Провадження № 1-кс/641/653/2025 Справа № 641/2798/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 квітня 2025 року м. Харків

Слідчий суддя Комінтернівського районного суду м. Харкова Кожихова Г.В., розглянувши заяву (скаргу) ОСОБА_1 про реалізацією слідчим суддею загальних обов`язків щодо захисту прав людини, подану в порядку ст. 206 КПК України,-

В С Т А Н О В И В:

18.04.2025 до Комінтернівського районного суду м. Харкова надійшла заява (скарга) ОСОБА_1 про реалізацією слідчим суддею загальних обов`язків щодо захисту прав людини, подану в порядку ст. 206 КПК України, а саме; - зобов`язати керівника установи, яка знаходиться за адресою м. Харків, вул. Мрії, 1 (Харківський аеропорт), де незаконно тримається особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи, - за результатами розгляду обставин незаконного тримання особи під вартою, звільнити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позбавленого свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи, - негайно повідомити відповідні правоохоронні органи про виявлений факт кримінального злочину/правопорушення, який підпадає під диспозицію і кваліфікацію статті 146 КК України (незаконне позбавлення волі або викрадення людини), а також під інші, супутні, диспозиції і кваліфікації статей Кримінального кодексу України.

Заява (скарга) мотивована тим, що 14.04.2025 приблизно о 8.30 ранку зник її син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на телефоні дзвінки не відповідав, про місцезнаходження не повідомляв, як стало пізніше відомо, його було викрадено невстановленими особами, після цього він зателефонував їй і сказав, що знаходится на території аеропорту у місті Харкові і його звідти не випускають, погрожують застосувати фізичну силу, здійснюють психологічний тиск, хто саме здійснив затримання він не сказав, хто ті люди які його тримають проти його волі йому сказати не дозволили.

Наполягає на тому, що зазначена вище особа вже певний час, проти своєї волі, тримається під вартою озброєних людей всупереч вимогам ч. 2 ст. 28, ст. 29 і 62 Конституції України, а також низки міжнародних актів, які є частиною національного законодавства України. Жодних документів він не підписував, від проходження ВЛК відмовляється на підставі ч. 3 ст. 28 Конституції України. А на його вимогу щодо обов`язкової присутності адвоката для надання безоплатної правової допомоги під час складання процесуальних документів, так само як і про присутність законних представників і захисників прав, - йому відмовляють в грубій формі.

Дослідивши вказану заяву (скаргу) та матеріали додані до неї, слідчий суддя дійшов такого висновку.

Стаття 2 КПК України передбачає, що завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Порядок звернення до суду за судовим захистом у кримінальному провадженні урегульований Кримінальним процесуальним кодексом України.

Відповідно до п. 18 ч. 1 ст. 3 КПК України, слідчий суддя - суддя суду першої інстанції, до повноважень якого належить здійснення у порядку, передбаченому цим Кодексом, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 3 КПК України, кримінальне провадження - досудове розслідування і судове провадження, процесуальні дії у зв`язку із вчиненням діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність.

Згідно з ч. 3 ст. 26 КПК України слідчий суддя, у кримінальному провадженні вирішує лише ті питання, що винесені на його розгляд сторонами та віднесені до його повноважень цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 206 КПК України кожен слідчий суддя, в межах територіальної юрисдикції якого знаходиться особа, яка тримається під вартою, має право постановити ухвалу, якою зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу забезпечити додержання прав такої особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 206 КПК України, слідчий суддя зобов`язаний звільнити позбавлену свободи особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких тримається ця особа, не надасть судове рішення, яке набрало законної сили, або не доведе наявність інших правових підстав для позбавлення особи свободи.

Тримання під вартою є винятковим і найбільш суворим запобіжним заходом, пов`язаним із позбавленням особи свободи, і полягає в примусовій ізоляції підозрюваного, обвинуваченого шляхом поміщення його в установи тримання під вартою на певний строк із підпорядкуванням вимогам режиму цих установ.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про попереднє ув`язнення» підставою для попереднього ув`язнення є вмотивоване рішення суду про обрання як запобіжного заходу тримання під вартою або про застосування тимчасового чи екстрадиційного арешту, винесене відповідно до Кримінального і Кримінального процесуального кодексів України та/або рішення компетентного органу іноземної держави у випадках, передбачених законом, рішення суду про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на прохання Міжнародного кримінального суду про тимчасовий арешт або про арешт і передачу, а також постанова прокурора, прийнята у випадках та порядку, передбачених статтею 615 КПК України.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про попереднє ув`язнення» установами для тримання осіб, щодо яких як запобіжний захід обрано тримання під вартою або до яких застосовано тимчасовий чи екстрадиційний арешт, є слідчі ізолятори Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахти Військової служби правопорядку у Збройних Силах України. В окремих випадках, що визначаються потребою в проведенні слідчих дій, ці особи можуть перебувати в ізоляторах тимчасового тримання.

Отже, відповідно до ч. 1 ст. 206 КПК України та Закону України «Про попереднє ув`язнення» слідчий суддя може зобов`язати орган державної влади чи службову особу додержатися прав такої особи, якщо вона тримається під вартою в слідчому ізоляторі Державної кримінально-виконавчої служби України, гауптвахті Військової служби правопорядку у Збройних Силах України, чи ізоляторі тимчасового тримання.

Як вбачається з матеріалів заяви (скарги), ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в порядку ст. 206 КПК України, в якій просить зобов`язати керівника установи, яка знаходиться за адресою м. Харків, вул. Мрії, 1 (Харківський аеропорт), де незаконно тримається особа ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Відповідно до ч. 2 ст. 206 КПК України, якщо слідчий суддя отримує з будь-яких джерел відомості, які створюють обґрунтовану підозру, що в межах територіальної юрисдикції суду знаходиться особа, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку, він зобов`язаний постановити ухвалу, якою має зобов`язати будь-який орган державної влади чи службову особу, під вартою яких тримається особа, негайно доставити цю особу до слідчого судді для з`ясування підстав позбавлення свободи.

Згідно до ч. 5 ст. 206 КПК України, незалежно від наявності клопотання слідчого, прокурора, слідчий суддя зобов`язаний звільнити особу, якщо орган державної влади чи службова особа, під вартою яких трималася ця особа, не доведе: 1) існування передбачених законом підстав для затримання особи без ухвали слідчого судді, суду; 2) неперевищення граничного строку тримання під вартою; 3) відсутність зволікання у доставленні особи до суду.

Вказана стаття регламентує відносини під час досудового розслідування, а саме - запобіжні заходи, затримання особи, а слідчий суддя забезпечує дотримання прав особи, яка тримається під вартою органом державної влади чи службовою особою, позбавлена свободи за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, або не звільнена з-під варти після внесення застави в установленому цим Кодексом порядку.

З аналізу ст. 206 КПК України можна зробити висновок, що слідчий суддя перевіряє наявні підстави для позбавлення підозрюваного, обвинуваченого чи засудженого свободи, зокрема за відсутності судового рішення, яке набрало законної сили, шляхом перевірки законності підстав утримання такої особи.

В свою чергу, вказаний порядок не включає процедуру оскарження рішень, дій чи бездіяльності іншого органу, пов`язаного із утриманням особи поза межами кримінального провадження.

Водночас, із заяви (скарги) ОСОБА_1 не вбачається, що подана нею заява (скарга) підлягає розгляду у порядку ст. 206 КПК України, а правовідносини виходять із норм КПК України, оскільки не надані суду відомості про зареєстроване в ЄРДР повідомлення про вчинення кримінального правопорушення відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, у слідчого судді відсутні повноваження, визначені КПК України для з`ясування підстав позбавлення волі особи у інших випадках, не пов`язаних із досудовим розслідуванням конкретного кримінального провадження та розгляду у порядку ст. 206 КПК України скарги, поданої не в рамках кримінального провадження.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу заявника на те, що у разі порушення його прав чи інтересів, чи прав або інтересів ОСОБА_2 , службовими (посадовими) особами при здійсненні ними свої повноважень, в тому числі пов`язаними із проходженням ВЛК, для судового захисту він вправі звернутись із адміністративним позовом до компетентного адміністративного суду, а у разі вчинення щодо нього протиправних дій, що містять ознаки кримінальних правопорушень до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення.

Положеннями Кримінального процесуального Кодексу України не врегульовано питання щодо відмови у відкритті провадження за заявою, яка подана в порядку ст. 206 КПК України.

Згідно ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Так, ч. 4 ст. 304 КПК України передбачено, що слідчий суддя, суд відмовляє у відкритті провадження лише у разі, якщо скарга подана на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, дізнавача, прокурора, що не підлягає оскарженню.

Враховуючи викладене, слідчий суддя вважає, що наявні правові підстави для відмови у відкритті провадження за поданою заявою (скаргою).

Керуючись ст. 2, 3, 9, 24, 26, 206, 309, 372 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження за заявою (скаргою) ОСОБА_1 про реалізацією слідчим суддею загальних обов`язків щодо захисту прав людини, подану в порядку ст. 206 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її отримання до Харківського апеляційного суду.

Слідчий суддя Ганна КОЖИХОВА