Справа 357/4399/20 Головуючий в І інстанції - ОСОБА_1
Провадження 11-кп/824/1646/2025 Доповідач в суді ІІ інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І м е н е м У к р а ї н и

01 травня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі суддів:

ОСОБА_2 (головуючий),ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря ОСОБА_5 ,

учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_6 ,

представниці потерпілого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 (в режимі відеоконференції),

обвинуваченого ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві кримінальне провадження № 0001635 від 23.04.2020 за апеляційною скаргою прокурора Білоцерківської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_6 на вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2024 року, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2024 року,

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Біла Церква Київської області, громадянина України, із середньою освітою, працюючого столяром у ПП «Меблева фабрика Веста», неодруженого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 26.02.2020 вироком Білоцерківського міськрайонного суду Київської області за ч.1 ст.309 КК України до 2-х років позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік,

визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.3 ст.185 КК України (у редакції Закону України від 22.11.2018 № 2617-VIII) та виправдано на підставі п.3 ч.1 ст.373 КПК України у зв`язку із не доведенням, що в діянні обвинуваченого є склад кримінального правопорушення;

вирішене питання про речові докази.

Органом досудового розслідування ОСОБА_9 обвинувачувався у тому, що він, 22 квітня 2020 року, близько 20 години, перебуваючи на території домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, таємно, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає переліз через металевий паркан та вчинив крадіжку чорного металобрухту, що належить ОСОБА_10 , загальною вагою 169,7 кг вартістю 622 грн. 20 коп. Після чого з місця злочину втік, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим завдав ОСОБА_10 майнової шкоди на загальну суму 622 грн. 20 коп.

В апеляційній скарзі прокурора зі змінами та доповненнямиуказано на незаконність вироку у зв`язку із невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. В обгрунтування доводів вказав, що судом першої інстанції безпідставно визнано ряд доказів, які підтверджують вину ОСОБА_9 , недопустимими. Так судом визнано недопустимим доказом протокол огляду місця події від 23.04.2020 по АДРЕСА_1 в ході якого було виявлено та вилучено предмети, які були викрадені у потерпілого ОСОБА_10 22.04.2020. Підставами визнання вказаного доказу недопустимим стали відсутність підстав проведення огляду місця події за вказаною адресою, що не є місцем події кримінального правопорушення, відсутність доказів, які б підтверджували законність вказаної дії, з проникненням на територію володіння особи, а також проведення під виглядом огляду місця події іншої слідчої дії, а саме обшуку, і відповідно порушенням вимог КПК під час проведення вказаної дії. Проте, прокурор зазначив, що проведенню вищевказаного огляду передувало встановлення першочергових обставин вчиненого правопорушення та проведення огляду місця події кримінального правопорушення за місцем крадіжки, а саме по АДРЕСА_3 . Крім цього, прокурор вказав, що судом першої інстанції було безпідставно відхилено факт надання ОСОБА_11 , яка є сестрою обвинуваченого, письмової згоди на проведення огляду по АДРЕСА_1 , де було виявлено викрадені речі. Визнання місцевим судом протоколу огляду місця події недопустимим призвело до визнання недопустимими ряду інших доказів, які на думку прокурора, беззаперечно вказували на винуватість ОСОБА_9 та були здобуті органом досудового розслідування у порядку та спосіб, передбачений КПК України, а саме: акту зважування від 23.04.2020, постанови про визнання речовим доказом та передачу його на зберігання від 23.04.2020 та висновок судово-товарознавчої експертизи № 1295 від 27.04.2020. Натомість, судом визнано, що протокол огляду місця події від 22.04.2020 з фототаблицями та заява потерпілого ОСОБА_10 на проведення огляду підтверджують законність проведеної слідчої дії - огляду місця події від 23.04.2020 та факт зникнення з території, якою користується потерпілий, металобрухту. Крім того, судом першої інстанції було визнано недопустимим протокол проведення слідчого експерименту від 28.04.2020, під час якого, на той час підозрюваний, ОСОБА_9 підтвердив факт викрадення металобрухту, проте під час судового розгляду відмовився від своїх слів та вказав на тиск з боку працівників поліції, але жодного доказу на підтвердження своїх слів суду не надав. На думку прокурора, зміна показань обвинуваченого обумовлена його усвідомленням про майбутнє реальне відбуття покарання, хоча попереднім вироком останнього було звільнено від відбування покарання з випробуванням іспитовим строком в один рік. Також прокурор вказав, що місцевим судом не враховано покази потерпілого ОСОБА_10 , який, будучи допитаним безпосередньо у судовому засіданні, повідомив, що особою, яка викрала металобрухт є його сусід ОСОБА_9 .Крім того, прокурор звернув увагу, що судом не надано оцінки характеризуючим матеріалам обвинуваченого, які вказують на психологічний портрет обвинуваченого. Просив вирок скасувати та постановити ухвалу, якою закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_9 на підставі п.1-2 ч.2 ст.284 КК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлюється кримінальна протиправність діяння, якщо обвинувачений заперечує проти закриття за цією підставою.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення:

прокурора, який апеляційну скаргу прокурора зі змінами підтримав, підтвердив її доводи та просив її задовольнити;

обвинуваченого та захисника, які заперечували щодо задоволення апеляційної скарги прокурора зі змінами;

представниці потерпілого, яка апеляційну скаргу прокурора зі змінами вважала обгрунтованою та не заперечувала щодо її задоволення;

вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга прокурора зі змінами підлягає до задоволення.

За правилами п. 1-2 ч.2 ст.284 КПК України, кримінальне провадження закривається судом з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої цієї статті, якщо підозрюваний, обвинувачений заперечує проти закриття за цією підставою.

Відповідно до ч.2 ст.479-2КПК України, за відсутності згоди підозрюваного на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу, та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів дійшла висновку, що під час досудового розслідування орган досудового розслідування зібрав достатню кількість належних, допустимих та достовірних доказів, сукупність яких - з точки зору достатності та взаємозв`язку доводить вчинення ОСОБА_9 діяння, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. Вина обвинуваченого ОСОБА_9 у пред`явленому обвинуваченні доведена поза розумним сумнівом.

Водночас, колегія суддів констатує, що кримінальна протиправність вчиненого ОСОБА_9 діяння втратила чинність.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За частиною 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024, який набрав чинності 09.08.2024 (далі - Закон № 3886-IX) у ст. 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статті 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилку до ст.51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Таким чином, кількісна зміна розміру дрібного викрадення з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян безпосередньо вплинула на суть таких кримінально караних діянь, як крадіжка, шахрайство, привласнення та розтрата, адже в тексті кримінального закону цей розмір прямо не визначено і він указаний законодавцем у ст. 51 КУпАП.

Отже, із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК України може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Закон № 3886-IX , яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП.

Відповідно до Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність заст.185КК України, у 2020 році становила 2 102 грн.

ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, а саме викраденні майна на загальну суму 622 грн. 20 коп., подія якого мала місце 22 квітня 2020 року.

Оскільки вартість викраденого майна на час вчинення ОСОБА_9 діяння не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, вчинене ним діяння, з огляду на прийнятий Закон № 3886-IX, яким з огляду на положення ст. 5 КК України фактично скасована кримінальна протиправність діяння, не підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

За правилами ч.1 ст.417 КПК України, суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені статтею 284 цього Кодексу, скасовує вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

За встановлених під час апеляційного розгляду обставин та зважаючи на положення ст.417 КПК України, колегія суддів доходить висновку, що вирок суду щодо ОСОБА_9 підлягає скасуванню, а кримінальне провадження щодо нього за ч.3 ст.185 КК України - закриттю на підставі п.12 ч.2 ст.284 КПК України, у зв`язку з чим апеляційна скарга прокурора підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 284, 404, 417, 419, 479-2 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 24 квітня 2024 року щодо ОСОБА_9 скасувати.

Кримінальне провадження № 0001635 від 23.04.2020 щодо ОСОБА_9 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, закрити із підстав, передбачених п.1-2 ч.2 ст.284 КПК України.

Ухвала може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців із моменту проголошення.

СУДДІ

____________ ______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4