтинівка Донецької області (точного місця досудовим розслідуванням встановити не представилось можливим), знайшов та привласнив на місці бойових дій два корпуси ручної осколкової гранати Ф-1 та два уніфіковані запали ручної гранати модернізовані УЗРГМ.

Усвідомлюючи, що знайдені корпуси ручної гранати Ф-1 у поєднанні з уніфікованими запалами ручної гранати модернізовані УЗРГМ утворює вибуховий пристрій, призначений за допомогою ручного метання для ураження живої сили у ближньому бою та бойової техніки противника осколками, солдат ОСОБА_4 діючи в порушення додатку № 1, пункту 1 постанови ВРУ від 07.06.1992 № 2471-12 «Про право власності на окремі види майна», Наказу МВС України від 21.08.1998 № 622 «Про затвердження Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», згідно яких зброя військового призначення, вибухові речовини та вибухові пристрої відносяться до видів майна, що не можуть перебувати у власності громадян, громадських об`єднань, міжнародних організацій та юридичних осіб інших держав на території України та щодо яких установлено спеціальний порядок набуття права власності, діючи в порушення вимог вищезазначених нормативних актів, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, привласнив вищевказані корпуси ручної гранати Ф-1 та уніфіковані запали ручної гранати модернізовані УЗРГМ, тим самим придбав вибуховий пристрій, без передбаченого законом дозволу.

У подальшому, ОСОБА_4 , вирішив перевезти їх до місця свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_1 з метою подальшого зберігання та носіння.

21.02.2025, працівниками СВ відділення поліції №1 Лубенського районного відділу поліції ГУНП в Полтавській області в період часу з 01:26 год. по 02:30 год., у невідкладному випадку, визначеному ч. 3 ст. 233 КПК України, до постановлення ухвали слідчим суддею, було проведено обшук домогосподарства розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . В ході якого, в приміщенні сараю у пластиковому відрі, було виявлено та вилучено предмет ззовні схожий на корпус гранати Ф-1 з маркуванням «100 10 74 Т», який був споряджений предметом ззовні схожим на запал гранати УЗРГМ з маркуванням «05-88 UZRGM 354», предмет ззовні схожий на корпус гранати Ф-1 з маркуванням «N-54 406 3-88 Т», який був споряджений предметом ззовні схожим на запал гранати УЗРГМ з маркуванням «5-70 УЗРГМ 386», які відповідно до висновку експерта №СЕ-19/117-25/4426-ВТХ від 26.02.2025 є корпусами ручної осколкової гранати Ф-1, споряджені всередині та уніфіковані запали ручної гранати модернізовані УЗРГМ, які у разі поєднання в єдину конструкцію корпусу ручної осколкової гранати Ф-1 і уніфікованого запала ручної гранати модернізованого УЗРГМ вони будуть відноситись до категорії вибухових пристроїв (боєприпасів), які ОСОБА_4 придбав, носив та зберігав без передбаченого законом дозволу.

Таким чином, ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, а саме: незаконне придбання, носіння та зберігання вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Так, в судовому засіданні 12.05.2025 року на запитання передбачені ст.348 КПК України, обвинувачений ОСОБА_4 надав відповіді, що суть обвинувачення йому зрозуміла, свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.1 ст. 263 КК України, обставини якого викладені в обвинувальному акті від 26.03.2025 року визнає повністю, не заперечував та не оспорював щодо обставин його вчинення, а саме місця, дати, часу та способу. Згодився надавати покази.

Прокурор Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_3 вважає за можливе не досліджувати докази щодо тих обставин, які ніким не оспорюються і здійснювати судовий розгляд на підставі ч.3 ст.349 КПК України.

Обвинувачений ОСОБА_4 не заперечував щодо розгляду даного кримінального провадження в спрощеному порядку.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 в повному обсязі визнав свою провину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, яке передбачене ч.1 ст. 263 КК України, обставини якого викладені в обвинувальному акті від 26.03.2025 року, та беручи до уваги думки: прокурора, обвинуваченого, за згодою учасників судового розгляду, відповідно до вимог ч.3 ст.349 КПК України, суд прийшов до висновку про недоцільність дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

При цьому, суд з`ясував, чи правильно обвинувачений розуміє зміст цих обставин, які не оспорюються. Сумнівів щодо добровільності та істинності його позиції у суду немає.

Суд також роз`яснив учасникам розгляду даного кримінального провадження, що при таких обставинах вони позбавляються права оскаржити ці обставини справи у апеляційному порядку.

Переконавшись у добровільності позиції учасників судового розгляду, а також в тому, що вони усвідомлюють неможливість оскаржити обставини, встановлені під час досудового розслідування, в апеляційному порядку, суд прийшов до висновку про судовий розгляд кримінальної справи за правилами ч.3 ст.349 КПК України.

Це узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

При судовому розгляді кримінальної справи у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, питання, визначені ч.1 ст.368 КПК України, вирішуються судом.

В судовому засіданні у порядку ст. 351 КПК України обвинувачений ОСОБА_4 надав особисті покази, які в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи, тому суд находить їх достатніми та істинними.

При встановлених обставинах, оцінюючи досліджені докази, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення у судовому засіданні доведена повністю і досліджених доказів достатньо для визнання його винуватим, зважаючи на повне визнання ним вини під час судового розгляду.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч. 1 ст. 263 КК України, як дії, які виразилися у незаконному придбанні, носінні, зберіганні вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу.

Таку кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_4 суд вважає правильною, виходячи з наступного.

Як роз`яснено в п. 4, 5 ППВСУ «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами» №3 від 26.04.2002, бойовими припасами визнаються патрони до нарізної вогнепальної зброї різних калібрів, артилерійські снаряди, бомби, міни, гранати, бойові частини ракет і торпед та інші вироби в зібраному вигляді, споряджені вибуховою речовиною і призначені для стрільби з вогнепальної зброї чи для вчинення вибуху.

Норма ст. 263 КК України є субсидіарною і для розуміння незаконності поводження зі зброєю, вимагає аналізу відповідного закону. При цьому, поняття «закон», яке використав законодавець, має розширене тлумачення і включає в себе законодавство у цілому, в тому числі нормативні акти, що регулюють відповідні правовідносини, порушення яких утворює об`єктивну сторону складу злочину, передбаченого ст. 263 КК України.

Підстави та порядок отримання дозволів на зберігання вогнепальної зброї визначено Положенням про дозвільну систему, затвердженим постановою КМУ №576 від 12.10.1992, а також Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженої наказом МВС України №622 від 21.08.1998.

Як слідує з роз`яснень, які викладені у постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 26.04.2002 «Про судову практику в справах про викрадення та інше незаконне поводження зі зброєю, бойовими припасами, вибуховими речовинами, вибуховими пристроями чи радіоактивними матеріалами», під незаконним зберіганням вогнепальної зброї (крім гладко ствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин чи вибухових пристроїв розуміються умисні дії, які полягають у володінні (незалежно від тривалості в часі) без відповідного дозволу або із простроченням його дії будь-яким із зазначених предметів, що знаходиться не при собі, а в обраному нею місці. Незаконним придбанням вогнепальної зброї (крім гладко ствольної мисливської), бойових припасів, вибухових речовин або вибухових пристроїв слід вважати умисні дії, пов`язані із їх набуттям (за винятком викрадення, привласнення, вимагання або заволодіння шляхом шахрайства чи зловживання службовим становищем) всупереч передбаченому законом порядку в результаті купівлі, обміну, привласнення знайденого, одержання як подарунок, на відшкодування боргу тощо.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 всупереч передбаченому законом порядку, шляхом привласнення знайденого, придбав корпус ручної осколкової гранати Ф-1 та два уніфіковані запали ручної гранати модернізовані УЗРГМ, які згідно проведеної вибухово-технічної експертизи відносяться до категорії вибухових пристроїв, які в подальшому, без відповідного дозволу зберігав. Це означає, що дії ОСОБА_4 мають ознаку незаконності. Обвинуваченому це було відомо, він усвідомлював суспільно небезпечний характер власних дій, передбачав їх суспільно небезпечні наслідки, та бажав їх настання. Це підтверджує наявність в діях ОСОБА_4 виключно прямого умислу. Вчинене ним кримінальне правопорушення є закінченим. Його умисні злочинні діяння, що виразились в незаконному придбанні, носінні та зберіганні вибухових пристроїв без передбаченого законом дозволу, містять всі ознаки складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України

З цього приводу у суду відсутні сумніви щодо притягнення останнього до кримінальної відповідальності за санкцією указаного кримінального закону.

В судових дебатів прокурор ОСОБА_3 звернув увагу, що під час судового розгляду даного кримінального провадження обставини вчинення обвинуваченим ОСОБА_4 інкримінованому йому кримінальному правопорушенні знайшли своє підтвердження в повному обсязі, дії останнього кваліфіковано за ч.1 ст. 263 КК України, кваліфікація є вірною і обґрунтованою, а винність обвинуваченого, окрім особистого визнання ним своєї вини, повністю підтверджена отриманими та дослідженими доказами. Зазначив, що відносно обвинуваченого доцільно обрати покарання в межах санкцій статті кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, а саме у виді позбавлення волі строком на 3 роки. Питання щодо речових доказів вирішити у відповідності до ст.100 КПК України. Процесуальні витрати стягнути з обвинуваченого на користь Держави.

Також в судових дебатах, обвинувачений ОСОБА_4 просив суд суворо не карати, не позбавляти його волі, дати можливість повернутись до лав ЗСУ та стати на захист Батьківщини, щиро розкаявся за вчинене ним.

У судовому засіданні, окрім допиту обвинуваченого, судом були дослідженні докази, що посвідчують та характеризують його особу, а також документи щодо речових доказів та процесуальних витрат.

При призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_4 суд керується загальними засадами, які визначені у ст.65 КК України, відповідно до якої суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому, суд також виходить із положень ст.50 КК України відповідно до яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами , покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Згідно роз`яснень п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003року із змінами та доповненнями «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Так, відповідно до ст.12 КК України вчинене ОСОБА_4 кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.263 КК України кваліфікується, як тяжкий злочин, за вчинення якого не передбачено інших видів покарання окрім позбавлення волі.

За час судового розгляду справи в суді, ОСОБА_4 поводив себе позитивно, дотримувався встановленого в суді порядку, зауважень головуючого не отримував.

Щодо обставин, що обтяжують та пом`якшують відповідальність обвинуваченого. З цього приводу суд враховує, що у відповідності до ст. 67 КК України, що обтяжують відповідальність обвинуваченого органом досудового розслідування не встановлено та прокурором в судовому засіданні не наведено. Щодо наявності пом`якшуючих його відповідальність обставин, судом, у відповідності до ст. 66 КК України визнано щире каяття.

Згідно вимог ч.1 ст.19 КК України ОСОБА_4 є осудною, оскільки осудною визнається особа, яка під час вчинення кримінального правопорушення могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) і керувати ними.

Судом в повному об`ємі вивчена особа обвинуваченого ОСОБА_4 , який має зареєстроване місце проживання за адресою: : АДРЕСА_1 Згідно довідки-характеристики наданої виконавчим комітетом Гребінківської міської ради від 24.02.2025 року, письмових заяв і скарг на ОСОБА_4 не надходило.

Згідно довідки КНП «Гребінківська міська лікарня» від 25.02.2024 року ОСОБА_4 на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває.

З даних вимоги ДІАП НП України вбачається, що ОСОБА_4 , раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення вперше.

За інформацією згідно довідки №33743-2025 виданої 21.02.2025 Лубенським районним сектором №1 філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області, ОСОБА_4 на обліку не перебуває.

Також враховано наявність сім`ї. Крім того, обвинувачений не є депутатом чи інвалідом. Перебуває на військовому обліку, є військовослужбовцем, безпосередньо приймав участь в бойових діях на захисті Батьківщини, має позитивну характерству з місця служби.

Згідно досудової доповіді, складеної провідним інспектором Лубенського районного сектору №1 філії ДУ «Центр пробації» в Полтавській області ОСОБА_5 від 22.04.2025, вбачається що з врахуванням інформації, що характеризує особистість обвинуваченого ОСОБА_4 , його спосіб життя, відносини в суспільстві, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, та середній ризик небезпеки для суспільства, орган пробації вважає, що виправлення обвинуваченого без реального позбавлення або обмеження волі на певний строк.

Указані обставини потребують додаткового врахування при призначенні покарання обвинуваченій, оскільки мають істотне значення щодо вивчення особистості та відношення останньої до скоєного нею.

Отже, враховуючи характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, обставин його вчинення, відомостей, що характеризують його особу, тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення, позицію державного обвинувача, обвинуваченого, обставини викладені органом пробації в досудовій доповіді, додержуючись принципу законності, індивідуалізації, справедливості та обґрунтованості покарання, а також враховуючи, що згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, та з огляду на всі обставини в цілому, суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_4 за вчинення тяжкого злочину належить призначити покарання за ч. 1 ст. 263 КК України у виді мінімального покарання в межах санкції статті інкримінованому йому злочину, а саме 3 років позбавлення волі.

В той же час, загальні засади призначення покарання (стаття 65 КК України) наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст. 75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо при призначенні покарання певного виду і розміру, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення обвинуваченого без відбування покарання.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема, у справі "Довженко проти України"), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів та меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів з огляду на відповідність таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення у процесуальному документі суду.

З цього приводу, суд враховує, що вищенаведені обставини знижують фактичну ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і ступінь небезпечності винної особи для суспільства, що у своїй сукупності утворює підставу для висновку суду, що перевиховання та виправлення ОСОБА_4 залишається можливим без ізоляції від суспільства, та вважає за доцільне застосувати до нього положення ст. 75 та ст. 76 КК України, призначивши покарання з іспитовим строком терміном на 1 рік з визначенням відповідних обов`язків судом.

Такий висновок узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, який зазначив, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним («Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року).

На переконання суду, саме таке покарання є необхідним, достатнім, справедливим для виправлення обвинуваченого, запобігання вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, забезпечує співрозмірність діяння та кари, відповідає таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання. Справедливість покарання полягає насамперед у тому, що воно має відповідати загальнолюдським цінностям, моральним устоям суспільства, переконувати громадян у правильності судової політики.

Підстав для застосування до обвинуваченого більш тяжкого покарання чи менш тяжкого, з врахуванням тяжкості скоєного, його особи, суд не знаходить.

Долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст. 100 КПК України.

Цивільний позов не заявлявся.

Процесуальні витрати у вигляді вартості проведення вибухово-технічної експертизи на підставі ч. 2 ст. 124 КПК України слід стягнути з обвинуваченого ОСОБА_4 на користь держави.

Обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання залишити без змін до вступу вироку в законну силу.

Керуючись: ст. 22, ст. 100, ст. 122, 124, ст. ст. 349, 368-371, 373, 374, 376 КПК України, ст.ст.50, 56, 65-67, 75, 76, ч. 1 ст. 263 КК України, суд,-

у х в а л и в :

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити йому покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від відбування призначеного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном у 1 (один) рік.

Покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання чи роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Іспитовий строк ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту проголошення вироку, а саме 13.05.2025 року.

Стягнути з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь держави судові витрати на проведення вибухово-технічної експертизи в сумі 2387 (дві тисячі триста вісімдесят сім) грн. 70 коп.

Речові докази корпус гранати Ф-1 з маркуванням «100 10 74 Т»; гранати Ф-1 з маркуванням «N-54 406 3-88 Т»; запал ручної гранати модернізованого УЗРГМ з маркуванням «05-88 UZRGM 354»; запал ручної гранати модернізованого УЗРГМ з маркуванням «5-70 УЗРГМ 386», які передано на зберігання в кімнату зберігання речових доказів СПД № 1 ВП № 1 Лубенського РВП ГУНП в Полтавській області передати до ЗСУ.

Обраний відносно обвинуваченого ОСОБА_4 запобіжний захід у виді особистого зобов`язання залишити без змін до вступу вироку в законну силу

Вирок суду може бути оскаржений в апеляційному порядку до Полтавського апеляційного суду через Гребінківський районний суд Полтавської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинувачуваному та прокурору.

Суддя ОСОБА_6