Справа № 553/3267/25
Провадження № 1-в/553/203/2025
У Х В А Л А

Іменем України

07.08.2025м. Полтава

Подільський районний суд міста Полтави у складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

прокурора ОСОБА_2

захисника ОСОБА_3

засудженого ОСОБА_4

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції заяву ОСОБА_4 про застосування до засудженого на підставі ч. 2 ст. 74 КК України Закону України «Про внесення змін до Кодексу України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024,

ВСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_4 через свого захисника адвоката ОСОБА_3 звернувся до Подільського районного суду міста Полтави із заявою про застосування до нього на підставі ч. 2 ст. 74 КК України Закону України «Про внесення змін до Кодексу України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024. В обґрунтування заяви вказано, що ОСОБА_4 засуджений 23.11.2023 Київським районним судом м. Полтави, визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 за ч. 4 ст. 185 КК України. Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України шляхом повного поглинення призначеним покаранням покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22.02.2023 у виді трьох років одного місяця позбавлення волі, остаточно визначене ОСОБА_4 покарання п`ять років позбавлення волі. Зі змісту вироку вбачається, що ОСОБА_4 вчинив кримінальні правопорушення та скоїв матеріальну шкоду на суму 9610 грн., та матеріальну шкоду на суму 4066 грн. На думку ОСОБА_4 , вчиненні ним кримінальні правопорушення підлягають декриміналізації введену новим законом, на підставі ч. 1 ст. 5 та ч. ч. 2, 3 ст. 74 КК України.

Засуджений та його захисник у судовому засіданні заяву підтримали та просили задовольнити.

Під час судового засідання прокурор заперечував проти задоволення заяви та звільнення засудженого від покарання за вироком Київського районного суду міста Полтави, у зв`язку з тим, що сума завданої шкоди перевищує встановлений станом на 2023 рік розмір прожиткового мінімуму, а отже підстав для застосування Закону України «Про внесення змін до Кодексу України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 щодо засудженого

ОСОБА_4 відсутні.

Вислухавши думку засудженого, захисника прокурора, перевіривши доводи подання, дослідивши додані матеріали, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Отже, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 23.11.2023 вироком Київського районного суду м. Полтави, визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Відповідно до ч.4 ст. 70 КК України шляхом повного поглинення призначеним покаранням покарання за вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 22.02.2023 у виді трьох років одного місяця позбавлення волі, остаточно визначене ОСОБА_4 покарання п`ять років позбавлення волі.

За вироком Київського районного суду м. Полтави від 23.11.2023 ОСОБА_4 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України за вчинення кримінального правопорушення 14.06.2022 та 24.07.2022, яким завдана матеріальна шкода на суму 4066 грн. та 9610 грн, що станом на день вчинення крадіжки складає суму більшу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (більше 2393,00 грн.).

Станом на 01 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2393 грн.

Отже, кримінальне правопорушення, за вчинення якого був засуджений за вироком Київського районного суду м. Полтави від 23.11.2023, перевищує граничну вартість майна, за заволодіння яким, станом на час вчинення кримінального правопорушення, настає саме кримінальна відповідальність 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

З огляду на викладене, у задоволенні заяви ОСОБА_4 про застосування до засудженого на підставі ч. 2 ст. 74 КК України Закону України «Про внесення змін до Кодексу України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 слід відмовити у зв`язку з необґрунтованістю.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, ч. 1, ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 372, 376, 537, 539 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_4 про застосування до засудженого на підставі ч. 2 ст. 74 КК України Закону України «Про внесення змін до Кодексу України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 7 днів через Подільський районний суд міста Полтави, а засудженим в той же строк з дня отримання ним копії ухвали.

Суддя Подільського районного суду міста Полтави ОСОБА_1