Провадження №11-кп/824/3226/2025 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

потерпілого - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2024 року, яким

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацевлаштованого, інваліда 3 групи, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 04 липня 2024 року Дніпровського районного суду м. Києва за ст. 126-1 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого 126-1 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт строком на 200(двісті) годин.

Ухвалено даний вирок та вирок Дніпровського районного суду м. Києва за ст. 126-1 КК України від 04 липня 2024 року відносно обвинуваченого ОСОБА_8 - виконувати окремо.

Покладено на ОСОБА_8 на підставі ч. 1 ст. 91-1 КК України обов`язок проходження програми для кривдників строком на 3 (три) місяці.

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду, ОСОБА_8 будучи раніше неодноразово притягнутим до адміністративної відповідальності за ч.1,2 ст. 173-2 КУпАП систематично, безпричинно вчиняв домашнє насильство відносно ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є чоловіком його покійної сестри, і проживає в одній квартирі та пов`язаний спільним побутом, на підґрунті конфліктних сімейних відносин, умисно, систематично вчиняє психологічне насильство, що призвело до психологічних страждань, емоційної залежності та погіршення якості життя потерпілого, а саме словесно ображає, погрожує та нецензурно висловлюється на адресу ОСОБА_9 .

Своїми діями ОСОБА_8 викликав у ОСОБА_9 комплекс негативних психоемоційних змін у вигляді сталої психоемоційної напруги з підвищеною тривожністю, погіршеним настроєм, страхом за здоров`я та безпеку, що призводить до погіршення його соціального функціонування та зниженням якості поточного життя.

Так, 25.08.2023 о 13 год. 00 хв., знаходячись з явними ознаками алкогольного сп?яніння, за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру відносно чоловіка сестри ОСОБА_9 , а саме: кидався у бійку, висловлювався нецензурною лайкою, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч 1 ст. 173-2 КУПАП.

Так, 18.09.2023 постановою Дніпровського районного суду м. Києва, справа 755/12958/23, ОСОБА_8 визнано винним за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та накладенона нього адміністративне стягнення у виглядіштрафу.

Крім того, 15.12.2023 о 18 год. 00 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , повторно протягом року вчинив домашнє насильство психологічного характеру відносно чоловіка сестри ОСОБА_9 , а саме: кричав на останнього.

Крім того, 24.01.2024 постановою Дніпровського районного суду м. Києва, справа №755/41/24, ОСОБА_8 визнано винним за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та накладено на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Крім того, 01.01.2024 близько 17 год. 30 хв. за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру до чоловіка сестри ОСОБА_9 , а саме: ображав, погрожував, висловлювався нецензурною лайкою.

Крім того, 24.01.2024 постановою Дніпровського районного суду м. Києва, справа № 755/508/24, ОСОБА_8 визнано винним за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та призначено покарання у вигляді адміністративного арешту.

Крім того, 13.01.2024 о 17 год. 00 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство фізичного та психологічного характеру відносно чоловіка сестри - конфліктував, кидався у бійку.

Крім того, 09.02.2024 постановою Дніпровського районного суду м. Києва, справ №755/1155/24, ОСОБА_8 визнано винним, притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП та призначено покарання у вигляді накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу.

Так, 28.07.2024, приблизно о 23 год. 00 хв., ОСОБА_8 , знаходячись за місцем проживання АДРЕСА_1 , почав кричати, принижувати та висловлюватись нецензурною лайкою в бік чоловіка його покійної сестри ОСОБА_9 , що принижує честь і гідність особи, яка полягала в принизливих словах, залякуванні, погрозах та нездатності потерплого себе захистити від психологічного насильства, в наслідок чого у ОСОБА_9 виник комплекс негативних психоемоційних змін у вигляді сталої психоемоційної напруги з підвищеною тривожністю, погіршеним настроєм, страхом за здоров?я та безпеку, що призводить до погіршення його соціального функціонування та зниженням якості поточного життя.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду щодо ОСОБА_8 скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ст. 126-1 КК України у виді 1 року обмеження волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 04 липня 2024 року призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді 1 року 1 місяця обмеження волі.

Прокурор вказує на невідповідність призначеного судом покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Зазначає, що суд у вироку хоча і послався, проте не в повній мірі надав оцінку характеру і ступеню тяжкості вчиненого, особі обвинуваченого, який неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення домашнього насильства, судимий за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі із застосуванням ст. 75 КК України, проте належних висновків для себе не зробив, через декілька тижнів вчинив нове кримінальне правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення прокурора та потерпілого на підтримку вимог та доводів апеляційної скарги, пояснення обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти вимог прокурора, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, при ухваленні оскаржуваного вироку зазначених вимог закону судом першої інстанції в повній мірі дотримано не було.

В силу п. 3 ч. 1 ст. 407 КПК України за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати вирок повністю чи частково та ухвалити новий вирок.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ст. 126-1 КК України за обставин викладених у вироку, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, підтверджуються наявними у ньому доказами, які досліджувалися в порядку, визначеному ч. 3ст. 349 КПК України і ніким з учасників судового провадження не оспорюються, а тому колегія суддів не переглядає їх відповідно до вимог ч. 1ст. 404 КПК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого та даним про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає слушними.

Як вбачається з вироку, вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_8 , суд врахував характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відноситься до нетяжких злочинів, особу обвинуваченого, який судимий, працює двірником, є інвалідом 3 групи, має постійне місце проживання за місцем реєстрації, на обліку лікаря-нарколога не перебуває. Обставиною, що пом`якшує покарання, суд визнав щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено.

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що необхідним і достатнім покаранням для виправлення ОСОБА_8 й попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, буде покарання у виді громадських робіт.

З такими висновком суду першої інстанції колегія суддів не погоджується.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Тобто при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати не тільки дані про особу обвинуваченого, наявність (відсутність) обставин, що обтяжують та (або) пом`якшують покарання, тощо, а й особливості вчинення конкретного злочину, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що до вчинення кримінального правопорушення, за який ОСОБА_8 засуджено оскаржуваним вироком, він раніше неодноразово притягувався до адміністративної та кримінальній відповідальності за вчинення домашнього насильства щодо своєї матері та чоловіка покійної сестри.

Проте, належних висновків ОСОБА_8 для себе не зробив і продовжив вчиняти насильство щодо близьких йому осіб.

Так, інкриміноване кримінальне правопорушення ОСОБА_8 вчинив 28 липня 2024 року, тобто менше ніж через місяць після проголошення вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 04 липня 2024 року, яким ОСОБА_8 засуджено до покарання у виді 1 року обмеження волі та, на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання із випробуванням, з іспитовим строком.

Наведеневказує про стійке не бажання обвинуваченого ОСОБА_8 ставати на шлях виправлення. Відсутність в останнього критичної оцінки своєї злочинної поведінки, не усвідомлення ним суспільної небезпеки вчиненого кримінального правопорушення та не бажання виправляти ситуацію вказує на суспільну небезпеку обвинуваченого.

Даним обставинам суд першої інстанції не надав належної оцінки та призначив покарання, яке за своїм видом та розміром не відповідає ступеню тяжкості скоєного та особі обвинуваченого через м`якість.

Вирішуючи питання призначення покарання ОСОБА_8 апеляційний суд відповідно до ст. ст. 50, 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст. 12 КК України відноситься до нетяжких злочинів, дані про його особу, який судимий, працює двірником, є інвалідом 3 групи, має постійне місце проживання за місцем реєстрації, на обліку лікаря-нарколога не перебуває, згідно висновку судово-психіатричного експерта №1166 від 16.09.2024 на період кримінального правопорушення у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_8 , останній виявляв ознаки психічних розладів у вигляді: «Легкої розумової відсталості» - згідно з МКХ-10: Р70.8 та ознаки «Психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, вживання зі шкідливими наслідками» (епізодичне зловживання алкоголем) - згідно з МКХ-10: Р10.1 і за своїм психічним станом в той період часу міг усвідомлювати свої дії та керувати ними. На теперішній час ОСОБА_8 , виявляє ознаки психічних розладів у вигляді: «Легкої розумової відсталості» та за своїм психічним станом на теперішній час може усвідомлювати свої дії та керувати ними, наявність обставини, яка пом`якшує покарання, у виді щирого каяття, відсутність обставин, які обтяжують покарання.

Враховуючи наведені обставини в їх сукупності, колегія суддів вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_8 в межах санкції ст. 126-1 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік, оскільки саме таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення та перевиховання ОСОБА_8 , попередження скоєння ним нових кримінальних правопорушень.

При цьому, колегія суддів, на підставі ч. 1 ст. 71, п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання до призначеного основного покарання, покарання за попереднім вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 04 липня 2024 року, та визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 1 міясць.

Саме таке покарання відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК України та принципу пропорційності, оскільки є необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним кримінальних правопорушень, та буде відповідати принципам справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

За вимогами ч. 1 ст. 421 КПК України обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник.

Таким чином, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу прокурора задовольнити, вирок в частині призначення покарання ОСОБА_8 скасувати та постановити в цій частині новий вирок.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити.

Вирок Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2024 року щодо ОСОБА_8 за ст. 126-1 КК України - скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити в цій частині новий вирок, яким ОСОБА_8 призначити покарання за ст. 126-1 КК України у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків, шляхом часткового приєднання невідбутої частини покарання за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 04 липня 2024 року призначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік 1 (один) місяць.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала суду може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: