Справа № 130/2048/24
Провадження №11-кп/801/99/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції: ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7

обвинуваченого ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці кримінальне провадження № 0000514, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 27.06.2023 за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 на вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24 липня 2025 року по обвинуваченню

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харків, громадянина України, з вищою освітою, невійськовозобов`язаного, інваліда 2 групи, одруженого (на утриманні двоє дітей), мешканця АДРЕСА_1 , раніше несудимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 367 КК України, -

Зміст судового рішення та встановлені судом обставини.

Вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24 липня 2025 року затверджено угоду про визнання винуватості, укладену 24 липня 2024 року між заступником начальника відділу процесуального керівництва при провадженні досудового розслідування територіальними органами поліції та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів Національною поліцією України Вінницької обласної прокуратури ОСОБА_6 та обвинуваченим ОСОБА_8 за письмовою згодою представника юридичної особи, яка є потерпілим ОСОБА_9 .

ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 367 КК України та призначено покарання:

-за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України у виді штрафу в розмірі 2000 (двох тисяч) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян у дохід держави, що становить 34000 (тридцять чотири тисячі) гривень із позбавленням права на один рік обіймати в органах місцевого самоврядування посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій.

-за ч. 2 ст. 367 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права на два роки обіймати в органах місцевого самоврядування посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки з позбавленням права на два роки обіймати в органах місцевого самоврядування посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих функцій.

У відповідності із ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання, якщо він протягом іспитового строку тривалістю 1 (один) рік не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.

Початок іспитового строку вирішено обчислювати з моменту проголошення вироку.

Згідно з ч. 1 ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_8 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 109085 (сто дев`ять тисяч вісімдесят п`ять) грн 60 коп.

Вирішено питання про заходи забезпечення кримінального провадження у виді арешту майна, долю речових доказів та запобіжного заходу.

Судом установлено, що ОСОБА_8 , обіймаючи посаду начальника відділу організації надання соціальних послуг та соціально-трудових гарантій Управління праці та соціального захисту населення Жмеринської міської ради Вінницької області, будучи посадовою особою місцевого самоврядування, упродовж 2022-2023 років, діючи з єдиним злочинним наміром, за попередньою змовою з особами, матеріали кримінального провадження відносно яких виділено в окреме провадження, за відсутності на роботі працівників Управління, а саме: ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , вносив до табелів обліку робочого часу, наказів про призначення премій, надання відпусток з виплатою матеріальної допомоги, про виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, які є офіційними документами, завідомо неправдиві відомості про перебування ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на робочому місці. При цьому, не передбачаючи, що внаслідок неналежного виконання ним своїх службових обов`язків можуть настати суспільно небезпечні наслідки у виді завдання матеріальної шкоди, хоча повинен був і міг це передбачити, враховуючи тривале перебування на займаній посаді, передав до відділу бухгалтерського обліку та звітності Управління табелі обліку робочого часу, накази про призначення премій, надання відпусток, в тому числі з виплатою матеріальної допомоги, про виплату матеріальної допомоги, які є офіційними документами, в яких містяться неправдиві відомості про перебування працівників Управління ОСОБА_10 та ОСОБА_11 на робочому місці та виконання ними трудових та посадових обов`язків.

В подальшому, на підставі вищевказаних табелів обліку робочого часу, наказів про преміювання, про надання відпусток з виплатою матеріальної допомоги, про виплату матеріальної допомоги в розмірі середньомісячної заробітної плати, в які внесено недостовірну інформацію щодо виконання ОСОБА_10 та ОСОБА_11 трудових та посадових обов`язків, відділом бухгалтерського обліку та звітності Управління здійснено нарахування їм заробітної плати та перераховано кошти на АТ КБ «Приватбанк» для зарахування на карткові рахунки останніх.

Внаслідок такої службової недбалості ОСОБА_8 , за рахунок коштів місцевого бюджету незаконно нараховано вказаним особам грошові кошти, чим заподіяно Жмеринській міській раді Вінницької області матеріальної шкоди у 2022 році на суму 482328,64 грн, у 2023 році на суму 201 143,17 грн, що станом на момент вчинення злочину у понад 537 разів перевищувало неоподаткований мінімум доходів громадян та відповідно до пункту 4 примітки до статті 364 КК України є тяжкими наслідками.

Своїми діями ОСОБА_8 вчинив кримінальні правопорушення, передбачені ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст.366 КК України, тобто складанні службовою особою завідомо неправдивих офіційних документів, а також ч. 2 ст. 367 КК України - службова недбалість, тобто неналежне виконання службовою особою своїх службових обов`язків через несумлінне ставлення до них, що спричинило тяжкі наслідки.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, що її подала.

В апеляційній скарзі захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 ставиться питання про зміну вироку Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24 липня 2025 року в частині вирішення питання процесуальних витрат через істотне порушення кримінального процесуального закону. Просить виключити з резолютивної частини вироку абзац «Стягнути з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 109085 (сто дев`ять тисяч вісімдесят п`ять) грн 60 коп.».

Апеляційна с карга мотивована тим, що стороною обвинувачення не надано жодного документу, які б свідчили про факт наявності процесуальних витрат на залучення експертів в межах даного кримінального провадження, а також їх вартості, прокурором в судовому засіданні взагалі не висловлено вимогу щодо стягнення з обвинуваченого процесуальних витрат, також відсутній такий обов`язок у обвинуваченого відповідно до затвердженої угоди про визнання винуватості.

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор ОСОБА_6 заперечував проти задоволення апеляційної скарги захисника та при цьому додатково пояснив, що вирок місцевого суду з огляду на положення п. 1 ч. 4 ст. 394 КПК України не може бути оскаржено з підстав, наведених у апеляційній скарзі.

Обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник адвокат ОСОБА_7 підтримали доводи апеляційної скарги з підстав, викладених в ній та просили задовольнити її в повному об`ємі.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідача, виступи учасників провадження, дослідивши матеріали провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого, підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим, тобто ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених КПК України; ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до вимог ст. 94 КПК України; з наведенням належних і достатніх мотивів та підстав його ухвалення.

Як убачається з судового рішення, суд ухвалив вирок за результатами укладеної угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості на підставі ст. 472, 473 КПК України, внаслідок чого фактичні обставини провадження перевірці в апеляційній інстанції не підлягають.

Висновки щодо можливості оскарження вироку з підстав неправильного вирішення питання про процесуальні витрати.

Стосовно заперечень прокурора про неможливість оскарження стороною захисту вироку в частині процесуальних витрат, суд виходить з того, що відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 394 КПК України вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: стороною захисту виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою ст. 474 КПК України, у тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди.

Таким чином можливість оскарження вироку, ухваленого на підставі угоди про визнання винуватості, тісно пов`язана із з`ясуванням дотримання місцевим судом порядку судового провадження, визначеного ст. 474 КПК.

Так, відповідно до п. 4 ч. 4 ст. 474 КПК перед ухваленням рішення про затвердження угоди про визнання винуватості під час судового засідання суд має з`ясувати у обвинуваченого розуміння ним виду покарання та інших заходів, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди.

Під іншими заходами у цьому випадку слід розуміти, з-поміж іншого, вирішення судом питання процесуальних витрат, яке відповідно до положень ст. 472 КПК України не входить до змісту угоди про визнання винуватості, однак так чи інакше стосується інтересів обвинуваченого.

Як убачається із журналу судового засідання та технічного запису, зазначене питання судом не було з`ясовано, відтак сторона захисту у межах п. 1 ч. 4 ст. 394 КПК України наділена правом подати апеляційну скаргу у цій частині.

Висновки щодо правомірності стягнення процесуальних витрат.

Доводи ж апеляційної скарги захисника в частині допущених істотних порушень кримінального процесуального закону, суд вважає обґрунтованими через таке.

За змістом п. 2 ч. 4 ст. 374 КПК України резолютивна частина обвинувального вироку повинна містити, з-поміж іншого, рішення про відшкодування процесуальних витрат.

Відповідно до п. 3 ст. 118 КПК України процесуальні витрати складаються у тому числі із витрат, пов`язаних із залученням експертів, які за загальним правилом, встановленим ч. 1 ст. 122 КПК України, несе сторона кримінального провадження, яка заявила клопотання про залучення відповідного експерта.

При цьому згідно із ч. 2 ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів.

Ухвалити остаточне рішення щодо розміру процесуальних витрат має право лише суд. Учасники кримінального провадження мають право звернутися до суду із клопотанням щодо визначення розміру процесуальних витрат. Суд вправі вимагати від цих учасників надання документів на підтвердження розміру таких витрат.

Аналогічна вимога міститься у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суді України» Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування, яка потерпіла від злочину, та судових витрат» №11 від 07.07.1995 року в ред. Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 03.12.1997 року: «Судам слід ретельно з`ясовувати, які судові витрати понесені під час дізнання, попереднього розслідування і судового розгляду справи, чи правильно обчислено їх розмір».

В судовому засіданні сторона обвинувачення не надала суду жодного документа, які б кримінального про факт наявності процесуальних витрат на залучення експертів в межах даного кримінального провадження, а також їх вартості.

Також, прокурор в судовому засіданні взагалі не висував вимогу щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_8 процесуальних витрат.

Відсутній такий обов`язок у обвинуваченого ОСОБА_8 також відповідно до положень затвердженої судом угоди про визнання винуватості.

При цьому долучені прокурором в ході апеляційного розгляду довідки про вартість проведених експертиз стосуються іншого кримінального провадження та жодним чином не вказують про те, що такі висновки проведені у межах доведення винуватості ОСОБА_8 за інкримінованим обвинуваченням.

За таких обставин, вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24 липня 2024 року відносно обвинуваченого ОСОБА_8 підлягає зміні в частині вирішення питання щодо стягнення процесуальних витрат.

Таке істотне порушення кримінального процесуального закону відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 407 та п. 3 ч. 1 ст. 409 КПК України тягне за собою зміну вироку суду.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 409, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_7 задовольнити.

Вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 24 липня 2025 року у кримінальному провадженні № № 0000514, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань 27.06.2023 по обвинуваченню ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 366, ч. 2 ст. 367 КК України змінити в частині вирішення питання про процесуальні витрати через істотне порушення кримінального процесуального закону.

Виключити з резолютивної частини вироку вказівку про стягнення з ОСОБА_8 на користь держави процесуальні витрати на залучення експертів в сумі 109085 (сто дев`ять тисяч вісімдесят п`ять) грн 60 коп.

У решті вирок залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду Касаційної інстанції (Касаційного кримінального Суду в складі Верховного Суду) протягом трьох місяців з дня проголошення.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Судді: