Провадження №1/523/20/25
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.04.2025 року Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участю прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Суворовського районного суду м. Одеси клопотання прокурора про поновлення провадження у справі та закриття кримінальної справи за №07/070146 у зв`язку зі звільнення від кримінальної відповідальності за закінченням строків давності притягнення до кримінальноївідповідальності:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Іскра м. Називаєвська Омської області РФ, громадянина України, з вищою освітою, раніше не судимого.

Проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у скоєнні злочинів, передбачених ст.ст.191 ч.5, 366 ч.2, 27 ч.3, 366 ч.2, 358 ч.3 КК України,-

Встановив:

В провадженні Суворовського районного суду м. Одеси знаходяться виділені матеріали кримінальної справи за №07/070146 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.191 ч.5, 366 ч.2, 27 ч.3, 366 ч.2, 358 ч.3 КК України (в редакції 1960 року) у зв`язку з оголошенням його розшуку.

За змістом пред`явленого обвинувачення, ОСОБА_4 інкримінується вчинення умисних злочинів у період часу з вересня по грудень 2006 року за попередньою змовою з ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , відносно яких постановами Суворовського районного суду м. Одеса від 27.08.2024р., 4.09.2024р. закрита кримінальна справа у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності, ОСОБА_4 , являючись на той час директором УМ СА ТОВ «Жемчужина», шляхом підробки та використання завідомо підроблених документів, а саме довіреності від імені колишнього директора Кишинівського ДП «Віброприбор» - ОСОБА_8 , датованої 30.12.2003 року, протоколу загальних зборів засновників УМ СП ТОВ «Жемчужина» від 23.10.2006 року та інших документів, що посвідчуються та видаються підприємством і які надають права, шляхом зловживання своїм службовим становищем та фіктивного підприємництва, заволоділи чужим майном, а саме базою відпочинку «Жемчужина 1, 2», що знаходиться по вул. Морській, 155, 155-а в зоні відпочинку «Коблево» Березанського району Миколаївської області, будівлі та споруди якої в січні 2003 року було передано Кишинівським ДП «Віброприбор» до статутного фонду УМ СП ТОВ «Жемчужина» вартістю 3945922 грв., тим самим завдавши державі в особі Фонду державного майна України матеріальний збиток на вказану суму, що складає особливо великий розмір.

За змістом обвинувального висновку ОСОБА_5 , використовуючи комп`ютерну техніку, виготовив довіреність на своє ім`я, датовану 1.09.2006 від імені директора УМ СП ТОВ «Жемчужина». Відповідно до зазначеної довіреності ОСОБА_5 було надане право представляти інтереси УМ СП ТОВ «Жемчужина» у господарських судах України з усіма правами, передбаченими чинним законодавством України, у тому числі підписувати позовні заяви та відгуки на них, апеляційні та касаційні скарги, інші заяви, їх використання, а також шляхом фіктивного підприємництва, обману та зловживання посадовцем своїм службовим становищем.

В подальшому, 19.09.2006 року ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного наміру, спрямованого на заволодіння чужим майном, діючи у рамках попередньої змови з ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , підготував та подав до Господарського суду Миколаївської області позовну заяву з додатками про визнання права власності за УМ СП ТОВ «Жемчужина» на нібито спірний об`єкт нерухомого майна базу відпочинку «Жемчужина».

В свою чергу ОСОБА_6 , виконуючи свою частину спільного злочинного наміру, направленого на заволодіння чужим майном, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , 26.09.2006 року на праві приватної власності, заздалегідь підготувавши необхідні документи, всупереч встановленому законодавством порядку створення суб`єктів підприємництва, створив та зареєстрував на своє ім`я суб`єкт підприємницької діяльності приватне підприємство «Бриз Юг», , місце розташування якого: м. Миколаїв, вул. Велика Морська, буд.82, кв.10, реєстраційний номер запису 0010525, відкривши розрахунковий рахунок вказаного підприємства в АБ «Південний», для укладення фіктивних угод з купівлі об`єкту злочинного посягання бази відпочинку «Жемчужина», без наміру виконання та використання такого підприємства для заволодіння чужим майном, з метою забезпечення протидії можливого викриття злочину, таким чином здійснив фіктивне підприємство, шляхом обману та зловживання службовою особою своїм службовим становищем заволодіти базою відпочинку «Жемчужина».

В подальшому, ОСОБА_5 , отримавши до цього від директора УМ СП ТОВ «Жемчужина» ОСОБА_4 чистий бланк Кишинівського ДП ««Віброприбор» з відбитком печатки старого зразка та підписом колишнього директора підприємства ОСОБА_8 , достовірно знаючи, що він є посадовцем, вніс свідомо неправдиві відомості в офіційний документ, підробив довіреність на ім`я свого брата ОСОБА_7 , оформлену в особі директора ДП «Віброприбор» ОСОБА_8 , датованої 30.12.2003 року, з метою її подальшого використання ОСОБА_7 , який згідно з цією довіреністю був законним представником представляти інтереси ДП «Віброприбор», що спричинило тяжкі наслідки, тим самим у співучасті з іншими суб`єктами злочину безпосередньо здійснив службову фальсифікацію.

2.10.2006 року ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні Господарського суду Миколаївської області, за адресою: м. Миколаїв, Будинок Рад, вул. Адміральська, 22, використавши в суді завідомо підроблений документ, а саме довіреність на ім`я ОСОБА_7 , начебто видану 30 грудня 2003 року директором ДП ««Віброприбор» ОСОБА_8 і давши суду надумані свідчення шляхом обману судді ОСОБА_9 , домоглися винесення рішення суду на їх користь.

Таким чином, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_7 , діючи в рамках попередньої змови, повторно організували службове підроблення, тобто внесення посадовою особою свідомо неправдивих відомостей до офіційного документа, що видається та засвідчується установою, надає права та звільняючого від обов`язків, а саме: Рішення іменем України від 2.10.2006 у справі №9/590/06 про визнання права власності на базу відпочинку «Жемчужина» за УМ СП ТОВ «Жемчужина», що спричинило тяжкі наслідки з метою його подальшого використання.

23.10.2006 року ОСОБА_5 , знаходячись у м. Миколаєві у невстановлені наслідком час та місце, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, а саме базою відпочинку «Жемчужина» та діючи в рамках попередньої змови з ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , за допомогою комп`ютерної техніки виготовив протокол загальних зборів засновників УМ СП ТОВ «Жемчужина», які фактично не відбувалися, датований тим самим числом, до якого вніс свідомо неправдиві відомості про прийняті рішення, що мають юридичне значення.

В свою чергу ОСОБА_7 , достовірно знаючи, що ніякий загальних зборів засновників УМ СП ТОВ «Жемчужина» не проводилося, а також те, що він фактично не являється представником ДП «Віброприбор» і не має права підписувати документи, в зазначеному протоколі виконав свій особистий підпис в графі «Секретарь собрания А.И. Приходько», а також в графі «Затверджуємо» - «представник ДП «Віброприбор» на підставі довіреності ОСОБА_7 ».

Таким чином, ОСОБА_5 разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що останній є службовою особою, діючи між собою в рамках попередньої змови щодо підробки документів, їх використання та заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, внісся завідомо неправдиві відомості до офіційних документів, підробили протокол загальних зборів засновників УМ СП ТОВ «Жемчужина», датованого 23.10.2006 року та проект договору купівлі -продажу нерухомого майна, з метою подальшого використання, що спричинило тяжку наслідки, тим самим повторно у співучасті з іншими суб`єктами злочину вчинили службове підроблення.

В цей же день, 23.10.2006 року ОСОБА_5 за допомогою комп`ютерної техніки виготовив проект договору купівлі-продажу нерухомого майна, датований 2006 роком, який оформлений додатком до вищезазначеного протоколу загальних зборів засновників УМ СП ТОВ «Жемчужина», в якому зазначено, що УМ СП ТОВ «Жемчужина» продає ПП «Бриз-Юг» цілісний майновий комплекс базу відпочинку «Жемчужина», що знаходиться за адресою: Миколаївська обл., Березанський район, с.Коблево, вул. Морська, 155, 155 «а», вартість якої складає 600 000 грн, які представив на підпис ОСОБА_4 .

В цей же день, ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію злочинного наміру на заволодіння чужим майном за попередньою змовою з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , за допомогою комп`ютерної техніки, маючи чисті аркуші паперу з відбитком печатки ПП «Бриз-Юг», які йому заздалегідь надав ОСОБА_6 , виготовив кілька екземплярів акту приймання-передачі за договором купівлі-продажу від 23.10.2006 року, датовані цим же числом, де зазначено, що ПП «Бриз-Юг» (далі Покупець) від імені ОСОБА_6 отримало, а УМ СП ТОВ «Жемчужина» (далі «Продавець») в особі директора ОСОБА_4 передало цілісний майновий комплекс базу відпочинку «Жемчужина», які надав ОСОБА_6 для підпису.

В свою чергу ОСОБА_6 , який спеціально створив ПП «Бриз-Юг», не маючи наміру вести господарську діяльність, достовірно знаючи, що угода є фіктивною, без наміру її виконання, прикриттям спільної злочинної діяльності з метою заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, в зазначених договорі купівлі-продажу нерухомого майна та акті прийому-передачі виконав свої особисті підписи в графі «Покупець, ПП «Бриз Юг», директор ОСОБА_6 », де вже знаходилися відтиски печатки його підприємства. В цей же день, 23.10.2006 року ОСОБА_6 , продовжуючи виконувати свою частину спільного злочинного наміру, прибув до МОД АППБ «Аваль» та вніс гроші у сумі 5000 гривень на розрахунковий рахунок свого підприємства «Бриз Юг», як тимчасову фінансову допомогу, після чого надав платіжне доручення №1 для перерахування грошових коштів у сумі 4900 гривень на рахунок УМ СП ТОВ «Жемчужина» в рахунок оплати за договором купівлі -продажу від 23.10.2006 року.

Таким чином, згідно з обвинувальним висновком ОСОБА_5 , діючи в рамках попередньої змови з ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , знаючи, що рішення Господарського суду Миколаївської області від 2.10.2006 року у справі 9/590/06 ще не набрало законної сили, реєстрацію права власності у БТІ не проведено та УМ СП ТОВ «Жемчужина» фактично не є власником бази, з метою заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, 23.10.2006 року уклали фіктивний договір між УМ СП ТОВ «Жемчужина» та ПП «Бриз-Юг» щодо купівлі-продажу бази відпочинку «Жемчужина», що знаходиться за вказаною вище адресою.

25.10.2006 року ОСОБА_5 за допомогою комп`ютерної техніки виготовив кілька екземплярів акту приймання-передачі за договором купівлі-продажу від 25.10.2006 року, датовані тим самим числом. У зазначеному акті приймання-передачі зазначено, що УМ СП ТОВ «Жемчужина» (далі «Продавець») в особі директора ОСОБА_4 передало, а ПП «Бриз-Юг» (далі Покупець) від імені ОСОБА_6 прийняло вищезгадане майно. Після цього ОСОБА_5 у м. Миколаєві у невстановлені слідством час та місце, зустрівшись з ОСОБА_6 , надав йому зазначені екземпляри договору купівлі-продажу та акту приймання-передачі за договором купівлі-продажу від 25.10.2006 року для підпису.

В свою чергу ОСОБА_6 , який спеціально створив ПП «Бриз-Юг», не маючи наміру вести господарську діяльність, достовірно знаючи, що угода є фіктивною, без наміру її виконання, прикриттям спільної злочинної діяльності з метою заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, в зазначених договорі купівлі-продажу нерухомого майна та акті прийому-передачі виконав свої особисті підписи в графі «Покупець, ПП «Бриз Юг», директор ОСОБА_6 », скріпивши зазначені підписи у вказаних документах печаткою ПП «Бриз Юг».

Таким чином, згідно з обвинувальним висновком ОСОБА_5 , діючи в рамках попередньої змови з ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , з метою подальшого заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, 25.10.2006 року уклали фіктивну угоду між УМ СП ТОВ «Жемчужина» та ПП «Бриз-Юг» щодо купівлі-продажу нерухомого майна, що знаходилося на базі відпочинку «Жемчужина» та фактично належало ТОВ «Фірма «Дісконт».

15.11.2006 року, ОСОБА_6 , знаходячись в кабінеті №928 Господарського суду Миколаївської області, діючи за попередньою змовою, продовжуючи реалізацію спільного злочинного наміру на заволодіння чужим майном, у ході судового засідання в якості залучення письмових доказів надав суду завідомо підроблені документи , а саме протокол загальних зборів засновників УМ СП ТОВ «Жемчужина», від 23.10.2006 року, проект договору купівлі-продажу нерухомого майна та довіреність на ім`я ОСОБА_7 , начебто видану 30.12.2003 року директором ДП «Віброприбор» ОСОБА_8 , які йому були надані ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , тим самим використав завідомо підроблені документи, та надавши разом з ОСОБА_4 у суді вигадані свідчення, домоглися винесення рішення суду на свою користь.

Таким чином, ОСОБА_6 та ОСОБА_4 , який являвся службовою особою, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , організували службове підроблення, тобто внесення службовою особою завідомо неправдивих відомостей до офіційного документу.

29.11.2006 року, ОСОБА_6 , отримавши рішення Господарського суду Миколаївської області за №5/452/06 від 15.11.2006 року, яке було винесене на підставі наданих підроблених документів та неправливих свідчень, пред`явив до Березанської філії комунального підприємства «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації», розташованому по вул. Леніна, 113 у смт. Березанка, для реєстрації права власності, тим самим використавши завідомо підроблений документ, після чого в той же день отримав Витяги про реєстрацію права власності на нерухоме майно - базу відпочинку «Жемчужина» за ПП «Бриз-Юг» та Витяги з реєстру права власності нерухомого майна для подальшого відчуження вказаної бази.

В свою чергу, ОСОБА_5 , продовжуючи виконувати свою частину спільного злочинного наміру, спрямованого на заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, діючи в рамках попередньої змови зі своїми співучасниками 30.11.2006 року на праві приватної власності, заздалегідь підготувавши необхідні документи, з метою прикриття незаконної діяльності на території Миколаївської області, всупереч встановленому законодавством порядку створення суб`єктів підприємництва, створив та зареєстрував на своє ім`я суб`єкт підприємницької діяльності - юридичну особу, а саме ТОВ «Перлина Чорномор`я», код ЄДРПОУ 3477238, місцезнаходження: м. Миколаїв, вул. Бузький Бульвар, 15, кв.39, зареєстрованого того ж дня виконавчим комітетом Миколаївської міської ради, реєстраційний номер запису 0011365, для укладання фіктивних угод без наміру їх виконання та використання такого підприємства для заволодіння чужим майном, що забезпечило в подальшому приховування останнього як особи, причетної до протиправної діяльності та уникнення нею відповідальності за її здійснення, чим скоїв фіктивне підприємництво.

Надалі, 6.12.2006 року ОСОБА_5 , виступаючи директором ТОВ «Перлина Чорномор`я», у Миколаївській філії АБ «Південний» для свого товариства відкрив розрахунковий рахунок №8901.

7.12.2006 року ОСОБА_5 , знаходячись у м. Миколаєві, у невстановлений час та місці, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на заволодіння чужим майном в особливо великих розмірах, а саме базою відпочинку «Жемчужина» та діючи в рамках попередньої змови з ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_4 , за допомогою комп`ютерної техніки виготовив декілька екземплярів договору №1 купівлі-продажу нерухомого майна, а також декілька примірників акту приймання-передачі за договором купівлі-продажу №1 від 7.12.2006 року, в яких зазначено, що ПП «Бриз-Юг» (далі «Продавець») в особі ОСОБА_6 , що діє на підставі статуту, продає ТОВ «Перлина Чорномор`я» (далі Покупець) в особі ОСОБА_5 базу відпочинку «Жемчужина». ОСОБА_5 , знаючи, що угода є фіктивною, без наміру її виконання, в указаному договорі купівлі-продажу та акті приймання-передачі особисто поставив свій підпис в графі «Покупець та відбиток печатки ТОВ «Перлина Чорномор`я», після чого передав на підпис ОСОБА_6 .

В свою чергу ОСОБА_6 , який спеціально створив ПП «Бриз-Юг», не маючи наміру вести господарську діяльність, достовірно знаючи, що угода є фіктивною, без наміру її виконання, прикриттям спільної злочинної діяльності щодо продажу бази відпочинку «Жемчужина» ТОВ «Перлина Чорномор`я», в зазначених договорі купівлі-продажу нерухомого майна та акті прийому-передачі виконав свої особисті підписи в графі «Продавець, ПП «Бриз Юг», директор ОСОБА_6 », скріпивши зазначені підписи у вказаних документах печаткою ПП «Бриз Юг».

Наступного дня, 8.12.2006 року, ОСОБА_5 , не збираючись здійснювати подальше перерахування коштів на рахунок ТОВ «Бриз-Юг» начебто за купівлю бази відпочинку «Жемчужина», відповідно до договору купівлі-продажу №1 від 7.12.2006 року, не маючи намірів виконувати умови п.п.6.3, 6.4 зазначеного договору купівлі-продажу за його нотаріальним посвідченням, за попередньою домовленістю з ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 подав позовну заяву до Господарського суду Миколаївської області про визнання договору купівлі-продажу №1 від 7.12.2006 року, укладеного між ТОВ «Перлина Чорномор`я» та ПП «Бриз-Юг» дійсним, використавши свідомо підроблений документ, а саме: Рішення іменем України від 15.11.2006 року у справі №5/452/06 про визнання договору купівлі-продажу від 23.10.2006 року, укладеного між ТОВ «Бриз-Юг» та УМ СП ТОВ «Жемчужина» дійсним, винесене Господарським судом Миколаївської області на підставі підроблених документів та неправдивих показань.

Таким чином, згідно з обвинувальним висновком ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6 , діючи в рамках попередньої змови, повторно організував службове підроблення, тобто внесення посадовою особою свідомо неправдивих відомостей до офіційного документа, що видається та засвідчується установою, надає права та звільняючого від обов`язків, а саме: Рішення іменем України від 13.12.2006 року у справі №5/452/06 про визнання договору купівлі-продажу від 7.12.2006 року, укладеного між ПП «Бриз-Юг» та ТОВ «Перлина Чорномор`я», дійсним, винесене Господарським судом Миколаївської області, що спричинило тяжкі наслідки, з метою його подальшого використання.

11.01.2007 року, отримавши перед цим вищевказане рішення Господарського суду Миколаївської області від 13.12.2006 року, того ж дня ОСОБА_5 отримав виписки про реєстрацію права власності на нерухоме майно базу відпочинку «Жемчужина», розташованої по вул. Морській, 155, 155 «а» в зоні відпочинку «Коблево» Березанського району Миколаївської області за ТОВ «Перлина Чорномор`я». 22.01.2007 року ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , який уклав з ТОВ АББ «ЮДВ-ЮСТ» договір про надання охоронних послуг, на даній базі виставив свою охорону.

Таким чином, згідно з обвинувальним висновком ОСОБА_4 , будучи службовою особою, наділеної організаційно розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, зловживаючи своїм службовим становищем, діючи умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_5 , ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , підроблюючи та використовуючи завідомо підроблені документи, заволодів чужим майном, а саме цілісним майновим комплексом базою відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_2 », що складається з двох спальних корпусів, позначених у технічному паспорті літерою «А» та «А», їдальні бук. «Б», овочевого сховища складів бук. «В» та «Г» кафе «Вітерець» - відео зал - бук. «Д», вбиральні - бук. «Ж», душових бук. «Е» та електричного котла, розташованої по вул. Морській, 155, 155 «а» у зоні відпочинку «Коблево», Березанського району Миколаївської області, вартістю 3495922 грн., яка у 19976,697 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, що становить особливо великі розміри та спричинив тяжкі наслідки.

На підставі даних, викладених в обвинувальному висновку, органом досудового розслідування ОСОБА_4 пред`явлене обвинувачення у скоєнні злочинів передбачених ст.ст.191 ч.5; 366 ч.2; 27 ч.3, 366 ч.2, 358 ч.3 КК України за кваліфікуючими ознаками:

- за ст.191 ч.5 КК України, як заволодіння чужим майном шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчиненим за попередньою змовою групою осіб, у особливо великих розмірах;

- за ст.366 ч.2 КК України, як службове підроблення, тобто внесення службовою особою до офіційних документів завідомо неправдивих відомостей, інше підроблення документів, що спричинило тяжкі наслідки;

- за ст.ст.27 ч.3, 366 ч.2 КК України, як організація службового підроблення, тобто внесення службовою особою до офіційних документів свідомо неправдивих відомостей, що спричинило тяжкі наслідки;

- за ст.358 ч.3 КК України, як використання завідомо підроблених документів.

16.04.2024 року постановою Суворовського районного суду м. Одеси був оголошений розшук підсудного ОСОБА_4 та провадження у справі зупинене.

В порядку ст.11-1 КПК України (в редакції 1960 року) до суду звернувся прокурор Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_3 з письмовим клопотанням про вирішення питання про закриття кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_4 відповідно ст.49 КК України,

У судовому засіданні прокурор просив суд відновити судове провадження у зазначеній справі та задовольнити його клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності та закриття кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_4 , вказуючи на те, що підсудний обвинувачується у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.191 ч.5; 366 ч.2; 27 ч.3, 366 ч.2, 358 ч.3 КК України, 16.04.2022 року ОСОБА_4 був оголошений у розшук, який до теперішнього часу не здійснений, також посилаючись на ст.49 КК України та ст.11-1 КПК України (в редакції 1960 року), відповідно якої особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення злочину минуло 15 років.

Вислухавши думку прокурора, дослідивши наявні матеріали, суд вважає за можливе задовольнити клопотання прокурора за наступними підставами.

Пункт 11 Розділу ХІ Перехідних Положень до КПК України (2012 року), вказує на те, що кримінальні справи, які до дня набрання чинності КПК України (2012 року) надійшли до суду від прокурорів з обвинувальним висновком, розглядаються судами першої, апеляційної та касаційної інстанції і Верховним Судом України в порядку, який діяв до набрання чинності КПК України (2012 року).

Вирішуючи питання щодо звільнення особи від кримінальної відповідальності, суд враховує положення ч.2, ч.3 ст.4 КК України за змістом якої кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Вирішуючи питання щодо звільнення особи від кримінальної відповідальності, суд враховує положення ч.2, ч.3 ст.4 КК України за змістом якої кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння. Часом вчинення кримінального правопорушення визнається час вчинення особою передбаченої законом про кримінальну відповідальність дії або бездіяльності.

Частиною 1 статті 5 КК України визначено, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Відповідно положень ст.5 ч.2 КК України закон про кримінальну відповідальність, що встановлює злочинність діяння, посилює кримінальну відповідальність або іншим чином погіршує становище особи, не має зворотної дії у часі.

Згідно ч.4 ст.5 КК України якщо після вчинення особою діяння, передбаченого цим Кодексом, закон про кримінальну відповідальність змінювався кілька разів, зворотну дію в часі має той закон, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи.

Статтею 248 КПК України в редакції 1960 року передбачено, що при наявності обставин, передбачених статтею 6, частиною першою статті 7, статтями 7-1, 7-2, 8, 9, 10, 11-1 КПК України (1960 року), суд своєю мотивованою постановою закриває справу, скасовує запобіжні заходи, заходи забезпечення цивільного позову і конфіскації майна, а також вирішує питання про речові докази, зокрема про гроші, цінності та інші речі, нажиті злочинним шляхом

Відповідно до ст.262 КПК України (в редакції 1960 року) розгляд справи в засіданні суду першої інстанції відбувається з участю підсудного, явка якого до суду є обов`язковою. Розгляд справи при відсутності підсудного допускається лише у виняткових випадках: 1) коли підсудний перебуває за межами України і ухиляється від явки до суду; 2) коли справу про злочин, за який не може бути призначено покарання у вигляді позбавлення волі, підсудний просить розглянути у його відсутності.

Положеннями ст.282 КПК України (в редакції 1960 року), за правилами якого здійснюється судовий розгляд, передбачено, якщо під час судового розгляду будуть встановлені підстави для закриття справи, передбачені п.п.5, 6, 7, 8, 9, 10, 11 статті 6 та статтями 7, 7-2, 8, 9, 10, 11-1 цього Кодексу, суд, вислухавши думку учасників судового розгляду і висновок прокурора, своєю мотивованою постановою закриває справу.

Згідно статті 7-1 ч.1 п.5 КПК України (в редакції 1960 року) провадження у кримінальній справі може бути закрито судом у зв`язку з закінченням строків давності.

Відповідно вимог ч.2 ст.11-1 КПК України (в редакції 1960 року), суд у судовому засіданні за наявності підстав, передбачених частиною першої статті 49 Кримінального кодексу України, закриває кримінальну справу у зв`язку із закінченням строків давності у випадках, коли справа надійшла до суду з обвинувальним висновком.

Санкцією ч.5 ст.191 КК України, як в редакції 1960 року та і чинній редакції, передбачена можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дванадцяти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років та з конфіскацією майна, тобто закон про кримінальну відповідальність не змінювався. Зі змісту ст.12 ч.5 КК України в редакції, яка діяла на момент вчинення злочину, вбачається, що інкримінований підсудному ОСОБА_4 злочин за ст.191 ч.1 КК України відноситься до категорії особливо тяжкого злочину.

Статтею 366 ч.2 КК України передбачена можливість призначення покарання у виді волі на строк від двох до п`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, зі штрафом від двохсот п`ятдесяти до семисот п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що в чинній редакції не погіршує становища підсудного, що в свою чергу дає підстави для застосування правових норм цього Кримінального кодексу.

Статтею 358 ч.3 КК України, в редакції яка діяла на момент вчинення злочину, передбачена можливість призначення покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або арештом на строк до шести місяців, або обмеженням волі на строк до двох років.

Відповідно ст.12 ч.3 КК України, в редакції яка діяла на час вчинення злочину, інкриміновані ОСОБА_4 злочини за ст.366 ч.2, 358 ч.3 КК України відносяться до злочину середньої тяжкості.

Положеннями статті 44 ч.1, ч.2 КК України сформульовані правові підстави та порядок звільнення від кримінальної відповідальності, а саме особа, яка вчинила кримінальне правопорушення, звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом. Звільнення від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених цим Кодексом, здійснюються виключно судом. Порядок звільнення від кримінальної відповідальності встановлюється законом.

Відповідно положень ст.49 ч.1 п.3 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років в редакції, що діяла на момент вчинення злочину.

Згідно ст.49 ч.1 п.4 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло десять років - у разі вчинення тяжкого злочину, за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше двадцяти тисяч неоподаткованих мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше десяти років відповідно положень ст.12 КК України в редакції, що діяла на момент вчинення злочину.

Статтею 49 ч.1 п.5 КК України в редакції, яка діяла на момент вчинення злочину, регламентовано, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ятнадцять років.

Навіть в чинній редакції згідно ст.49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у виді обмеження або позбавлення волі і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ятнадцять років.

Таким чином, вбачається, що загальний строк давності, передбачений ч.2 ст.49 КК України, як в редакції, що діяла на момент вчинення кримінальних правопорушення, так і в чинній редакції однаковий, а саме, у разі якщо особа ухилилася від досудового розслідування або суду, вона в такому випадку звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Статтею 49 ч.3 КПК України констатовано, що перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Судом встановлено, що з часу вчинення злочину, в якому обвинувачується ОСОБА_4 а саме з 2006 року загальний диференційований строк давності, передбачений ст.49 КК України, складає більше 15 років та вказані злочини не підпадають під заборону застосування давності вчинення кримінальних правопорушень, визначених ч.5 ст.49 КК України.

Розшук підсудного ОСОБА_4 не здійснений, місце його знаходження не встановлене. Станом на день розгляду клопотання відсутні відомості, що ОСОБА_4 вчинив нове кримінальне правопорушення, особа більше до кримінальної відповідальності не притягувалася, що підтверджується вимогою УІТ ГУНП в Одеській області, датованої 14.01.2025 року.

Разом з цим суд приймає до уваги висновок Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі за №328/1109/19 від 5.04.2021 року щодо застосування положень ст.49 КК України якою визначено, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули зазначенні у ч.1 ст.49 КК України диференційовані строки давності за умови, що протягом вказаних строків особа не вчинила нового злочину, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років (перебіг давності не перерваний); особа не ухиляється від досудового слідства або суду (перебіг давності не зупиняється); законом не встановлено заборону щодо застосування давності до вчиненого особою злочину.

Перебіг строків давності зупиняється, якщо особа, котра вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цьому разі перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнаннями або її затримання. Одночасно факт умисного вчинення особою будь-яких дій, спрямованих на ухилення від слідства або суду є обставиною, яка виключає благополучне закінчення строків давності, і зупиняє диференційовані строки, визначенні в ч.1 ст.49 КК України. В цьому випадку закон передбачає загальний строк давності притягнення до кримінальної відповідальності осіб, які ухиляються від слідства чи суду: п`ятнадцять років з часу вчинення злочину, п`ять років з часу вчинення кримінального проступку. За таких обставин час, який минув із дня вчинення кримінального правопорушення до дня, коли особа почала ухилятися від слідства або суду, не втрачає свого значення, а зберігається і зараховується до загального строку давності, що продовжує спливати. Крім того, до загального строку також зараховується період такого ухилення, а також проміжок часу, що пройшов із дня з`явлення особи із зізнанням або затримання до дня набрання вироком законної сили.

У постанові від 12.11.2019 року по справі №566/554/16-к Верховний Суд зробив висновок, що визнання винуватості не є умовою для звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України та здійснюється незалежно від визнання своєї вини у випадку встановлення передбачених цією нормою закону підстав та відсутності заперечень проти закриття кримінального провадження.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України за №12 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» у частині 8 визначено, що особа підлягає звільненню від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України, якщо з дня вчинення нею злочину до набрання вироком законної сили минули певні строки давності і вона не ухилялася від слідства або суду та не вчинила нового злочину середньої тяжкості, тяжкого чи особливо тяжкого. Відповідно до ст.11-1 КПК України таке звільнення є обов`язковим, за винятком випадку застосування давності, передбаченого ч.4 ст.49 КК України.

Крім того, Перша судова палата Касаційного кримінального суду Верховного суду в ухвалі від 10.05.2022 року наголосила, якщо з моменту вчинення злочину минуло 15 років і з моменту вчинення кримінального проступку 5 років, особа має бути звільнена від кримінальної відповідальності навіть у разі, якщо строк давності, передбачений частиною 1 статті 49 КК України при подовженні його за період ухилення особи від досудового розслідування або суду, закінчується пізніше (справа №735/1121/20, продовження №51-48-8км21).

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду за №598/1781/17 від 17.06.2020 року висловлена позиція, що звільнення від кримінальної відповідальності за ст.49 КК України є безумовним і здійснюється судом незалежно від факту примирення з потерпілим, відшкодування обвинуваченим шкоди потерпілому, щирого каяття тощо.

Таким чином у контексті приписів ст.12 КК України інкримінований ОСОБА_4 злочин за ст.191 ч.5 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину, а тому строк давності притягнення до кримінальної відповідальності у межах розгляду кримінальної справи становить п`ятнадцять років.

Також суд зазначає, що дотримання умов, передбачених частиною 1-3 ст.49 КК України є безумовним і звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим.

Оскільки всі вимоги закону у даному випадку дотриманні, є очевидним, що існують законні підстави для звільнення від кримінальної відповідальності ОСОБА_4 та закриття щодо нього кримінальної справи.

Суд вважає, що у даному випадку обставини вказаної кримінальної справи свідчать про можливість застосування норми-виключення із правила, враховуючи значний строк, який минув з часу вчинення правопорушень до дня судового розгляду. З моменту вчинення кримінального правопорушення і до теперішнього часу минуло більше 15 років, тобто минули загальні строки давності притягнення особи до кримінальної відповідальності.

Підсудний ОСОБА_4 , не з`являючись до суду з моменту перебування справи у суді, фактично ігноруючи не тільки правосуддя але й обставини, які можуть вплинути на його права та обов`язки, виявив не бажання розумно оцінити всі наслідки притягнення до кримінальної відповідальності, у зв`язку з чим був оголошений у розшук, що на думку суду, свідчить про небажання у будь-який спосіб вирішити вказану кримінальну справу. Зазначені обставини вказують на те, що ОСОБА_4 не бажає спростування обвинувачення та реалізації свого права на захист, відмовляючись у такий спосіб від своїх прав, які передбачені і гарантовані КПК України (1960 року), в тому числі і від права на розгляд відносно нього справи у суді.

Враховуючи викладені обставини та встановлені факти, а також наведені вимоги КПК України (в редакції 1960 року) та КК України, враховуючи висунуте підсудному обвинувачення, яке мало місце у період часу з 2006 по 2007 роки, та яке відноситься до особливо тяжкого злочину відповідно положень ст.12 КК України в редакції, яка діяла на час вчинення злочину, ту обставину, що ОСОБА_4 більше до кримінальної відповідальності не притягувався відповідно вимоги УІТ ГУНП в Одеській області від 14.01.2025р., тобто даний факт знайшов документальне підтвердження у ході судового засідання, суд вважає, що у даному випадку можливо без шкоди для особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, провести розгляд кримінального провадження без її участі та закрити провадження у справі за встановлених підстав, звільнивши ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності в порядку ст.49 КК України, у зв`язку з чим клопотання прокурора про поновлення провадження у кримінальній справі та про закриття кримінальної справи за обвинуваченням ОСОБА_4 підлягає задоволенню.

Крім цього, суд приймає до уваги, що в рамках даної кримінальної справи цивільним позивачем Фондом державного майна України (далі Фонд) до ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 8.08.2019 року був пред`явлений уточнений цивільний позов про стягнення з підсудних солідарно на користь Фонду завданої майнової шкоди у розмірі 17573474,98 гривень, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що протиправні дії підсудних були направлені на позбавлення держави майна, а саме бази відпочинку «Жемчужина», загальною вартістю станом на 30.09.2006 рік - 3495922 гривни, при цьому зазначаючи, що сума спричиненого збитку вказана з розрахунку індексу інфляції зазначеного об`єкту, також в обґрунтування законності висунутих вимог вказуючи, що Фонд є органом, уповноваженим на пред`явлення даного позову, оскільки його визнано цивільним позивачем у даній кримінальній справі у зв`язку з причиненим державі матеріальним збитком.

В підтвердження своїх доводів Фонд державного майна України вважав за необхідне повідомити, що вищезазначена база відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_2 » збудована за часів існування СРСР Кишинівським заводом «Віброприбор» Міністерства приладобудування, засобів автоматизації та систем управління СРСР, тобто підприємством союзного підпорядкування.

11.08.1994 року між Урядом України та Урядом Республіки Молдова була підписана Угода про взаємне визнання прав та регулювання відносин власності.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про підприємства, установи та організації союзного підпорядкування, розташованих на території України» від 10.09.1991 року та ст.1 Угоди від 11.08.1994 року, майно та фінансові ресурси підприємств, установ, організацій та інших суб`єктів союзного підпорядкування, що розташовані на території України, є державною власністю України.

Стаття 4 Угоди від 11.08.1994 року передбачає лише можливість визнання прав власності Сторін на об`єкти соціальної сфери, будівництво яких здійснювалося за рахунок коштів підприємств колишнього союзного підпорядкування. Молдавською стороною з метою реалізації Угоди від 11.08.1994 року базу відпочинку «Жемчужина» було включено до переліку об`єктів, розташованих на території України, на які претендує Республіка Молдова.

Однак у судовому засіданні представником Фонду державного майна не було надано належних доказів, що власником бази відпочинку «Жемчужина» є Україна, у зв`язку з чим за наявності зауважень зі сторони захисту та протиріч щодо права власності на зазначену базу відпочинку «Жемчужина, з урахуванням положень ст.28 ч.4 КПК України (в редакції 1960 року) суд вважає, що вищезазначений цивільний позов не підлягає вирішенню по суті у зв`язку з прийнятим судом рішенням про звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження. За вищевикладених підстав суд дійшов до висновку, що позовні вимоги Фонду слід залишити без розгляду, аналогічне рішення було прийняте у попередніх рішеннях суду про звільнення ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку з закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності.

Питання про речові докази вирішуються судом відповідно до вимог ст.81 КПК України (в редакції 1960 року).

Також з`ясовано, що у ході досудового розслідування 12.08.2011 року постановою начальника відділу СУ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_10 був накладений арешт на майно ОСОБА_4 , а саме автомобіль марки «Шкода Октавія Таур 1.61» державний номер НОМЕР_1 та автомобіль имарки «ЗАЗ 1103007», державний номер НОМЕР_2 , які передані ОСОБА_4 на відповідальне зберігання (а.с. 171, 172 том 47).

За змістом ст.126 КПК України (в редакції 1960 року) накладення арешту на майно скасовується постановою, коли в застосуванні цього заходу відпадає потреба.

Враховуючи прийняте судом рішення щодо звільнення ОСОБА_4 від кримінальної відповідальності, який після набрання постанови чинності втрачає статус підсудного, а також ту обставину, що майно, на яке накладено арешт, не є знаряддям злочину, не було об`єктом злочинних дій, суд дійшов до висновку, що мотивація слідчого щодо зберігання майна на сьогоднішній день втратила свою актуальність, тому з метою не порушення Конституційних прав громадян, суд вважає, що на теперішній час є достатньо законних підстав для скасування арешту з майна, оскільки в застосуванні цього заходу відпала необхідність, при цьому вищезазначені автомобілі вважати повернути за належністю.

Також судом встановлено, що під час досудового розслідування здійснювалось залучення експертів для проведення судових експертиз. Відповідно вимог ст.93 КПК України (в редакції 1960 року) судові витрати покладаються на засуджених, а також у випадку, якщо підсудний буде визнаний винним.

Виходячи зі змісту положень вищезазначеної статті стягнення з підсудного судових витрат можливе лише при ухваленні обвинувального вироку, а в даному випадку судове рішення викладене у формі постанови про закриття кримінальної справи у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, ОСОБА_4 не має статусу засудженої особи, у зв`язку з чим суд вважає за можливе вказані в обвинувальному висновку судові витрати прийняти на рахунок держави.

Дана правова позиція також міститься в Постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 вересня 2022 року (справа № 203/241/17, провадження № 51-4251кмо21), згідно якої, якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, у тому числі витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, крім витрат, пов`язаних із залученням експерта стороною захисту.

Керуючись ст.12, 49 КК України, Закону України «Про внесення змін до Кримінального кодексу України та Кримінально процесуального кодексу України щодо зменшення тиску на бізнес» за №101-IX від 18.09.2019р.; п.11 Розділу ХІ Перехідних Положень до КПК України (в ред.2012 року), ст.ст.7-1 ч.1 п.5, 11-1, 28, 81, 93, 126, 248, 262, 282 КПК України (в редакції 1960 року), -

Постановив:

Клопотання прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеса ОСОБА_3 про поновлення провадження у справі та закриття кримінальної справи у зв`язку зі звільненням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 ч.1 п.5 КК України в редакції, чинній на час направлення обвинувального висновку до суду задовольнити.

Провадження у кримінальній справі за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.191 ч.5, 366 ч.2, 27 ч.3, 366 ч.2, 358 ч.3 КК України відновити.

Звільнити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від кримінальної відповідальності за ознаками злочинів, передбачених ст.ст.191 ч.5, 366 ч.2, 27 ч.3, 366 ч.2, 358 ч.3 КК України, у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, передбачених ст.49 ч.1 п.3, п.4, п.5 КК України.

На підставі ст.282 КПК України (в редакції 1960 року) кримінальну справу за №07/070146 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у скоєнні злочинів, передбачених ст.ст.191 ч.5, 366 ч.2; 27 ч.3, 366 ч.2; 358 ч.3 КК України - закрити, у зв`язку із закінченням строків давності притягнення до кримінальної відповідальності відповідно ст.11-1 КПК України.

Запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, застосований відносно ОСОБА_4 скасувати.

Скасувати постанову начальника відділу СУ УМВС України в Житомирській області ОСОБА_10 від 12.08.2011 року про накладення арешту на автомобіль марки «Шкода Октавія Таур 1.61» державний номер НОМЕР_1 , а також автомобіль марки «ЗАЗ 1103007», державний номер НОМЕР_2 та вважати вказане майно повернутим за належністю ОСОБА_4 .

Відповідно ст.28 КПК України (в редакції 1960 року) цивільний позов Фонду державного майна України про стягнення солідарно з ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 завданої матеріальної шкоди у сумі 17573474,98 гривень - залишити без розгляду за підстав викладених в мотивувальній частині постанови.

На підставі ст.93 КПК України (в редакції 1960 року) судові витрати відповідно довідок про рух кримінальної справи - прийняти на рахунок держави.

Ухвала суду може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м. Одеси протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1