УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2025 року

м. Київ

справа № 761/7492/25

провадження № 51- 2663 впс 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати

Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

у режимі відеоконференції:

прокурора ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання Київського апеляційного суду про направлення кримінального провадження № 761/7492/25 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 385 Кримінального кодексу України (далі - КК), з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів,

встановив:

До Верховного Суду в порядку ст. 34 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) надійшло вказане подання Київського апеляційного суду стосовно обвинуваченого ОСОБА_6 .

Подання мотивовано тим, що обвинувальний акт стосовно ОСОБА_6 надійшов на розгляд до Шевченківського районного суду м. Києва з порушенням правил підсудності. При цьому зазначено, що згідно з обвинувальним актом, останнє за часом кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_6 , вчинене у м. Дніпрі (просп. Яворницького, 65), а тому відповідно до положень КПК, кримінальне провадження має розглядати суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення, а саме, Шевченківський районний суд м. Дніпра.

Учасники судового провадження були повідомлені про час та місце розгляду подання.

Заслухавши доповідь судді, думку прокурора, який заперечив проти задоволення клопотання, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи, викладені у поданні, колегія суддів дійшла висновку, що воно не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 3 ст.34 КПК визначено, що питання про направлення кримінального провадження з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, а також про направлення провадження з одного суду апеляційної інстанції до іншого, вирішується колегією суддів Касаційного кримінального суду Верховного Суду за поданням суду апеляційної інстанції або за клопотанням сторін чи потерпілого.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 34 КПК кримінальне провадження передається на розгляд до іншого суду, якщо: 1) до початку судового розгляду виявилося, що кримінальне провадження надійшло до суду з порушенням правил підсудності; 2) після задоволення відводів (самовідводів) чи в інших випадках неможливо утворити новий склад суду для судового розгляду; 3) обвинувачений чи потерпілий працює або працював у суді, до підсудності якого належить здійснення кримінального провадження; 4) ліквідовано суд, який здійснював судове провадження.

Згідно з абзацом 1 ч. 9 ст. 615 КПК під час дії воєнного стану обвинувальні акти, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності скеровуються та розглядаються судами, у межах територіальної юрисдикції яких вчинено кримінальне правопорушення, а в разі неможливості з об`єктивних причин здійснювати відповідним судом правосуддя - судом, у межах територіальної юрисдикції якого знаходиться орган досудового розслідування, що закінчив досудове розслідування, або іншим судом, визначеним у порядку, передбаченому законодавством.

За змістом ч. 1 ст. 32 КПК кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено кримінальне правопорушення. У разі якщо було вчинено кілька кримінальних правопорушень, кримінальне провадження здійснює суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено більш тяжке правопорушення, а якщо вони були однаковими за тяжкістю, - суд, у межах територіальної юрисдикції якого вчинено останнє за часом кримінальне правопорушення. Якщо місце вчинення кримінального правопорушення встановити неможливо, кримінальне провадження здійснюється судом, у межах територіальної юрисдикції якого закінчено досудове розслідування.

Як убачається з матеріалів провадження, 17 лютого 2025 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000014, внесеному до ЄРДР 10 травня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 385 КК.

Судовий розгляд в аспекті приписів ст. 347 КПК на теперішній час не розпочався.

З формулювання обвинувачення в обвинувальному акті вбачається, що ОСОБА_6 , будучи належним чином попередженим про кримінальну відповідальність, передбачену ч. 1 ст. 385 КК, за відмову від давання показань, під час досудового розслідування 09 вересня 2022 року та 24 жовтня 2022 року, а також у ході судового розгляду у Вищому антикорупційному суді 20 березня 2024 року та 06 травня 2024 року без передбачених ст. 63 Конституції України, ч. 2 ст. 385 КК та ст. 18 КПК підстав, відмовився давати показання у кримінальному провадженні № 0002168 про відомі йому обставини вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень, який в розумінні ст. 3 КПК та ст. 63 Конституції України, не є членом сім`ї ОСОБА_6 та його близьким родичем, а також щодо обставин, які не стосувались його особисто та не могли стати підставою для підозри, обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.

При цьому, у судовому засіданні 06 травня 2024 року ОСОБА_6 брав участь дистанційно в режимі відеоконференції з Дніпровського апеляційного суду, що, на переконання ініціатора подання, дає підстави вважати, що останнє за часом кримінальне правопорушення вчинене останнім у Шевченківському районі міста Дніпро.

Верховний Суд не погоджується з доводами Київського апеляційного суду.

З обвинувального акту не убачається, що стороною обвинувачення встановлена така обставина, яка має кримінально-правове значення, як повторність.

За відсутності в обвинувальному акті тверджень про вчинення свідком ОСОБА_6 кримінального правопорушення, інкримінованого йому за ч. 1 ст. 385 КК, повторно, колегія суддів не має підґрунтя сприймати його відмову від давання показань під час судового розгляду у Вищому антикорупційному суді 06 травня 2024 року як таку, що охоплюється окремим самостійним умислом, який не включає до свого змісту попередньо вчинених ним діянь, також кваліфікованих за цією нормою.

Верховний Суд вважає, що місцем вчинення кримінального правопорушення, яке виявляється у протиправній відмові від давання свідком показань, є місце, де здійснюється допит, тобто місце, де орган досудового розслідування або суд сприймає доведене до їх відома в той чи інший спосіб небажання свідка давати показання, за відсутності передбачених законом підстав до такої відмови, отже для вирішення цього питання не має значення місце фактичного перебування свідка.

Таким чином, колегія суддів не убачає правових підстав для направлення кримінального провадження № 761/7492/25 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 385 КК, до Шевченківського районного суду м. Дніпра.

На підставі викладеного, керуючись ст. 34 КПК, Суд

постановив:

Подання Київського апеляційного суду про направлення кримінального провадження № 761/7492/25 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 385 КК, з одного суду до іншого в межах юрисдикції різних апеляційних судів, залишити без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3