УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

5 вересня 2025 року

м. Київ

справа № 761/12608/22

провадження № 51-3204 ск 25

Колегія суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянула касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 7 серпня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 17 червня 2025 року і

встановила:

Як убачається зі змісту касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень, за вироком Шевченківського районного суду м. Києва від 7 серпня 2023 року, з урахуванням унесених до нього 17 червня 2025 року змін Київським апеляційним судом,ОСОБА_5 було засуджено за ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі - КК) і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки із позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки.

Вирішено цивільні позови, питання щодо речових доказів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.

Суд визнав ОСОБА_5 винним у вчиненні за викладених у вироку обставин кримінального правопорушення проти безпеки руху.

Як установив суд, 13 грудня 2021 року близько 17:35, керуючи технічно справним автомобілем марки «Jeep Grand Cherokee» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), рухаючись на вул. С. Кульженків у м. Києві в напрямку вул. Полярної, ОСОБА_5 усупереч вимогам п. 1.5, пп. «б» п. 2.3, п. 18.1 Правил дорожнього руху (далі - ПДР) відволікся від керування транспортним засобом і, створивши небезпеку для руху та загрозу здоров`ю громадян, виїхав на нерегульований пішохідний перехід навпроти будівлі № 13 на вул. Луговій, унаслідок чого допустив наїзд на пішохода ОСОБА_6 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) потерпілий отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події.

У касаційній скарзі захисник ОСОБА_4 просить на підставах, передбачених пунктами 2, 3 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) скасувати ухвалу і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. Суть доводів скаржниці зводиться до того, що призначене засудженому покарання, яке належить відбувати реально є несправедливим через суворість. На думку авторки скарги, суди попередніх інстанцій у порушення вимог статей 50, 65 КК не врахували всіх обставин, які мають значення, зокрема вперше притягнення ОСОБА_5 до кримінальної відповідальності, вчинення ним необережного злочину, ставлення останнього до події та поведінку після ДТП, позитивних характеристик, часткової компенсації матеріальної шкоди, незадовільного стану здоров`я, наявності на утриманні малолітньої дитини та матері похилого віку. Крім того, апеляційний суд не зважив на відповідальну посаду засудженого, котрий забезпечує обороноздатність України. З огляду на все це, захисник вважає, що суди мали б застосувати статті 69, 75 КК і звільнити ОСОБА_5 від відбування заходу примусу з випробуванням.

Перевіривши доводи касаційної скарги та копії судових рішень, колегія суддів дійшла такого висновку.

Доведеність винуватості ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, юридична оцінки діяння за ч. 2 ст. 286 КК, справедливість додаткового покарання й правильність вирішення цивільного позову в касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи захисника про несправедливість призначеного покарання через те, що його належить відбувати реально, є необґрунтованими.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, ступеню їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

За змістом ст. 75 КК, застосування закріплених у ній правил допустиме лише за наявності обґрунтованих підстав для висновку, що з огляду на тяжкість злочину, дані про особу винного та інші обставини кримінального провадження виправлення засудженого можливе без ізоляції від суспільства.

Таким чином справедливість покарання законодавець пов`язує не тільки з даними про особу винуватця, пом`якшуючими обставинами та класифікацією злочинів (ст. 12 КК) й формою вини, а й з обставинами кримінального провадження і суспільною небезпечністю конкретного діяння, а також із метою попередження вчинення засудженим та іншими особами нових кримінальних правопорушень.

Наведених законодавчих приписів у кримінальному провадженні стосовно ОСОБА_5 не було порушено.

Як убачається з копії вироку, призначаючи ОСОБА_5 покарання місцевий суд, керуючись статтями 50, 65 КК, урахував ступінь тяжкості кримінального правопорушення, яке за формою вини (щодо наслідків) - необережне, а за класифікацією (ст. 12 КК) віднесено до категорії тяжких. Водночас, суд зважив на щире каяття, що визнав пом`якшуючою обставиною. Узявши її до уваги в поєднанні з позитивними даними про особу засудженого, котрий вперше притягається до кримінальної відповідальності, не перебуває на спеціальних обліках, одружений та має неповнолітню дитину, місцевий суд призначив ОСОБА_5 основний захід примусу наближений до мінімальних меж санкції ч. 2 ст. 286 вказаного Кодексу.

Разом із тим, дотримуючись принципу індивідуалізації, з огляду на суспільну небезпечність учиненого діяння проти безпеки руху, обсяг й характер порушень ПДР, унаслідок яких засуджений виїхав на нерегульований пішохідний перехід і допустив наїзд на пішохода, необоротність наслідків цього - смерть людини, місцевий суд дійшов переконання про неможливість досягти визначеної законом мети покарання без ізоляції ОСОБА_5 від суспільства.

Щодо посиланьзахисника на окреслені в скарзі пом`якшуючі обставини, позитивні дані про особу винуватця, наявність на утриманні дитини та матері, то зазначене автоматично не тягне за собою застосування інституту умовного звільнення. Слід також зауважити, що згідно з ч. 2 ст. 84 КК у випадку тяжкої хвороби засуджена особа може бути звільнена від покарання або його відбування в порядку статей 537, 539 КПК на стадії виконання вироку.

Підстав вважати, що визначене за вироком обмеження прав і свобод ОСОБА_5 є явно справедливим через суворість не вбачається.

Крім того, подібні за суттю доводи про невідповідність заходу примусу, який належить відбувати реально, тяжкості злочину й особі засудженого були предметом ретельної перевірки суду апеляційної інстанції. Цей суд у змагальній процедурі належно розглянув апеляційну скаргу захисника ОСОБА_4 і, не встановивши підстав для пом`якшення покарання та застосування ст. 75 КК, умотивовано відмовив у задоволенні заявлених вимог. За змістом копії ухвали апеляційного суду від 17 червня 2025 року, у ній із посиланням на фактичні дані в матеріалах кримінального провадження та норми права, котрими врегульовано порядок, мету й загальні засади призначення покарання, надано відповіді на аргументи сторони захисту.

Достатніх, переконливих аргументів, які би доводили істотне порушення норм права при здійсненні провадження судами попередніх інстанцій у поданій касаційній скарзі не наведено. Натомість заявлена захисником вимога про скасування ухвали через суворість покарання і призначення нового розгляду у суді першої інстанції суперечить приписам п. 2 ч. 1 ст. 436, ч. 2 ст. 437 КПК, котрими визначено повноваження суду за наслідками розгляду касаційної скарги та випадки, за яких оспорюване рішення може бути скасовано.

Оскільки з касаційної скарги та доданих до неї судових рішень не вбачається підстав для її задоволення, немає потреби в перевірці матеріалів кримінального провадження.

Тому згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК необхідно відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 .

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, колегія суддів

постановила:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Шевченківського районного суду м. Києва від 7 серпня 2024 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 17 червня 2025 року стосовно ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_7 ОСОБА_3