КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

секретаря судового засідання - ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційні скарги прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03 квітня 2025 року,-

В с т а н о в и л а:

Цією ухвалою частково задоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про арешт майна та накладено арешт на майно, із забороною відчуження, розпорядження та користування, вилучене 18- 19.03.2025 під час проведення обшуку транспортного засобу MAN TGU 12.250, синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , що на праві власності належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , а саме на:

-Тютюнові вироби, які знаходяться в картонному ящику коричневого кольору, насипом, бірка № 1;

-Тютюнові вироби, які знаходяться в картонному ящику коричневого кольору, насипом, бірка № 2;

-Тютюнові вироби торгівельної марки «KENT» у кількості 128 картонних ящиків, кожен з яких містить 50 блоків, кожний блок містить 10 пачок, тобто 1 картонний ящик містить 500 пачок тютюнових виробів, загальна кількість блоків становить 6400 шт, бірка № 3-130;

-Тютюнові вироби торгівельної марки «Davidoff», у кількості 298 картонних ящиків, кожен з яких містить 50 блоків, кожен блок містить 10 пачок, тобто 1 картонний ящик містить 5900 пачок тютюнових виробів, загальна кількість блоків становить 14900 блоків, бірки 131- 428;

-Товарно-транспортна накладна № 30 від 17.03.2025;

-Накладна на переміщення № 30 від 17.03.2025;

-Копія ліцензії № 00019 на 1 арк.

Не погоджуючись з вказаним рішенням слідчого судді, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу слідчого Шевченківського районного суду м. Києва від 03 квітня 2025 року, постановити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання прокурора, накласти арешт на тимчасово вилучене майно, із забороною відчуження, розпорядження та/або користування, вилучене 18-19.03.2025 під час проведення обшуку транспортного засобу MAN TGU12.250, синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_3 , що на праві власності належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , а саме: Транспортний засіб MANTGU12.250, синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , Vehicle identification number(VIN) НОМЕР_4 ; Тютюнові вироби, які знаходяться в картонному ящику коричневого кольору, насипом, бірка № 1 ; Тютюнові вироби, які знаходяться в картонному ящику коричневого кольору, насипом, бірка № 2; Тютюнові вироби торгівельної марки «KENT» у кількості 128 картонних ящиків, кожен з яких містить 50 блоків, кожний блок містить 10 пачок, тобто 1 картонний ящик містить 500 пачок тютюнових виробів, загальна кількість блоків становить 6400 шт, бірка № 3-130; Тютюнові вироби торгівельної марки «Davidoff», у кількості 298 картонних ящиків, кожен з яких містить 50 блоків, кожен блок містить 10 пачок, тобто 1 картонний ящик містить 5900 пачок тютюнових виробів, загальна кількість блоків становить 14900 блоків, бірки 131- 428; Товарно-транспортна накладна № 30 від 17.03.2025; Накладна на переміщення №30 від 17.03.2025; Копія ліцензії №00019 на 1 арк; Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу MAN TGU 12.250, індивідуальний номер: НОМЕР_4 .

Мотивуючи вимоги своєї апеляційної скарги, вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою з підстав неповноти судового розгляду і невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, а тому такою, що підлягає скасуванню.

Зазначає, що на підставі ст. 98 КПК України 19.03.2025 майно вилучене в ході обшуку транспортного засобу MAN TGU 12.250, синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , Vehicleidentificationnumber(VIN) НОМЕР_4 , a також вказаний автомобіль, визнано речовим доказам по вказаному кримінальному провадженні та приєднано до матеріалів кримінального провадження.

Крім того, після проведення обшуків за місцем здійснення незаконної діяльності фігурантів кримінального провадження, невстановлені особи є обізнаними щодо конкретних обставин здійснення досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні та можуть вчиняти дії, направлені на приховування (знищення) доказів у кримінальному провадженні.

Так, в разі повернення вказаного майна неможливо буде провести судову експертизу речовин та виробів, з метою встановлення факту фальсифікації тютюнової продукції, а також не можливо буде провести дактилоскопічну експертизу, з метою встановлення особи, хто безпосередньо здійснював транспортування незаконної підакцизної продукції вказаним транспортним засобом.

Окрім того, слідчим суддею в порушення імперативних вимог, передбачених ст. 372 КПК України, в ухвалі від 03.04.2025 відсутнє посилання на встановлені судом обставини із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів, мотивів, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Так, слідчий суддя в ухвалі від 03.04.2025 зазначає, що клопотання прокурора відповідає вимогам та меті кримінального процесуального законодавства, оскільки існує сукупність підстав вважати, що інформація на речах, які вилучено під час обшуку вказаного транспортного засобу може мати доказове значення в кримінальному провадженні, а також містити відомості, які можуть бути використані, як доказ факту та обставин що встановлюються під час кримінального провадження.

При цьому слідчий суддя не бере до уваги той факт, що за допомогою транспортного засобу MANTGU12.250, синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , Vehicle identification number(VIN) НОМЕР_5 здійснювалось транспортування незаконно виготовленої підакцизної продукції фігурантами кримінального провадження, з місць її виготовлення, а отже що вказаний транспортний засіб є знаряддям вчинення злочину.

Що стосується строку на апеляційне оскарження, то прокурор вказує на те, що на проголошення ухвали від 03.04.2025 сторона обвинувачення не викликалась, та дізналась про наявність оскаржуваної ухвали лише 15.04.2025, коли отримала копію ухвали, про що в матеріалах справи міститься відповідний запис, відтак відповідно до вимог ч. 3 ст. 395 КПК України строк на апеляційне оскарження не пропущений.

В судове засідання учасники провадження не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином.

До початку розгляду справи від прокурора надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, в якій останній просить подану апеляційну скаргу задовольнити.

Таким чином, на думку колегії суддів, відповідно до ч. 4 ст. 405 КПК України наявні підстави для здійснення апеляційного розгляду за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апелянтом не було пропущено строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 03 квітня 2025 року з огляду на положення абзацу 2 ч. 3 ст. 395 КПК України, а також його апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів провадження, Головним підрозділом детективів Бюро економічної безпеки України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000006 від 10.02.2025 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1, 2 ст. 204 КК України.

01.04.2025 прокурор першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва з клопотанням про накладення арешту на майно,виявлене та вилучене під час проведення обшуку, а саме: транспортний засіб MAN TGU 12.250, синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , Vehicle identification number (VIN) НОМЕР_4 , що на праві власності належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ; Тютюнові вироби, які знаходяться в картонному ящику коричневого кольору, насипом, бірка № 1; Тютюнові вироби, які знаходяться в картонному ящику коричневого кольору, насипом , бірка № 2; Тютюнові вироби торгівельної марки «KENT» у кількості 128 картонних ящиків, кожен з яких містить 50 блоків, кожний блок містить 10 пачок, тобто 1 картонний ящик містить 500 пачок тютюнових виробів, загальна кількість блоків становить 6400 шт, бірка № 3-130; Тютюнові вироби торгівельної марки «Davidoff», у кількості 298 картонних ящиків, кожен з яких містить 50 блоків, кожен блок містить 10 пачок, тобто 1 картонний ящик містить 5900 пачок тютюнових виробів, загальна кількість блоків становить 14900 блоків, бірки 131- 428; Товарно-транспортна накладна № 30 від 17.03.2025; Накладна на переміщення № 30 від 17.03.2025; Копія ліцензії № 00019 на 1 арк; Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу MANTGU 12.250, індивідуальний номер: НОМЕР_4 .

Ухвалою слідчого суддіШевченківського районного суду м. Києва від 03 квітня 2025 року зазначене клопотання прокурора про арешт майна задоволено частково, зокрема відмовлено в арешті майна, а саме: транспортного засобу MAN TGU 12.250, синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , Vehicle identification number (VIN) НОМЕР_4 ; свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу MANTGU 12.250, індивідуальний номер: НОМЕР_4 , оскільки стороною обвинувачення не доведено, що це майно є засобом та предметом вчинення кримінального правопорушення.

З такими рішенням слідчого судді колегія суддів не погоджується, з огляду на наступне.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Зокрема, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. 94, ст. 132, ст. 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляючи ухвалу має зазначити перелік майна, яке підлягає арешту.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого, прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Статтею 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна, накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); можливість спеціальної конфіскації (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 КПК України); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 КПК України); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Під час апеляційного розгляду колегією суддів встановлено, що зазначені вимоги закону слідчим суддею не дотримані.

18-19.03.2025 на підставі ч. 3 ст. 233 проведено невідкладний обшук транспортного засобу MAN TGU12.250, синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , що на праві власності належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , в ході якого виявлено та вилучено вказане в клопотанні майно.

В подальшому ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 27.03.2025 надано дозвіл на проведення невідкладного обшуку транспортного засобу MAN TGU12.250, синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , що на праві власності належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Постановою детектива Головного підрозділу детективів Бюро економічної безпеки України ОСОБА_8 від 19.03.2025 дане майно визнано в кримінальному провадженні № 0000006 від 10.02.2025 речовим доказом.

Відповідно до ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Наведені прокурором у клопотанні про арешт майна підстави, у зв`язку з якими повний перелік майна, на яке сторона обвинувачення просить накласти арешт, відповідає критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, в повній мірі можуть бути визнані достатніми для висновку, що це майно є речовим доказом, оскільки, згідно положень ст. 171 КПК України, наведені у клопотанні обставини належним чином доведені доказами, доданими до клопотання.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що існування правової підстави для арешту вказаного майна підтверджується відповідними доказами і саме тому на вищезазначене майно, необхідно накласти арешт.

Крім того, на думку колегії суддів, надані матеріали свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а суд на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що їх сукупність, відповідно до вимог ст. 170 КПК України, є достатньою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Статтею 100 КПК України визначено, що на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст. 170-174 КПК України, та згідно ч.ч. 2, 3 ст. 170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним в ч. 1 ст. 98 КПК України, що має місце в даному випадку.

Для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів КПК України передбачено дотримання стандарту «достатніх підстав» вважати, що майно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК (частина 3 статті 170 КПК України).

Стандарт «достатніх підстав (доказів)» для цілей арешту з метою забезпечення збереження речових доказів передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують певну річ з кримінальним правопорушенням (демонструють можливу причетність до його вчинення в якості знаряддя або матеріального об`єкту, що містить певне відображення або інформацію про злочин), тобто наділяють її саму можливістю виконувати функцію доказу у кримінальному провадженні, і вони є достатніми, щоб виправдати її тимчасове обтяження у вигляді арешту для можливого використання в процесі доказування стороною обвинувачення у подальшому.

Враховуючи обставини можливого вчинення злочину, який розслідуються у цьому кримінальному провадженні, існує сукупність розумних підозр вважати, що зазначене майно може бути використане як доказ у кримінальному провадженні.

Така позиція цілком узгоджується і з позицією Європейського суду з прав людини, відповідно до якої володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 07.06.2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

На підставі вищевикладених обставин, які свідчать про однобічність, неповноту, необ`єктивність і формальність судового розгляду, апеляційна скаргапрокурора третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 підлягає задоволенню, а ухвала слідчого судді - скасуванню, як незаконна та необґрунтована, з постановленням апеляційним судом нової ухвали про задоволення вказаного клопотання сторони обвинувачення, накладення арешту на зазначене в ньому майно, оскільки не застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження може зумовити труднощі та перешкоджатиме встановленню істини у кримінальному провадженні № 0000006 від 10.02.2025, спричинити втрату інформації, яка має доказове значення в ході здійснення досудового розслідування.

Керуючись ст.ст. 170-173, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів, -

П о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу прокурора третього відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , - задовольнити, а апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_9 , який діє в інтересах ТОВ «МІСТІНДУСТРІЯ»,- залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 03 квітня 2025 року, якою частково задоволено клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про арешт майна та накладено арешт на майно, із забороною відчуження, розпорядження та користування, вилучене 18- 19.03.2025 під час проведення обшуку транспортного засобу MAN TGU12.250, синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , що на праві власності належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , а саме на:

-Тютюнові вироби, які знаходяться в картонному ящику коричневого кольору, насипом, бірка № 1;

-Тютюнові вироби, які знаходяться в картонному ящику коричневого кольору, насипом, бірка № 2;

-Тютюнові вироби торгівельної марки «KENT» у кількості 128 картонних ящиків, кожен з яких містить 50 блоків, кожний блок містить 10 пачок, тобто 1 картонний ящик містить 500 пачок тютюнових виробів, загальна кількість блоків становить 6400 шт, бірка № 3-130;

-Тютюнові вироби торгівельної марки «Davidoff», у кількості 298 картонних ящиків, кожен з яких містить 50 блоків, кожен блок містить 10 пачок, тобто 1 картонний ящик містить 5900 пачок тютюнових виробів, загальна кількість блоків становить 14900 блоків, бірки 131- 428;

-Товарно-транспортна накладна № 30 від 17.03.2025;

-Накладна на переміщення № 30 від 17.03.2025;

-Копія ліцензії № 00019 на 1 арк., - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання прокурора першого відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення управління нагляду за додержанням законів органами Бюро економічної безпеки України Офісу Генерального прокурора ОСОБА_6 про арешт майна - задовольнити.

Накласти арешт на майно на майно, із забороною відчуження, розпорядження та користування, вилучене 18- 19.03.2025 під час проведення обшуку транспортного засобу MANTGU12.250, синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , що на праві власності належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , а саме на:

-транспортний засіб MANTGU 12.250, синього кольору, державний номерний знак НОМЕР_1 , Vehicle identification number (VIN) НОМЕР_4 , що на праві власності належить ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;

-тютюнові вироби, які знаходяться в картонному ящику коричневого кольору, насипом, бірка № 1;

-тютюнові вироби, які знаходяться в картонному ящику коричневого кольору, насипом , бірка № 2;

-тютюнові вироби торгівельної марки «KENT» у кількості 128 картонних ящиків, кожен з яких містить 50 блоків, кожний блок містить 10 пачок, тобто 1 картонний ящик містить 500 пачок тютюнових виробів, загальна кількість блоків становить 6400 шт, бірка № 3-130;

-тютюнові вироби торгівельної марки «Davidoff», у кількості 298 картонних ящиків, кожен з яких містить 50 блоків, кожен блок містить 10 пачок, тобто 1 картонний ящик містить 5900 пачок;

-тютюнових виробів, загальна кількість блоків становить 14900 блоків, бірки 131- 428;

-товарно-транспортна накладна № 30 від 17.03.2025;

-накладна на переміщення № 30 від 17.03.2025; Копія ліцензії № 00019 на 1 арк;

-свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу MAN TGU 12.250, індивідуальний номер: НОМЕР_4 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

_____________ _________________ _______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Справа № 11-сс/824/3447/2025 Категорія ст. 170 КПК України

Унікальний № 761/13076/25

Слідчий суддя суду 1-ї інстанції: ОСОБА_10

Доповідач: ОСОБА_1