Справа № 466/929/13-к
Провадження № 11-п/811/124/25 Доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду у складі:

головуючого-судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

секретаря ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Львові у режимі відеоконференції клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про направлення кримінального провадження №0000009 від 20 листопада 2012 року щодо ОСОБА_5 за його обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 307, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28 - ч. 3 ст. 307 КК України, та ОСОБА_6 за його обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 367, ч. 1 ст. 309 КК України, до Шептицького міського суду Львівської області,

в с т а н о в и л а :

31 липня 2025 року до Львівського апеляційного суду надійшло чергове клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 щодо зміни підсудності кримінального провадження №0000009 від 20 листопада 2012 року щодо ОСОБА_5 за його обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 307, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28 - ч. 3 ст. 307 КК України, та ОСОБА_6 за його обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 367, ч. 1 ст. 309 КК України, з Шевченківського районного суду м. Львова до Шептицького міського суду Львівської області.

В обґрунтування поданого клопотання ОСОБА_5 вказує, що зміна підсудності кримінального провадження №0000009 від 20 листопада 2012 року обумовлена вимогами ч. 1 ст. 32 КПК України, згідно з якою кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинене кримінальне правопорушення. 24 січня 2013 року вказаний обвинувальний акт було скеровано на розгляд до Червоноградського (з 25.04.2025 року Шептицького) міського суду Львівської області, оскільки всі інкриміновані йому та ОСОБА_6 злочини нібито вчинені ними у м. Червонограді та смт. Гірник, тобто в межах територіальної юрисдикції Червоноградського міського суду Львівської області. Втім, ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 28 січня 2013 року кримінальне провадження щодо нього та ОСОБА_6 було передано на розгляд до Шевченківського районного суду м. Львова.

Вказує, що ч. 1 ст. 34 КПК України чітко визначено лише 5 конкретних випадків, при настанні яких в Апеляційного суду Львівської області 28 січня 2013 року могло виникнути передбачене кримінальним процесуальним законом право змінити підсудність кримінального провадження щодо нього та ОСОБА_6 , однак такі підстави у цьому випадку відсутні. При цьому Апеляційний суд Львівської області, змінюючи підсудність кримінального провадження №0000009, послався на дві обставини, жодна з яких не передбачена ч. 1 ст. 34 КПК України, а саме: він, більшість потерпілих та свідків на той час утримувались під вартою у Львівському слідчому ізоляторі, що не сприятиме оперативності та ефективності кримінального провадження Червоноградським міським судом; він та обвинувачений ОСОБА_6 є колишніми працівниками Червоноградського МВ ГУ МВС України у Львівській області, володіють широким колом знайомств у цій місцевості та зможуть здійснювати вплив на подальший судовий розгляд кримінального провадження Червоноградським міським судом Львівської області. Водночас, можливість впливу обвинуваченим на судовий розгляд є підставою для заявлення відводу (самовідводу) суддями, а не для передачі кримінального провадження до іншого суду.

Зазначає, що наведеним порушено його право на захист, адже безпідставна передача кримінального провадження №0000009 до Шевченківського районного суду м. Львова позбавила його передбаченого ч. 1 ст. 8 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» права на розгляд кримінального провадження щодо нього в суді, до територіальної підсудності якого воно віднесене. При цьому до того часу, поки кримінальне провадження щодо нього та ОСОБА_6 буде перебувати у Шевченківському районному суді м. Львова, таке порушення його права буде продовжуватись.

Вважає, що у Шевченківського районного суду м. Львова немає жодних підстав для проведення нового розгляду цього кримінального провадження, оскільки воно підлягає безальтернативній передачі до Червоноградського міського суду Львівської області. Більше того, у разі ухвалення вироку у справі №466/929/13-к саме Шевченківським районним судом м. Львова щодо нього та ОСОБА_6 , такий вирок буде незаконним та підлягатиме обов`язковому скасуванню через порушення правил підсудності. Також зазначає, що вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 4 жовтня 2013 року двічі був змінений (ухвали від 13 травня 2014 року та 7 липня 2015 року), а на третій раз скасований Апеляційним судом Львівської області з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції (ухвала від 22 лютого 2017 року). Тобто у березні 2017 року кримінальне провадження щодо нього та ОСОБА_6 надійшло до Шевченківського районного суду м. Львова на новий розгляд, де до цього часу перебуває на стадії відкладеного підготовчого судового засідання.

На переконання ОСОБА_5 , пункт 1 ч. 1 ст. 34 КПК України є імперативним, тому зобов`язує апеляційні суди при розгляді клопотань сторін чи потерпілого про передбачу кримінального провадження до іншого суду першої інстанції безальтернативно вчиняти такі дії в кожному конкретному випадку встановлення порушень правил підсудності.

Зазначає, що під час вебінару з проблемних питань застосування норм кримінального процесуального права суддя ОСОБА_7 , відповідаючи на запитання, що повинен робити суд першої інстанції у випадку, якщо апеляційний суд помилково визначив підсудність кримінального провадження, пояснила, що закон не забороняє суду першої інстанції за власною ініціативою або за клопотанням учасників провадження повторно звернутися до суду апеляційної інстанції у порядку ст. 34 КПК України для вирішення питання про передачу кримінального провадження на розгляд іншого суду.

При цьому у такому випадку мова йде не про перегляд, зміну чи скасування попередньої ухвали апеляційного суду про визначення підсудності, а про постановлення наступної ухвали про передачу кримінального провадження до іншого суду. Наголошує, що ухвала Апеляційного суду Львівської області від 28 січня 2013 року не є та не може вважатись остаточним судовим рішенням у питанні вирішення підсудності кримінального провадження №0000009, оскільки, у випадку скасування Касаційним кримінальним судом вироку Шевченківського районного суду м. Львова з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції з підстав порушення правил підсудності, Львівський апеляційний суд все одно буде змушений вирішити його клопотання (чи клопотання прокурора, подання Шевченківського районного суду м. Львова) про передачу кримінального провадження щодо нього та ОСОБА_6 до Червоноградського міського суду Львівської області.

Звертає увагу, що прокурором Львівської обласної прокуратури 29 січня 2021 року було затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000018 від 16 січня 2013 року, яким нібито його співучаснику по двох епізодах за ч. 3 ст. 364 КК України та двох епізодах за ч. 3 ст. 368 КК України ОСОБА_8 , матеріали щодо якого були виділені в окреме провадження через оголошення його в розшук, який згідно з п. 1 ч. 1 ст. 32 КПК України був скерований на розгляд до Червоноградського міського суду Львівської області. Сторона обвинувачення про зміну підсудності цього обвинувального акту не зверталась, хоча ОСОБА_8 «є колишнім працівником Червоноградського МВ ГУ МВС України, володіє широким колом знайомств у цій місцевості».

Вказує, що Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що поняття «суд, встановлений законом» стосується не тільки юридичного підґрунтя самого по собі існування «суду» як державного органу, але також і дотримання судом спеціальних норм, які регулюють його юрисдикцію, підсудність, повноваження судді, належний склад суду. Водночас, Шевченківський районний суд м. Львова, до якого кримінальне провадження щодо нього та ОСОБА_6 було передане за підсудністю з Червоноградського міського суду Львівської області, за жодних умов не може вважатися «судом, встановленим законом» в розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у цьому кримінальному провадженні.

Наголошує, що проходження ним служби у Червоноградському МВ ГУ МВС України у Львівській області протягом червня 2008 вересня 2012 років та утримання його у Львівському слідчому ізоляторі №19 протягом вересня 2012 липня 2014 року не робить з нього особливого обвинуваченого, тому він має право на «законного суддю» на рівні з усіма іншими обвинуваченими по усіх інших кримінальних провадженнях, у тому числі нібито зі своїм співучасником ОСОБА_8 .

Стверджує, що апеляційний суд мав би ухвалити рішення на користь п. 5 ч. 2 ст. 412 КПК України та передати кримінальне провадження на розгляд до іншого суду з метою не допустити подальше скасування вироку в апеляційному/касаційному порядку з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції.

Крім цього, обвинувачений ОСОБА_5 зазначає, що у разі відмови у задоволенні його клопотання, він вправі повторно звертатися до суду апеляційної інстанції з аналогічним клопотанням. Такі повторні клопотання в порядку ч. 2 ст. 34 КПК України будуть продовжуватись до того часу, поки Львівським апеляційним судом не було ухвалено рішення про передачу цього кримінального провадження до Червоноградського міського суду Львівської області або не буде спростовано усіх доводів, викладених у відповідному клопотанні.

Також ОСОБА_5 зазначає, що посилання на позицію Касаційного кримінального суду, викладену у справі №553/2970/22, в ухвалі від 15 березня 2023 року є недоречним через зовсім іншу ситуацію, яка склалась при вирішення питання про передачу на розгляд до іншого суду кримінального провадження щодо нього та ОСОБА_6 .

Звертає увагу, шо проведення судового розгляду Шевченківським районним судом м. Львова щодо нього та ОСОБА_6 автоматично призведе до збільшення загальної тривалості кримінального провадження. При цьому три рішення указаного суду щодо нього були скасовані судами вищої інстанції з призначенням нових розглядів саме через допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону Шевченківським районним судом м. Львова.

У судове засідання, призначене у режимі відеоконференції з Шептицьким міським судом Львівської області, ОСОБА_5 та його захисник ОСОБА_9 , будучи у встановленому законом порядку повідомленими про час та місце проведення розгляду клопотання, не з`явились, що відповідно до вимог ч. 4 ст. 34 КПК України не перешкоджає розгляду клопотання у їх відсутності.

Вивчивши вимоги, зазначені у клопотанні, та обговоривши їх, колегія суддів вважає, що клопотання не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 32 КПК України кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування. Дія цього абзацу не поширюється на кримінальні провадження, що віднесені до предметної підсудності Вищого антикорупційного суду згідно з правилами статті 33-1 цього Кодексу.

З 2017 року справа №466/929/13-к перебуває на розгляді Шевченківського районного суду м. Львова, про що було повідомлено всіх учасників процесу.

Частиною 1 ст. 30 КПК України визначено, що у кримінальному провадженні правосуддя здійснюється лише судом згідно з правилами, передбаченими цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 34 КПК України кримінальне провадження передається на розгляд іншого суду, якщо: 1) до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил територіальної підсудності; 2) після задоволення відводів (самовідводів) чи в інших випадках неможливо утворити новий склад суду для судового розгляду; 3) обвинувачений чи потерпілий працює або працював у суді, до підсудності якого належить здійснення кримінального провадження; 4) ліквідовано суд або з визначених законом підстав припинено роботу суду, який здійснював судове провадження.

До початку судового розгляду у виняткових випадках кримінальне провадження з метою забезпечення оперативності та ефективності кримінального провадження може бути передано на розгляд іншого суду за місцем проживання обвинуваченого, більшості потерпілих або свідків, а також у разі неможливості здійснювати відповідним судом правосуддя (зокрема, надзвичайні ситуації техногенного або природного характеру, епідемії, епізоотії, режим воєнного, надзвичайного стану, проведення антитерористичної операції).

За змістом ч. 2 ст. 34 КПК України, питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції одного суду апеляційної інстанції вирішується колегією суддів відповідного суду апеляційної інстанції за поданням місцевого суду або за клопотанням сторін чи потерпілого не пізніше п`яти днів з дня внесення такого подання чи клопотання, про що постановляється вмотивована ухвала.

Колегією суддів апеляційного суду встановлено, що з клопотанням про зміну підсудності кримінального провадження №0000009 від 20 листопада 2012 року ОСОБА_5 звертається вже двадцять сьомий раз, починаючи з лютого 2023 року. Наведене вбачається з Єдиного реєстру судових рішень.

Обвинувачений ОСОБА_5 звернувся вперше до Львівського апеляційного суду з клопотанням про зміну підсудності справи №466/929/13-к лише у лютому 2023 року. За результатами розгляду його клопотання апеляційним судом 10 лютого 2023 року винесено ухвалою, якою залишено без задоволення клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 про визначення підсудності у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР за №0000009 від 20 листопада 2012 року про обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 307, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28 - ч. 3 ст. 307 КК України та обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 367, ч. 1 ст. 309 КК України, за Червоноградським міським судом Львівської області.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 22 лютого 2017 року скасовано вирок Шевченківського районного суду м. Львова від 4 жовтня 2013 року стосовно обвинувачених ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з направленням справи на новий судовий розгляд зі стадії підготовчого судового засідання.

Обвинувачений ОСОБА_5 у клопотанні покликається на те, що винесена судом апеляційної інстанції ухвала від 28 січня 2013 року про зміну територіальної підсудності справи, скерованої в суд з обвинувальним актом, станом на сьогодні є неактуальною, оскільки таке рішення колегія суддів прийняла на підставі того, що обвинувачені та свідки на той час перебували у слідчому ізоляторі в місті Львові.

Однак про зміну обставин у справі, зокрема про те, що і він, і обвинувачений ОСОБА_6 , і свідки у справі вже не перебувають під вартою у слідчому ізоляторі, ОСОБА_5 добре обізнаний з 2017 року, але до 2023 року питання про зміну територіальної підсудності справи не ставив; також про це не просив ніхто інший з учасників процесу і до суду апеляційної інстанції не надходило відповідного подання від суду першої інстанції.

Покликання обвинуваченого ОСОБА_5 на те, що судді апеляційної інстанції, розглядаючи його клопотання, ухвалюють однакові за змістом рішення, детально не спростовуючи наведених ним у клопотанні вимог, є безпідставними, оскільки у кожному судовому рішенні суд наводить мотиви його прийняття.

У своєму клопотанні обвинувачений ОСОБА_5 вказує на те, що ухвалення вироку незаконним складом суду матиме наслідком безумовне скасування такого рішення.

Втім, обвинувачений залишає поза увагою висновки Верховного Суду, викладені у справах №569/6966/16, №490/10025/17, згідно з якими розгляд справи судом внаслідок помилкового визначення територіальної підсудності не свідчить про порушення права засудженого на розгляд справи законним складом суду.

При цьому територіальна підсудність вказаного провадження за Шевченківським районним судом м. Львова була визначена ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 28 січня 2013 року на підставі клопотання старшого прокурора групи прокурорів в.о. начальника управління нагляду прокуратури Львівської області, ОСОБА_10 , згідно з вимогами абз. 2 ч. 1 ст. 34 КПК України, відтак підстав вважати, що у цьому випадку має місце помилкове визначення підсудності, немає.

Водночас, чинним кримінальним процесуальним законом не передбачено зміни підсудності кримінального провадження, яке надійшло в суд першої інстанції та визначено судом апеляційної інстанції, на підставі зміни обстановки та обставин, на які покликається ОСОБА_5 .

Більше того, як указує ОСОБА_5 , вироки Шевченківського районного суду м. Львова щодо нього тричі скасовувались судами вищих інстанцій, в тому числі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 січня 2016 року, з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, втім у вказаних судових рішеннях не йдеться про їх скасування через порушення правил підсудності.

Неспроможними є і доводи апелянта про те, що зміна підсудності за Червоноградським (Шептицьким) міським судом Львівської області не матиме наслідком порушення ч. 5 ст. 34 КПК України, оскільки підсудність вказаного кримінального провадження у встановленому законом порядку була визначена раніше, справа тривалий час перебуває у провадженні Шевченківського районного суду м. Львова, відтак зміна підсудності є недоцільною.

Також обвинувачений у клопотанні зазначає, що залишає за собою право звертатися до суду апеляційної інстанції з клопотанням про зміну підсудності, доки таке клопотання не буде задоволене апеляційним судом.

Частина 2 ст. 34 КПК України наділяє, зокрема, обвинуваченого правом звертатися до суду з клопотанням про зміну підсудності.

Як установлено колегією суддів, лише в суді апеляційної інстанції ОСОБА_5 скористався цим правом двадцять сім разів.

За цих обставин, на переконання апеляційного суду, звертаючись двадцять сьомий раз із аналогічним за своїм змістом клопотанням та наводячи обставини, які вже були враховані судом при розгляді попередніх його клопотань, обвинувачений фактично зловживає своїм процесуальним правом на звернення до суду, в порядку ст. 34 КПК України, в рамках кримінального провадження №0000009 від 20 листопада 2012 року.

Наведене узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 15 березня 2023 року у справі №553/2970/22.

Апеляційний суд також звертає увагу особи, яка звернулася з клопотанням, на положення абзацу 2 ч. 1 ст. 34 КПК України, згідно з якою кримінальне провадження може бути передане на розгляд до іншого суду з метою забезпечення оперативності та ефективності кримінального провадження, що також узгоджується з підставою передачі кримінального провадження №0000009 до Шевченківського районного суду м. Львова, викладеною в ухвалі Апеляційного суду Львівської області від 28 січня 2013 року.

Водночас, з огляду на гарантовану ст. 36 КПК України самостійність прокурора при здійсненні своїх повноважень, апеляційний суд не вправі надавати оцінки скеруванню обвинувального акту стосовно ОСОБА_8 , матеріали щодо якого виділене в окреме кримінальне провадження, до того чи іншого суду, якщо тільки учасники провадження не звернуться з клопотанням, а суд з поданням про визначення підсудності кримінального провадження.

Колегія суддів апеляційного суду, у черговий раз, звертає увагу обвинуваченого ОСОБА_5 , що перелік підстав для направлення кримінального провадження з одного суду до іншого визначений ч. 1 ст. 34 КПК України та є вичерпним.

З огляду на те, що підсудність указаного кримінального провадження вирішена у встановленому законом порядку, а клопотання обвинуваченого не містить підстав, визначених ч. 1 ст. 34 КПК України, що мало б наслідком визначення підсудності за іншим судом, колегія суддів вважає, що клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 є необґрунтованим та не підлягає до задоволення.

Крім цього, колегія суддів звертає увагу суду першої інстанції на необхідність дотримання розумних строків судового розгляду вищевказаного кримінального провадження, відповідно до ст. 28 КПК України, беручи до уваги його тривале перебування на розгляді.

На підставі наведеного та керуючись ст. 34 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

у задоволенні клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 від 30 липня 2025 року про направлення кримінального провадження №0000009 від 20 листопада 2012 року щодо ОСОБА_5 за його обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 368, ч. 3 ст. 364, ч. 2 ст. 365, ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 307, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 28 - ч. 3 ст. 307 КК України, та ОСОБА_6 за його обвинуваченням у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 367, ч. 1 ст. 309 КК України, з Шевченківського районного суду м. Львова до Шептицького міського суду Львівської області, - відмовити.

Клопотання направити до Шевченківського районного суду м. Львова для приєднання до матеріалів справи.

Ухвала набирає чинності з моменту оголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3