ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/3590/20Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/817/249/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ч.4 ст. 296 КК України
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2025 р. Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду

в складі: головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі ОСОБА_5 ,

з участю: прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_9 , обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 на вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 травня 2025 року в кримінальному провадженні №0003232,-

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 ,-

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки 6 (шість) місяців.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з моменту застосування до нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою 23.01.2025.

Зараховано, на підставі ст.72 КК України, у строк призначеного покарання ОСОБА_7 термін його попереднього ув`язнення із 27.07.2023 до 01.08.2024 включно, а також з моменту застосування щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою, тобто із 23.01.2025, по дату ухвалення вироку, тобто по 02.05.2025 включно, з розрахунку: один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Продовжено ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили, але не пізніше 23:59 30.06.2025.

Скасовано арешт майна, накладений ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11.11.2019 на вилучені у квартирі ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою; АДРЕСА_1 : сім кухонних ножів, поміщенні у сейфпакет №ЕХР0270146, один канцелярський та один складний ніж, які поміщенні у сейфпакет №ЕХР0270147, три пари ножиць у сейфпакеті №ЕХР027004, - повернувши їх ОСОБА_7 .

Питання щодо речових доказів вирішено.

Згідно з вироком, 05.11.2019 року приблизно о 19:00 у ОСОБА_7 , який перебував в стані алкогольного сп`яніння у громадському місці - неподалік закладу харчування «Моменто», який знаходиться за адресою: вул. Київська, 11а, м. Тернопіль, виник злочинний умисел, направлений на вчинення хуліганства, поєднаного із застосуванням предмету, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень.

05.11.2019 року приблизно о 19:00 ОСОБА_7 , який перебував в стані алкогольного сп?яніння у громадському місці, а саме неподалік закладу харчування «Моменто», що по вул. Київська, 11а, в м. Тернополі, грубо порушуючи громадський порядок, з мотивів явної неповаги до суспільства, що виразилось у зневажливому ставленні до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моральності, маючи на меті показати свою винятковість та розгнузданість самолюбства, пов?язаного з неповагою до особи та людської гідності, байдужим ставленням до суспільних відносин, які забезпечують спокійний відпочинок громадян і дотримання правил поведінки в побуті, усвідомлюючи, що знаходиться в громадському місці, де перебуває значна кількість людей, безпричинно підійшов до раніше незнайомому йому ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , при цьому, висловлюючись нецензурною лексикою в їх сторону, та не реагуючи на зауваження, діючи з особливою зухвалістю, яка виразилась у фізичному насильстві із заподіянням тілесних ушкоджень, безпричинно, тримаючи у правій руці предмет з колючо-ріжучими властивостями, заздалегідь заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень, наніс ним ОСОБА_13 , один удар у ділянку лівого стегна.

В результаті цих дій ОСОБА_7 потерпілому ОСОБА_14 спричинено тілесні ушкодження у вигляді різано-колотої рани середньої третини лівого стегна, які за ступенем тяжкості належать до легких тілесних ушкоджень із короткочасним розладом здоров`я, а також грубо порушено громадський порядок, а саме суспільні відносини, які забезпечують спокійний відпочинок громадян і дотримання правил поведінки в побуті, а також заподіяно шкоду особистим інтересам потерпілого ОСОБА_15 , наданих йому Конституцією України правам на повагу до гідності, свободу та особисту недоторканність.

В апеляційних скаргах:

обвинувачений ОСОБА_7 просить вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 травня 2025 року скасувати.

Свої вимоги мотивує тим, що:

не підтверджується відповідно до ст.94 КПК України інформація про предмет який з колючо-ріжучими властивостями заздалегідь був заготовлений для нанесення тілесних ушкоджень;

допит потерпілого здійснювався з порушенням ст.353 КПК, і не роз`яснено у вироку чому відхилено показання потерпілого про тиск органів дізнання;

дебати проведено без його присутності, а на наступний день у режимі відеоконференції без його захисника винесено вирок, чим було порушеного його право на захист;

в УВП №26 перед його звільненням невідома особа зазначила його фамілію в якості підпису на повідомленні про судовий розгляд, про який йому нічого не було відомо, і в подальшому не надсилались повідомлення для явки в судові засідання, після чого було подано в розшук і затримано створивши ризик переховування від суду (ст.177 КПК), хоча після звільнення перебував за місцем реєстрації та проживання.

захисник обвинуваченого ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 просить вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 травня 2025 року скасувати, визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.296 КК України і закрити кримінальне провадження №0003232, звільнивши ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності.

Вважає вирок незаконним внаслідок порушення норм процесуального та матеріального права та стверджує, що діяння обвинуваченого підлягають кваліфікації за ч.1 ст.296 КК, оскільки відсутні докази нанесення тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_16 ножем чи будь яким іншим заздалегідь заготовленим для цього предметом.

Свої вимоги мотивує тим, що вину ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України не доводять такі докази як заява ОСОБА_16 та довідка від 05 листопада 2019 року про звернення ОСОБА_16 до травмпункту за медичною допомогою, оскільки ці докази лише констатують факт звернення ОСОБА_16 до лікувального закладу, виявлення у нього тілесного ушкодження і встановлення лікарем діагнозу різано-колота рана с/з лівого стегна.

Звертає увагу на встановлені у судовому засіданні обставини, а саме:

показання потерпілого ОСОБА_16 , який повідомив, що не зауважив коли саме в нього з`явився поріз на нозі, оскільки болю не відчув, а виявив її вже після закінчення конфлікту;

під час затримання ОСОБА_7 жодних предметів у нього вилучено не було;

свідок ОСОБА_17 повідомив, що в момент конфлікту між ОСОБА_7 та ОСОБА_16 знаходився в магазині та не бачив самого конфлікту, про вказану подію дізнався зі слів ОСОБА_16 та ОСОБА_12 . Моменту виникнення в ОСОБА_16 тілесного ушкодження не бачив, ножа чи іншого предмету в ОСОБА_7 не бачив. Скарг від ОСОБА_16 на місці події не чув. Рану побачив вже у лікарні.

Також звертає увагу на протокол вилучення предметів чи речей під час їх добровільної видачі від 07 листопада 2019 року, де зафіксовано факт видачі ОСОБА_16 чорних чоловічих штанів, в яких він був одягнений 05 листопада 2019 року, та на лівій штанині яких наявний розрив, нашарування речовини бурого кольору та ґрунту. А тому, не доводить, що саме ОСОБА_7 вчинив хуліганські дії щодо ОСОБА_16 та завдав йому тілесних ушкоджень. Крім того, наявність нашарування ґрунту на штанах в місці розриву дозволяє припустити, що тілесне ушкодження у потерпілого ОСОБА_16 могло виникнути при його падінні на землю на якийсь гострий предмет, який би завдав поріз. Така версія органом досудового розслідування не перевірялась та не з`ясовувалось у ОСОБА_16 походження нашарування ґрунту на його штанах, а суд першої інстанції наведене до уваги не взяв.

Вважає визнати недопустимими такі докази як:

протокол вилучення предметів чи речей під час їх добровільної видачі від 07 листопада 2019 року так як у даному протоколі вказана понятим ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителька АДРЕСА_2 , а у протоколі проведення слідчого експерименту від 26 грудня 2019 року за участю потерпілого ОСОБА_16 понятою вказана ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителька м. Тернопіль, без уточнення адреси, а також у протоколі проведення слідчого експерименту від 26 грудня 2019 року за участю свідка ОСОБА_12 понятою вказана ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителька м. Тернопіль, без уточнення адреси. Оскільки, викликати та допитати в судовому засіданні ОСОБА_18 не вдалось, існують сумніви щодо того, чи була вона присутня під час слідчих дій 26 грудня 2019 року, то протокол проведення слідчого експерименту від 26 грудня 2019 року за участю потерпілого ОСОБА_16 та протокол проведення слідчого експерименту від 26 грудня 2019 року за участю свідка ОСОБА_12

протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07 листопада 2019 року за участю потерпілого ОСОБА_16 , в протоколі пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07 листопада 2019 року за участю свідка ОСОБА_12 та в протоколі огляду предметів від 15 листопада 2019 року, зазначені одні і ті ж самі поняті, а саме ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , однак в жодному з протоколів не зазначено місце проживання цих осіб. Оскільки, викликати та допитати в судовому засіданні ОСОБА_20 та ОСОБА_21 не вдалось, існують сумніви щодо їх неупередженості, а також того, чи були вони присутні під час слідчих дій 07 листопада 2019 року та 15 листопада 2019 року, то протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07 листопада 2019 року за участю потерпілого ОСОБА_16 та протокол пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07 листопада 2019 року за участю свідка ОСОБА_12 .

Також захисник зазначає, що органом досудового розслідування не було встановлено і не надано суду для дослідження в судовому засіданні предмет, яким ОСОБА_7 нібито наніс тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_16 , зокрема ні 05 листопада 2019 року під час затримання ОСОБА_7 , ні під час проведення обшуку в його помешканні ІНФОРМАЦІЯ_6 .

Крім того, захисник вказує на те, що не було встановлено механізму заподіяння тілесного ушкодження, напрямку порізу, предмету, яким завдано поріз, не з`ясовувалось чи міг ОСОБА_7 завдати такий поріз ОСОБА_16 , враховуючи місце завданого тілесного ушкодження, а також зріст ОСОБА_7 та ОСОБА_16 , та довжину рук ОСОБА_7 .

Прокурор Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_9 до початку апеляційного розгляду відмовився від раніше поданої ним апеляційної скарги, однак відповідно до ч.2 ст.403 КПК підстави для закриття апеляційного провадження відсутні, оскільки апеляційні скарги були подані стороною захисту.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду,

пояснення обвинуваченого та доводи його захисника, які підтримали свої апеляційні скарги з наведених у них підстав,

думку прокурора, який підтримав відмову від апеляційної скарги сторони обвинувачення і заперечив проти доводів апеляційних скарг обвинуваченого та його захисника,

перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції з`ясував наступне.

Відповідно до вимог ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Суд, ухвалюючи вирок, відповідно до ст. 368 КПК України, повинен вирішити, зокрема, питання чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа, чи містить діяння, у якому обвинувачується особа, склад кримінального правопорушення та чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим, тобто, його має бути ухвалено компетентним судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 КПК України. Також суд у своєму рішенні повинен навести належні, достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, вказані вимоги судом першої інстанції виконанні в повному обсязі.

Під час допиту в ході апеляційного розгляду обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення визнав лише в частині обвинувачення за ч.1 ст.296 КК і вказав, що дійсно 05.11.2019р. приблизно о 19:00 він, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння у громадському місці, а саме проходив повз закладу харчування «Моменто», який знаходиться за адресою: вул. Київська, 11а, м. Тернопіль, і попросив у на той час невідомих йому чоловіків закурити, один з них дав йому сигарету, після чого він відійшов на кілька метрів і почув, що інший з присутніх чоловіків зневажливо висловився щодо нього. У зв`язку з цим між ними виник конфлікт, в ході якого він наніс одному з присутніх чоловіків удар. При цьому, обвинувачений категорично заперечив застосування ним заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень предмету.

Не зважаючи на часткове визнання вини обвинуваченим у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.296 КК України, на думку колегії суддів, його вина підтверджується належними та допустимими доказами, які досліджені судом першої інстанції і яким дана відповідна правова оцінка.

Так, згідно показань потерпілого в судовому засіданні, які відображені у вироку, він у листопаді 2019 року перебував разом із ОСОБА_12 і ОСОБА_22 в темну пору доби поряд із закладом Моменто. Тоді до них підійшов обвинувачений, який попросив закурити і нецензурно висловлювався, за що йому зробили зауваження. Після цього обвинувачений відійшов, але за кілька хвилин повернувся і, нічого не пояснюючи, наніс йому, потерпілому, один удар у ногу гострим металевим предметом.

Такі показання потерпілого підтвердив допитаний в ході судового розгляду свідок ОСОБА_22 , який також повідомив, що після отриманого удару потерпілий розповів, що в нього щось тече по тілу і вони разом поїхали в лікарню.

Показання потерпілого щодо обставин нанесення йому удару обвинуваченим і заподіяння легкого тілесного ушкодження лівого стегна також узгоджуються з даними протоколів проведення слідчих експериментів від 26.12.2019р. з потерпілим ОСОБА_16 та свідком ОСОБА_12 , під час яких кожен з них окремо, спершу повідомили про обставини, які мали місце 05.11.2019 приблизно о 19:00 у м. Тернополі, вул. Київська, 11А, а в подальшому за допомогою статиста показали, як невідомий чоловік предметом, який тримав у правій руці, наніс ОСОБА_16 один удар в ліве стегно.

Крім того, наведені у вироку показання потерпілого і свідка узгоджуються між собою та з об`єктивними даними висновку експерта від 27.11.2019р. №1117, згідно якого у потерпілого ОСОБА_16 при зверненні за медичною допомогою 05.11.2019р. у травмпункт та при огляді ортопедом 07.11.2019р. було виявлено рана середньої третини лівого стегна, яка утворилася від різано-колючої дії гострого предмета, незадовго до звернення в медичний заклад. При цьому, не виключається утворення вказаного тілесного ушкодження за обставин, які повідомив потерпілий ОСОБА_16 , а саме що 05.11.2019р. незнайомий наніс удар (штрикнув) кінчиком саморобного ножа (заточкою) по лівому стегні.

Даними протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, проведених зі свідком ОСОБА_12 та потерпілим ОСОБА_16 07.11.2019р. підтверджується, що особою, яка нанесла вказаний удар є обвинувачений ОСОБА_7 .

За таких обставин, на думку колегії суддів вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні хуліганства, тобто грубого порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжується особливою зухвалістю, вчинене із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, повністю доведена, а його дії правильно кваліфіковані судом за ч.4 ст.296 КК України.

Доводи апеляційної скарги захисника щодо зміни правової кваліфікації дій обвинуваченого з ч.4 ст.296 КК України на ч.1 ст.296 КК України, які аналогічні позиції сторони захисту під час судового розгляду, апеляційний суд відхиляє, погоджуючись із правильністю висновків суду першої інстанції про те, що незважаючи на те, що стороною обвинувачення не доведено те, який саме вид предмету (ніж, заточка і т.п.) використав обвинувачений, в суду відсутній розумний сумнів в тому, що ОСОБА_7 , вчиняючи хуліганство, наніс ОСОБА_16 тілесне ушкодження предметом, який має колючо-ріжучі властивості, заздалегідь заготовленим для нанесення тілесних ушкоджень

На переконання колегії суддів дії обвинуваченого правильно кваліфіковані за ознакою вчинення хуліганства із застосуванням предмета, заздалегідь заготовленого для нанесення тілесних ушкоджень, оскільки наведені у вироку докази беззаперечно підтверджують, що внаслідок нанесеного обвинуваченим удару потерпілому було заподіяно легке тілесне ушкодження у виді різано-колотої рани середньої третини лівого стегна.

Наведене підтверджується не лише показаннями потерпілого та свідків, які послідовно і категорично підтверджували, що після заподіяння обвинуваченим удару потерпілий повідомляв про кровотечу, але також і об`єктивними даними висновку СМЕ, яким встановлено, що характер відміченої у потерпілого рани лівого стегна і відомості про проведення хірургічного втручання та встановленні при судово-медичній експертизі морфологічні властивості рубця (смугоподібна форма, краї відносно рівні, наближений до гострого один із кінців) вказують на її утворення від колючо-ріжучої дії гострого предмета, незадовго до його звернення у лікувальний заклад, не виключено 05.11.2019р.

Таким чином, суд першої інстанції, належним чином дослідивши і проаналізувавши докази, правильно встановив, що показання потерпілого про нанесення йому тілесного ушкодження гострим металевим предметом підтверджені даними довідки лікувальної установи, куди потерпілий відразу після події звернувся, та висновком медичної експертизи про виникнення рани лівого стегна ОСОБА_16 саме від колючо-ріжучої дії гострого предмета. Також, це підтверджується і фотознімком з протоколу огляду штанів потерпілого, на якому видно невеликий розрив лівої штанини.

Доводи апеляційної скарги захисника про виявлення на штанах потерпілого слідів ґрунту не спростовують обставин заподіяння потерпілому тілесного ушкодження обвинуваченим, які встановлені наведеними у вироку доказами, оскільки під час судового та апеляційного розгляду не встановлено жодних конкретних підстав вважати, що перед зверненням в травмпункт потерпілий падав на ґрунтове покриття із гострими залізними предметами і, як вважає захисник, саме внаслідок такого падіння отримав тілесне ушкодження. Навпаки з показань потерпілого, свідка та висновків судово-медичної експертизи достеменно встановлено, що потерпілий відчув характерний біль і заявив про спричинення йому рани гострим предметом після нанесення обвинуваченим удару. Враховуючи наведене та встановлені в ході судового розгляду обставини апеляційний суд вважає версію захисника про спричинення потерпілому колото-різаної рани стегна внаслідок падіння такою, що не ґрунтується на фактичних обставинах провадження і оцінює доводи захисника в цій частині як обраний спосіб захисту.

Доводи захисника про те, що заява ОСОБА_16 та довідка від 05 листопада 2019 року про його звернення до травмпункту за медичною допомогою не вказують на заподіяння тілесного ушкодження саме обвинуваченим, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, які зроблені з дотриманням вимог ст.94 КПК на підставі аналізу усіх інших доказів у цьому провадженні з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Не спростовують правильності викладених в оскарженому вироку висновків суду і твердження захисника про те, що потерпілий ОСОБА_16 не одразу заявив про поріз на нозі, оскільки болю не відчув, а виявив рану вже після закінчення конфлікту з обвинуваченим, а також про те, що свідок ОСОБА_17 не був очевидцем нанесення удару потерпілому, оскільки зміст показань потерпілого і свідка ОСОБА_23 вказує на те, що вони категорично підтвердили наявність причинного зв`язку між нанесенням обвинуваченим удару потерпілому із виникненням у цьому місці рани, яка згідно висновків судово-медичної експертизи спричинена дією гострого предмета з колючо-ріжучими властивостями.

Доводи захисника про те, під час затримання у ОСОБА_7 таких предметів не було вилучено не спростовують доведеність його вини, оскільки в ході судового розгляду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_7 після нанесення удару потерпілому місце події покинув і був затриманий працівниками поліції пізніше.

Доводи захисника про недопустимість як доказів протоколу вилучення предметів чи речей під час їх добровільної видачі від 07 листопада 2019 року, протоколів проведення слідчих експериментів від 26 грудня 2019 року за участю потерпілого ОСОБА_16 та свідка ОСОБА_12 , протоколів пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 07 листопада 2019 року за участю потерпілого ОСОБА_16 та свідка ОСОБА_12 не ґрунтуються на вимогах ст.ст.86,87 КПК України.

Так, в апеляційній скарзі захисник стверджує про недопустимість результатів зазначених слідчий дій посилаючись виключно на те, що в цих протоколах наявні деякі розбіжності в даних про особу залучених до їх проведення понятих.

Однак, захисник не вказував конкретних положень КПК України чи прав та свобод людини, які він вважає порушеними при проведенні зазначених слідчих дій.

Будь-які сумніви у достовірності результатів вилучення речового доказу (штанів потерпілого), впізнання ним і свідком особи обвинуваченого та проведення слідчих експериментів були усунуті в ході судового розгляду шляхом допиту потерпілого і свідка та оцінки судом першої інстанції їх показань у взаємозв`язку з даними результатів зазначених слідчих дій. Перевіркою матеріалів провадження в ході апеляційного розгляду встановлено, що фактичні обставини показань потерпілого і свідка узгоджуються за хронологією подій та не містять істотних суперечностей, а тому твердження захисника про неповноту судового розгляду через не проведення допиту понятих з приводу розбіжностей даних про їх особу в протоколах слідчих дій є безпідставними, оскільки такі дані не є обставинами, з`ясування яких може мати істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого судового рішення.

Більше того, з показань обвинуваченого під час апеляційного розгляду видно, що він і не заперечує фактичні обставини в частині того, що він дійсно 05.11.2019р. приблизно о 19:00, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння поряд із закладом харчування «Моменто» під час конфлікту наніс потерпілому удар в ногу.

Доводи апеляційних скарг і показання обвинуваченого в судовому засіданні про те, що удар потерпілому він наніс рукою і не наносив його жодними предметами, спростовуються зазначеним висновком експерта від 27.11.2019р. №1117, яким окрім іншого встановлено, що виявлене у потерпілого ОСОБА_16 тілесне ушкодження не властиве для утворення внаслідок ударів руками чи ногами та від падіння на площині.

Доводи захисника про неповноту судового розгляду через те, що органом досудового розслідування не було встановлено механізму заподіяння тілесного ушкодження, напрямку порізу, предмету, яким завдано поріз, не з`ясовувалось чи міг обвинувачений ОСОБА_7 завдати такий поріз потерпілому ОСОБА_16 , враховуючи місце завданого тілесного ушкодження, а також зріст обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілого ОСОБА_16 , та довжину рук обвинуваченого ОСОБА_7 , апеляційний суд вважає безпідставними, оскільки як видно з матеріалів провадження ні під час досудового розслідування, ні під час судового розгляду сторона захисту не заявляла клопотань про проведення комплексу слідчих дій на з`ясування вказаних обставин, а тому зважаючи на закріплені в ст.22 КПК засади змагальності сторін такі доводи на стадії апеляційного розгляду не можуть бути підставою для скасування вироку суду на підставі ст.410 КПК України.

Крім того, доводи захисника в цій частині є суперечливими, оскільки він в апеляційній скарзі не заперечує факт вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення за ч.1 ст.296 КК України, а з показань обвинуваченого під час апеляційного розгляду встановлено, що він дійсно наносив удар потерпілому. Відомості про механізм заподіяння тілесного ушкодження (напрямок порізу і властивості предмету, яким завдано поріз) були встановлені згідно висновку судово-медичної експертизи.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би могли стати підставою для скасування оскарженого вироку, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про неправильність допиту потерпілого ОСОБА_16 судом першої інстанції є безпідставними, оскільки під час судового розгляду його допит було проведено з дотриманням вимог ст.353 КПК України. Зокрема, як видно з матеріалів провадження суд першої інстанції встановив відомості про особу потерпілого, з`ясував його стосунки з обвинуваченим та попередив потерпілого про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання і привів його до присяги, після чого сторонам кримінального провадження було забезпечено можливість поставити потерпілому питання.

Доводи обвинуваченого про порушення його процесуальних прав через проведення судових дебатів без його участі є безпідставними.

Так, перевіркою матеріалів провадження в ході апеляційного розгляду встановлено, що 01.05.2025р. рішення про видалення обвинуваченого із зали судового засідання до закінчення судового розгляду було прийнято з дотриманням ч. 1 ст. 330 КПК України. Встановлено, що підставою для такого рішення стало неодноразове порушення обвинуваченим порядку у залі судового засідання, не підкорення розпорядженням головуючого про припинення нецензурної лексики у судовому засіданні. При цьому суд попереджав обвинуваченого про те, що в разі повторення ним зазначених дій його буде видалено з зали судового засідання. При цьому, судом першої інстанції було забезпечено участь захисника в подальшому судовому розгляді і дотримано приписи абз. 2 ч. 1 ст. 330 КПК, покликаних забезпечити належну реалізацію стороною захисту своїх прав у разі видалення обвинуваченого із зали судового засідання.

Доводи апеляційної скарги про безпідставне оголошення ОСОБА_7 в розшук та подальше його затримання і застосування більш суворого запобіжного заходу не спростовують фактичних обставин вчинення інкримінованого йому злочину, які встановлені на підставі досліджених в ході судового розгляду і детально проаналізованих у вироку доказах. Крім того, обґрунтованість застосування до обвинувачення ОСОБА_7 запобіжних заходів під час судового розгляду уже була перевірена апеляційним судом, про що 19 лютого 2025 року і 10 квітня 2025 винесені ухвали апеляційного суду, які набрали законної сили.

Призначення покарання в даному випадку здійснено судом першої інстанції з дотриманням вимог ст. 50 КК України, згідно якої, воно має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого. За змістом ст. 65 КК України, таке покарання повинно бути необхідним і достатнім для його виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

На думку колегії суддів вид і розмір покарання ОСОБА_7 обраний з дотриманням вказаних вимог та з урахуванням тяжкості злочину, який відноситься до тяжких умисних злочинів, конкретних обставин цієї справи, даних про особу обвинуваченого, який раніше не судимий відповідно до положень ст. 89 КК України; одружений; не працює; за медичною допомогою до лікаря-психіатра не звертався і перебуває на обліку в Тернопільському обласному медичному центрі соціально-небезпечних захворювань з діагнозом: «розлади психіки та поведінки внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності», вину визнав частково.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про законність, обґрунтованість та вмотивованість постановленого відносно ОСОБА_7 вироку, а тому не вбачає підстав для задоволення апеляційних скарг сторони захисту.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 і його захисника - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 02 травня 2025 року відносно ОСОБА_7 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим який перебуває під вартою протягом трьох місяців з дня вручення копії ухвали апеляційного суду.

Головуючий

Судді