У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасника судового провадження:

прокурора ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 17 лютого 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Комишани міста Херсона, відбуває покарання у Державній установі «Казанківська виправна колонія (№93)».

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 17 лютого 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про приведення вироку у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-IX.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Засуджений ОСОБА_6 вважає ухвалу суду незаконною та такою, що підлягає скасуванню.

Зазначив, що відшкодував потерпілим всі збитки та просить пом`якшити строк покарання.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

03.02.2025 засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду з клопотанням про приведення вироку у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-IX.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції встановив, що відповідно до вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02.08.2023 року ОСОБА_6 21.12.2022 вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, в умовах воєнного стану, заподіявши потерпілій майнову шкоду в розмірі 2500 грн, що перевищує розмір 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (2481 грн), та дії ОСОБА_6 утворюють склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, як на день ухвалення вироку, так і на день розгляду клопотання засудженого.

За таких обставин, враховуючи, що суд саме звільняє засудженого від відбування покарання відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України, і не має повноважень змінювати вирок на стадії його виконання, суд першої інстанції вважав, що відсутні підстави для звільнення засудженого ОСОБА_6 від покарання призначеного вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02.08.2023.

Позиції учасників судового провадження.

Засуджений ОСОБА_6 належним чином повідомлений про дату та час апеляційного розгляду, про що свідчить розписка. Заяву про бажання брати участь в судовому засіданні не подавав.

Прокурор ОСОБА_5 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив ухвалу залишити без змін.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційні скарзі доводи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 КК України, звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

У постанові від 07 жовтня 2024 року (справа № 278/1566/21) об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду сформулювала висновок про застосування відповідних частин статей 185, 190, 191 Кримінального кодексу України з урахуванням положень Закону № 3886-ІХ.

Відповідно до висновку, «питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886-ІХ, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння».

Порядок вирішення судом питань, пов`язаних із виконанням вироку, регулюється статтею 539 КПК України, а питання, які вирішуються судом під час виконання вироків, визначені статтею 537 КПК.

Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право, зокрема, вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами другою і третьою статті 74 КК (пункт 13 частини першої статті 537 КПК). Відповідно до частини другої статті 74 КК особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

На стадії виконання вироку, відповідно до пункту 13 частини першої статті 537 КПК України, суд має право вирішувати питання про звільнення від покарання у зв`язку з набранням чинності Законом № 3886-ІХ та про пом`якшення покарання шляхом визначення після застосування цього Закону розміру покарання, яке необхідно відбувати засудженому, якщо вирок стосується сукупності злочинів чи сукупності вироків.

Так, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України № 3886-IX від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна) та передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

У зв`язку з вказаними змінами у законодавстві, засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду із заявою про приведення вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02.08.2023 у відповідність до Закону України від 18.07.2024 №3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 засуджений вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02.08.2023 за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років. Строк відбуття покарання ОСОБА_6 рахувати з часу затримання з 21.12.2022. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_6 у строк покарання час попереднього ув`язнення з 21.12.2022 до дня набрання вироком законної сили з розрахунку, що один день попереднього ув`язнення відповідає одному дню позбавлення волі.

Вирок набрав законної сили 08.11.2023.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

За вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02.08.2023, ОСОБА_6 21.12.2022 вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Станом на 01 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2 481 грн, а 50 відсотків від його розміру становить 1240,5 грн. Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону №3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 2 481 грн (1 240,5х2=2 481).

З вироку Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02.08.2023 вбачається, що ОСОБА_6 своїми протиправними діями, що мали місце 21.12.2022, вчинив закінчений замах на таємне викрадення чужого майна, вчинене повторно, в умовах воєнного стану, заподіявши потерпілій майнову шкоду в розмірі 2 500 грн.

Тобто, майнова шкода, заподіяна ОСОБА_6 за вказаним вироком, перевищує розмір 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (який станом на 01.01.2022 складав 2 481 грн), та дії ОСОБА_6 утворюють склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України, як на день ухвалення вироку, так і на день розгляду клопотання засудженого.

Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для звільнення засудженого ОСОБА_6 від покарання або пом`якшення покарання, призначеного за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України за вироком Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02.08.2023.

Ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого не вбачається.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 537, 539 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 17 лютого 2025 року щодо ОСОБА_6 , - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_7