Справа № 333/8928/24
Провадження № 1-кс/333/1360/25
УХВАЛА

Іменем України

06 травня 2025 року м. Запоріжжя

Слідчий суддя Комунарського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , особи, яка подала скаргу, ОСОБА_3 , розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, в режимі відео конференції, скаргу ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, щодо нездійснення процесуальних дій у кримінальному провадженні № 0000088 від 31.07.2024 року, -

В С Т А Н О В И В:

До Комунарського районного суду м. Запоріжжя надійшла скарга ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, щодо нездійснення процесуальних дій по кримінальному провадженню № 0000088 від 31.07.2024 року, в якій скаржник просить слідчого суддю зобов`язати уповноважену особу ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі виконати вимоги ст. ст. 55, 214 КПК України відносно заявлених ним клопотань в період допиту 05.03.2025 року і 14.03.2025 року. В обґрунтування скарги скаржник зазначає, що йому були нанесені тілесні ушкодження співробітниками поліції 30.07.2024 року, у зв`язку з чим відкрито кримінальне провадження № 0000088 від 31.07.2024 року. Є докази тілесних ушкоджень. Проведена судово-медична експертиза 06.12.2024 року, яка також підтвердила тілесні ушкодження. Однак, ТУ ДБР, розташоване у м. Мелітополі не надає йому статус потерпілого. До скарги скаржник долучив лист старшого слідчого першого СВ (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі від 22.03.2025 року, яким заявника повідомлено, що його звернення від 11.03.2025 року, що надійшло до ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, за вх. № K-301-25 від 19.03.2025 року, розглянуто та долучено до матеріалів кримінального провадження за № 0000088. За результатами розгляду повідомлено, що 31.07.2024 року прокурором Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя складено протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, заявником в якому є ОСОБА_3 . При цьому, останнього не визнано у вказаному кримінальному провадженні потерпілим та його допит в якості потерпілого не проводився. Так, на даний час в ході досудового розслідування не отримано достатніх та об`єктивних даних, які б свідчили про спричинення ОСОБА_3 будь-якої шкоди, передбаченої ч. 1 ст. 55 КПК України, внаслідок можливих неправомірних дій працівників правоохоронного органу та нанесення тілесних ушкоджень потерпілому працівниками поліції, у зв`язку з чим відсутні підстави для залучення останнього у якості потерпілого у вказаному кримінальному провадженні та допиту в якості потерпілого. Для з`ясування всіх відомих обставин вчинення кримінального правопорушення, слідчим проведено допит ОСОБА_3 в умовах ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» в якості свідка.

Особа, яка подала скаргу, ОСОБА_3 у судовому засіданні вимоги скарги підтримав.

Старший слідчий першого СВ (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі ОСОБА_4 , будучи повідомленим судом своєчасно та належним чином про час та місце розгляду скарги, у судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив судове засідання провести без його участі, відмовити в задоволенні скарги, оскільки клопотання ОСОБА_3 розглянуто слідчим в встановлені законом строки та згідно з вимогами чинного законодавства.

Також через канцелярію суду слідчим ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі були надані суду копії постанови про часткову відмову в задоволенні клопотання від 06.03.2025 року, заяви ОСОБА_3 від 11.03.2025 року та матеріли щодо її розгляду.

Відповідно до ч. 3 ст. 306 КПК України, неявка суб`єкта оскарження не перешкоджає розгляду провадження, тому з урахуванням строків розгляду таких скарг, слідчий суддя вважає за можливе, у даному конкретному випадку, перейти до розгляду скарги по суті у його відсутність.

Заслухавши пояснення особи, яка подала скаргу, дослідивши скаргу та додані до неї документи, слідчий суддя дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги, виходячи з такого.

Слідчим суддею встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, із заявою від 11.03.2025 року (за вх. № K-301-25 від 19.03.2025 року), в якій зазначив, що 31.07.2024 року він був допитаний співробітниками поліції в якості потерпілого у кримінальному провадженню № 0000088 від 31.07.2024 року. На даний час він у цьому кримінальному провадженні, яке було об`єднано з іншими провадженнями, проходить як свідок. У зв`язку з викладеним, він просить роз`яснити, в рамках якого законодавства йому підмінений статус потерпілого на статус свідка.

Листом старшого слідчого першого СВ (з дислокацією у м. Мелітополі та м. Запоріжжі) ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі від 22.03.2025 року повідомлено ОСОБА_3 , що його звернення від 11.03.2025 року (за вх. № K-301-25 від 19.03.2025 року) розглянуто та долучено до матеріалів кримінального провадження за № 0000088. За результатами розгляду повідомлено, що 31.07.2024 року прокурором Вознесенівської окружної прокуратури м. Запоріжжя складено протокол прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію, заявником в якому є ОСОБА_3 . При цьому, останнього не визнано у вказаному кримінальному провадженні потерпілим та його допит в якості потерпілого не проводився. Так, на даний час в ході досудового розслідування не отримано достатніх та об`єктивних даних, які б свідчили про спричинення ОСОБА_3 будь-якої шкоди, передбаченої ч. 1 ст. 55 КПК України, внаслідок можливих неправомірних дій працівників правоохоронного органу та нанесення тілесних ушкоджень потерпілому працівниками поліції, у зв`язку з чим відсутні підстави для залучення останнього у якості потерпілого у вказаному кримінальному провадженні та допиту в якості потерпілого. Для з`ясування всіх відомих обставин вчинення кримінального правопорушення, слідчим проведено допит ОСОБА_3 в умовах ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» в якості свідка.

Постановою старшого слідчого ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, ОСОБА_4 від 06.03.2025 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_3 в частині визнання його потерпілим по кримінальному провадженню № 0000088 від 31.07.2024 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 КПК України потерпілим у кримінальному провадженні може бути фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

У частині другій ст. 55 КПК України визначається момент виникнення в особи статусу потерпілого як учасника кримінального провадження: права і обов`язки потерпілого виникають в особи з моменту подання заяви про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяви про залучення її до провадження як потерпілого.

Частина п`ята ст. 55 КПК України передбачає, що за наявності очевидних та достатніх підстав вважати, що заява, повідомлення про кримінальне правопорушення або заява про залучення до провадження як потерпілого подана особою, якій не завдано шкоди, зазначеної у частині першій цієї статті, слідчий або прокурор виносить вмотивовану постанову про відмову у визнанні потерпілим, яка може бути оскаржена слідчому судді.

Положення ст. 55 КПК України визначають поняття потерпілого в кримінальному провадженні, визначають його ознаки, причинно-наслідковий зв`язок виникнення прав та обов`язків в особи на присвоєння такого статусу та обставини за яких в особи виникає таке право.

Отже, поняття потерпілого визначено в КПК України чітко потерпілий це фізична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано моральної, фізичної або майнової шкоди, а також юридична особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової шкоди.

Конституцією України передбачено обов`язок держави утверджувати і забезпечувати права та свободи кожної людини. У зв`язку з цим важливого значення набуває точне й однакове застосування судами норм кримінально-процесуального законодавства, якими визначено права потерпілих від злочинів.

Слідчий ТУ ДБР, розташованого у м. Мелітополі, відмовляючи в задоволені клопотання ОСОБА_3 про залучення його в якості потерпілого, в постанові від 06.03.2025 року про відмову у визнанні потерпілим визначив мотиви, за яких ОСОБА_3 на даній стадії досудового розслідування не може з об`єктивних причин бути залучений як потерпілий. Також слідчий вказав, що на даний час в ході досудового розслідування кримінального провадження не отримано достатніх та об`єктивних даних, які б свідчили про спричинення ОСОБА_3 будь-якої шкоди, передбаченої ч. 1 ст. 55 КПК України, внаслідок можливих неправомірних дій працівників правоохоронного органу, у зв`язку з чим відсутні підстави для залучення останнього у якості потерпілого у вказаному кримінальному провадженні та допиту в якості потерпілого.

При цьому у заяві від 11.03.2025 року (за вх. № K-301-25 від 19.03.2025 року) ОСОБА_3 не заявляв клопотання про визнання його у якості потерпілого по кримінальному провадженні, а лише зазначив, що 31.07.2024 року він був допитаний співробітниками поліції в якості потерпілого у кримінальному провадженню № 0000088 від 31.07.2024 року і просив роз`яснити, в рамках якого законодавства йому підмінений статус потерпілого на статус свідка.

КПК України допускає можливість відмови у визнанні особи потерпілим в разі неможливості визнання потерпілим конкретної особи, виходячи з кримінально правової характеристики кримінального правопорушення, у разі відсутності шкоди з боку особи, яка подала відповідну заяву.

На теперішній час досудове розслідування у кримінальному провадженні триває, встановлюється наявність події та складу кримінального і правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 365 КК України.

Доводи ОСОБА_3 про наявність у нього процесуального статусу потерпілого, без документального підтвердження, не свідчить про надання останньому такого статусу в розумінні ст. 55 КПК України.

Крім того, аналіз змісту ч. 5 ст. 55 КПК України свідчить про те, що під час досудового розслідування саме слідчий або прокурор повноважні вирішувати питання, пов`язані з визнанням особи потерпілою або відмовою в такому визнанні.

Відповідно до вимог ст. 40 КПК України, слідчий, здійснюючи свої повноваження відповідно до вимог цього Кодексу, є самостійним у своїй процесуальній діяльності, втручання в яку осіб, що не мають на те законних повноважень, забороняється. Органи державної влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи та організації, службові особи, інші фізичні особи зобов`язані виконувати законні вимоги та процесуальні рішення слідчого.

Таким чином, чинний КПК України не надає права слідчому судді перебирати на себе повноваження слідчого приймати замість останніх осіб будь-які процесуальні рішення, віднесені виключно до компетенції уповноважених осіб органу досудового розслідування.

Ухвалення слідчим суддею рішення, яким було б зобов`язано слідчого вчинити конкретну дію, вказувало б на втручання в процесуальні повноваження слідчого, про що зазначено також у постанові Касаційного кримінального суду Верховного Суду у справі № 522/7836/21 від 01.12.2022 року.

З урахуванням наведеного вище, слідчий суддя вважає за необхідне відмовити у задоволенні скарги.

Керуючись ст. ст. 303-307 КПК України, слідчий суддя,

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність уповноважених осіб Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Мелітополі, щодо нездійснення процесуальних дій у кримінальному провадженні № 0000088 від 31.07.2024 року відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Слідчий суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя ОСОБА_1