Справа №211/2131/25
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 травня 2025 року м. Кривий Ріг

Покровський районний суд міста Кривого Рогу в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 0001390 від 19.04.2024, по обвинуваченню

ОСОБА_3 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Авдіївка Донецької області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, не одруженого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії номера обслуги 2 відділення інспекторів прикордонної служби з прикордонної застави 1 відділу прикордонної служби НОМЕР_1 прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше судимого, останній раз 10.06.2024 Селидівським міським судом Донецької області за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України;

сторони судового провадження: прокурор Луганської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_4 , обвинувачений ОСОБА_3

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на особливий період на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії номера обслуги 2 відділення інспекторів прикордонної служби з прикордонної застави 1 відділу прикордонної служби НОМЕР_1 прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_2 , незаконно припинив виконувати свій конституційний обов`язок по захисту Вітчизни, незалежності, територіальної цілісності України, в умовах воєнного стану, в порушення вимог ст. 17, 65, Конституції України, ст. 1, 2 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. 11, 16, 127, 128, 129, 130, 199, 216 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту ЗСУ, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з мотивів небажання переносити труднощі військової служби, через особисту недисциплінованість та несумлінне ставлення до виконання своїх службових обов`язків, без відповідних дозволів командирів і начальників та без поважних причин, 19 лютого 2024 року самовільно залишив місце тимчасової дислокації НОМЕР_2 прикордонного загону у АДРЕСА_3 та до 05 квітня 2024 року ухилявся від несення обов`язків військової служби, проводячи час на власний розсуд, не пов`язуючи його з виконанням обов`язків військової служби.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав вину у пред`явленому йому обвинуваченні за ч. 5 ст. 407 КК України, суду показав, що дійсно за обставин, викладених у обвинувальному акті, він був призваний за мобілізацією, перебував у ВЧ НОМЕР_3 , яка тимчасово була розташована у АДРЕСА_3 , 19 лютого 2024 року повернувся з позицій, переодягнувся, забрав речі і покинув місце дислокації. Перебував у Дніпропетровській області, працював, до військової служби не повертався. У квітні 2024 року затримали, оскільки він перебував у розшуку. Розкаявся у вчиненому, пояснив вчинене відсутністю досвіду військової служби, постійними обстрілами під час здійснення оборони позицій, просив суворо не карати.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті та, беручи до уваги, що прокурор ОСОБА_4 , також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений ОСОБА_3 , правильно розуміють зміст цих обставин та відсутність сумніву щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин скоєного кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що обвинувачений ОСОБА_3 в повній мірі викритий в скоєнні кримінального правопорушення та кваліфікує його дії за ч. 5 ст. 407 КК України, як самовільне залишення місця військової служби військовослужбовцем понад три доби, вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сукупність усіх обставин, що його характеризують (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків тощо), особи винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

ОСОБА_3 скоїв тяжкий злочин, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебував і не перебуває, інвалідності не має, неодноразово судимий, має постійне місце проживання.

Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд визнає щире каяття, вчинення кримінального правопорушення внаслідок тяжких психологічних обставин.

Обставини, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом не встановлені.

Вироком Селидівського міського суду Донецької області від 10.06.2024 ОСОБА_3 засуджений за ст. 185 ч. 3 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі.

Приймаючи до уваги наведені обставини в сукупності, суд приходить до висновку про призначення обвинуваченому ОСОБА_3 покарання в межах санкції ч. 5 ст. 407 КК України у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, визначивши остаточне покарання за правилами ст. 70 ч. 4 КК України шляхом повного поглинення менш суворого покарання більш суворим, оскільки саме таке покарання буде повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретним його обставинам та наслідкам, даним про особу обвинуваченого, який визнав повністю вину, розкаявся, і саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та запобіганню скоєнню ним нових кримінальних правопорушень.

Запобіжний захід щодо обвинуваченого не обирався, речові докази та судові витрати по справі відсутні, цивільний позов не заявлений.

Керуючись ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд

У Х В А Л И В:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного поглинення менш суворого покарання за вироком Селидівського міського суду Донецької області від 10.06.2024 у вигляді 3 років 3 місяців позбавлення волі, більш суворим покаранням за цим вироком, визначити ОСОБА_3 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_3 обчисляти з 05 серпня 2024 року.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду через Покровський районний суд міста Кривого Рогу протягом 30 днів з дня його проголошення.

Судове рішення суду першої інстанції не може бути оскаржене в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Обвинуваченому та прокурору копія вироку вручається негайно після його проголошення.

Суддя ОСОБА_1