У Х В А Л А

Іменем України

Справа № 285/6471/24

провадження № 1-кс/0285/598/25

16 квітня 2025 року м. Звягель

Слідчий суддя Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши клопотання представника власника майна ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні ЄРДР №0001167 від 25.12.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України,

УСТАНОВИВ:

15.04.2024 ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді з клопотанням, у якому просив скасувати арешт на транспортний засіб марки ЗИЛ 131А з реєстраційним номером НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_3 .

Своє клопотання обґрунтовує тим, що відпала потреба в арешті майна, оскільки всі необхідні слідчі дії проведені.

В судове засідання учасники кримінального провадження не прибули. Про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник заявника ОСОБА_4 подала заяву про залишення клопотання без розгляду, у зв`язку із закриттям кримінального провадження.

Прокурор подав заяву про розгляд клопотання за його відсутності. Проти задоволення клопотання заперечував, посилаючись на те, що постановою слідчого від 16.04.2025 кримінальне провадження ЄРДР №0001167 закрито.

Розглянувши клопотання, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов наступного висновку.

Арешт майна це один із заходів забезпечення кримінального провадження, суть якого відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України, полягає у тимчасовому, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумної підозри вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Встановлено, що у провадженні СВ Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області перебували матеріали досудового розслідування ЄРДР №0001167 від 25.12.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

24.12.2024 в ході проведення огляду місця події в м. Баранівка, Звягельського району вилучено транспортний засіб марки ЗИЛ 131А з реєстраційним номером НОМЕР_1 та колоди деревини породи осика у кількості 55 штук.

Ухвалою слідчого судді Новоград-Волинського міськрайонного суду від 27.12.2024 накладено арешт на вищезазначене майно.

При вирішенні питання про накладення арешту на майно, прокурором було доведено, що воно є речовим доказом, зберегло на собі та містить відомості, які можуть бути використані як доказ, існує необхідність у проведенні експертизи документа.

Арешт майна був застосований з урахуванням вимог ст. 98 КПК України, оскільки майно є речовим доказом, який міг зберегти на собі або містить сліди кримінального правопорушення та відомості, які можуть бути використані як докази. Крім того, необхідність накладення арешту мотивовано запобіганням можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження майна згідно абз. 2 ч. 1 ст. 170 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.174 КПК України, арешт майна може бути скасовано, якщо його власником або володільцем буде доведено, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Постановою слідчого СВ Звягельського РВП ГУНП в Житомирській області ОСОБА_5 від 16.04.2025 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001167 від 25.12.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України, закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України - у зв`язку з відсутністю складу зазначеного правопорушення.

Відповідно до абзацу 1 частини 4 ст. 132 КПК України ухвала слідчого судді або суду про застосування заходів забезпечення кримінального провадження припиняє свою дію після закінчення строку її дії, скасування запобіжного заходу, ухвалення виправдувального вироку чи закриття кримінального провадження в порядку передбаченим цим Кодексом.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 15.04.2024 року у справі № 554/2506/22 зробила ряд висновків, зокрема - щодо застосування норми, передбаченої абзацом 1 ч. 4 ст. 132 КПК, згідно якого у разі закриття слідчим, прокурором кримінального провадження в порядку, передбаченому КПК, заходи забезпечення кримінального провадження, серед яких і арешт майна, припиняють свою дію в силу прямої вказівки ч. 4 ст. 132 КПК, та щодо застосування норм, передбачених ст. 309, ч. 4 ст. 399 КПК, у їх взаємозв`язку із приписами статей 170 - 174 КПК, за яким ухвала слідчого судді про скасування арешту майна або відмову у його скасуванні, постановлена після закриття кримінального провадження, не передбачена кримінальними процесуальними нормами.

Враховуючи вище викладене та висновки Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 15.04.2024 року у справі № 554/2506/22, слідчий суддя дійшов висновку, що у задоволенні клопотання ОСОБА_4 слід відмовити.

Керуючись статтями 174, 303, 305-307, 309 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання представника власника майна адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна у кримінальному провадженні №0001167 від 25.12.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 246 КК України.

Ухвала може бути оскаржена до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Слідчий суддя ОСОБА_1