Справа №694/1379/25
провадження № 1-кс/694/501/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.05.2025 року м. Звенигородка

Слідчий суддя Звенигородського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , представника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , щодо незаконного затримання особи в порядку ст. 206 КПК України,

встановив:

16.05.2025 року в провадження слідчого судді Звенигородського районного суду Черкаської області ОСОБА_1 надійшла скарга ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо незаконного затримання особи в порядку ст. 206 КПК України.

В обґрунтування скарги скаржники зазначають, що приблизно о 18 год. 30 хв. 09.05.2025 року на блок посту на виїзді з м. Черкаси ОСОБА_4 , який перебував на пасажирському сидінні автомобіля, що рухався по автомобільній дорозі Чекаси-Сміла, було затримано невідомими особами, які представились представниками ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак не пред`явили документів. Допомагали їм у цьому невідомі працівники поліції. Протокол затримання на місці не складався. ОСОБА_4 повідомили, що за заявою ІНФОРМАЦІЯ_2 він знаходиться в розшуку, однак його доставили до відділу № 3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що розташований в м. Тальне. Під час затримання ОСОБА_4 пояснював, що має право на відстрочку, оскільки є батьком двох неповнолітніх дітей та доглядає хворих батьків, але його доводів ніхто не слухав. Повістки йому не вручали та примушують до проходження ВЛК та цивільно-правових відносин з їхньою юридичною особою. Він офіційно не підлягає призову, на підставі документів, що підтверджують статус батька на самостійному вихованні якого перебуває двоє малолітніх дітей.

В порядку ст. 206 КПК України скаржники просять слідчого суддю перевірити законність затримання ОСОБА_4 та звільнити його.

Скаржник ОСОБА_5 в судове засідання не з`явилась. Звернулась до суду із заявою про розгляд скарги за її відсутності. Просить задовольнити скаргу.

Скаржник ОСОБА_4 не був доставлений до суду. Представник ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 повідомив слідчому судді, що за наказом начальника РТЦК від 12.05.2025 року ОСОБА_4 був мобілізований та направлений для проходження військової служби до військової частини НОМЕР_1 , а тому не може бути доставлений до суду. Надав слідчому судді копію відповідного наказу про мобілізацію. Просив відмовити в задоволенні скарги.

Заслухавши пояснення представника ІНФОРМАЦІЯ_1 , дослідивши матеріали скарги, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Відповідно до п.18 ч.1 ст.3 КПК України слідчий суддя це суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Так, відповідно до ч.1 ст.24 КПК України кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, ч. 2 ст.206 КПК України кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу

забезпечити додержання прав такої особи. Якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Зі змісту вказаних норм КПК вбачається, що розгляду в порядку ст.206 КПК України підлягають скарги, які виникають із кримінально-правових відносин, а зокрема у разі затримання особи та її утримання в межах кримінального провадження за відсутності відповідного рішення суду.

При цьому слідчий суддя враховує, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до ч.2 ст.102, п.1, 17, 20 ч.1 ст.106 Конституції України, Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022, оголошено про проведення загальної мобілізації.

Відповідно до ч. 5 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» призов громадян на військову службу під час мобілізації або залучення їх до виконання обов`язків за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, здійснюють територіальні центри комплектування та соціальної підтримки за сприяння місцевих органів виконавчої влади або командири військових частин (військовозобов`язаних, резервістів Служби безпеки України - Центральне управління або регіональні органи Служби безпеки України, військовозобов`язаних, резервістів Служби зовнішньої розвідки України відповідний підрозділ Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язаних Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - відповідні органи управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Тобто, службові (посадові) особи територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки здійснюють повноваження, у даному випадку, щодо призову громадян на військову службу під час мобілізації і нормами кримінального процесуального законодавства не наділені повноваженнями на здійснення затримання в рамках кримінальної юрисдикції.

Таким чином, зідно з нормами кримінального процесуального законодавства, службові (посадові) особи ІНФОРМАЦІЯ_1 не є уповноваженими службовими особами, яким надано право на здійснення затримання в рамках кримінальної юрисдикції.

Слідчим суддею встановлено, що відповідно до Витягу з наказу начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 від 12.05.2025 року № 156 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 було мобілізовано до ВЧ НОМЕР_1 . На даний час він направлений для проходження військової служби.

Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, суд у кримінальному провадженні вирішують лише ті питання, що винесені на їх розгляд сторонами та віднесені до їх повноважень цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що проголошуючи право на свободу, пункт 1 статті 5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини означає фізичну свободу особи, а поняття свободи особистості має тлумачитись як відсутність будь-якого незаконного утримання.

У п. 59 рішення «Engel and Others v. the Netherlands» від 08.06.1976 року, Європейський суд з прав людини зазначив, що необхідність проживання військовослужбовців у казармах не суперечить вимогам статті 5 Конвенції, бо таке обмеження «не виходить за рамки звичайної військової служби». Навіть «легкі форми арешту», коли військовослужбовці мають перебувати в житлових приміщеннях, армійських корпусах чи спорудах, не створює порушення статті 5 Конвенції, бо «вони продовжують перебувати в більш або менш звичайних рамках свого армійського життя». Водночас подібні обмеження щодо цивільних осіб є неприйнятними.

Як встановлено у п.4 ч.1 ст.24 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного ТЦК та СП або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України - для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.

З огляду на вищезазначену норму та аналізу поданих до суду письмових доказів, слідчий суддя приходить до висновку, що з 12.05.2025 року для ОСОБА_4 розпочалася військова служба, а тому, у розумінні вищевказаного рішення ЄСПЛ, останній має статус військовослужбовця, а отже не зазнав втручання у права та основоположні свободи, гарантовані ст.5 Конвенції про захист прав і основоположних свобод.

Відтак, скаржник ОСОБА_4 не є затриманою особою в розумінні кримінально-процесуального законодавства, а тому повноваження слідчого судді на вказані правовідносини не поширюються.

Як вбачається із змісту скарги та долучених до справи письмових доказів, у даному випадку має місце незгода ОСОБА_4 та ОСОБА_7 з діями уповноважених органів, пов`язаними з мобілізацією.

Скаржниками не долучено до матеріалів скарги жодних доказів на підтвердження відкритого кримінального провадження щодо порушення прав, свобод та інтересів ОСОБА_4 та не долучено копії протоколу затримання останнього в межах кримінального провадження.

З аналізу статті 206 КПК України вбачається, що незаконне затримання особи це тримання особи під вартою, позбавлення свободи без судового рішення, або не звільнення з під варти після внесення застави.

Суд констатує, що призов громадянина на військову службу під час мобілізації в особливий період не є позбавлення особи права на свободу, а є обов`язком громадянина України, який передбачений ст. 65 Конституції України, а відтак не є незаконним утриманням особи.

За наслідками розгляду скарги, факт незаконного утриманн ОСОБА_4 під вартою у ІНФОРМАЦІЯ_1 не знайшов свого підтвердження.

Враховуючи наведені обставини, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для застосування положень ст. 206 КПК України та задоволення скарги.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу на те, що у разі порушення прав чи інтересів ОСОБА_4 службовими (посадовими) особами територіального центру комплектування та соціальної підтримки при здійсненні ними своїх повноважень, пов`язаними із мобілізацією, останній не позбавлений права звернутись для судового захисту із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи вищенаведене слідчий суддя вважає, що скарга до задоволення не підлягає.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 206 КПК України, слідчий суддя,

ухвалив:

В задоволенні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 щодо незаконного затримання особи у порядку ст. 206 КПК України - відмовити.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 19.05.2025 року.

Слідчий судя ОСОБА_1