ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/821/225/25 Справа № 707/884/21 Категорія: ч. 1 ст. 122 КК УкраїниГоловуючий у І інстанції ОСОБА_1 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Черкаського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засіданняОСОБА_5
за участі:
прокурорівОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілого ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси кримінальне провадження № 0000646 за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 на вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 04 жовтня 2024 року, яким

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця м. Сміла Черкаської області, одруженого, маючого на утриманні трьох малолітніх дітей, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 122 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_11 звільнено від відбування покарання з випробуванням, з іспитовим строком на 1 (один) рік та покладено обов`язки, передбачені ч. 1 ст. 76 КК України.

Вирішена доля речових доказів відповідно до ст. 100 КПК України.

в с т а н о в и л а :

Згідно вироку Черкаського районного суду Черкаської області від04 жовтня 2024 року ОСОБА_11 визнаний винуватим та засуджений за те, що він, 01 липня 2020 року, близько 19-30 години, перебуваючи на території готельно - ресторанного комплексу «Селена», що знаходиться за адресою: с. Свидівок, вул. Дахнівська, 21, Черкаського району, Черкаської області, а саме на пірсі (понтоні), на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин з раніше йому знайомим ОСОБА_12 , діючи умисно та цілеспрямовано, маючи умисел направлений на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 , наніс останньому один удар кулаком правої руки в область голови зліва, а також удар ногою в область грудної клітки, від яких потерпілий ОСОБА_12 впав у воду. Після падіння у воду, підвівшись на пірс (понтон) ОСОБА_12 після чого ОСОБА_11 продовжуючи свій злочинний умисел направлений на нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_12 наніс останньому декілька ударів кулаками обох рук в область обличчя та декілька ударів ногами в область грудної клітки. Своїми умисними діями ОСОБА_11 спричинив ОСОБА_12 тілесні ушкодження у вигляді відкритого вдавленого багатоуламкового перелому передньої, внутрішньої та орбітальної ділянок правої гайморової пазухи з виникненням правобічного тотального гемосинусу (заповнення гайморової пазухи кров`ю), закритого перелому кісток носу зі зміщенням уламків, деформацією зовнішнього носу та гематомою носової переділки, перелому правої виличної кістки, перелому нижньої стінки правої орбіти із контузійним набряком сітківки та ретробульбарною емфіземою (вихід вільного повітря позаочну клітковину) правого ока, які згідно висновку експерта №02-01/786 від 27.08.2020 відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я, а також тілесні ушкодження у вигляді травми голови зі струсом головного мозку, забійною раною м`яких тканин правої підочної ділянки та численними забоями з саднами м`яких тканин голови, які згідно висновку експерта №02-01/786 від 27.08.2020 відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись з вироком суду, захисник ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 просив вирок суду скасувати, через неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та прийняти одне з рішень: кримінальне провадження закрити на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, а саме у зв`язку з тим, що після повідомлення особі про підозру закінчився строк досудового розслідування, визначений ст. 219 КПК України ; винести виправдувальний вирок, яким ОСОБА_11 визнати невинуватим у скоєнні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України та виправдати за відсутністю в його діях складу злочину; або призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Обґрунтовуючи свої вимоги посилається на те, що обвинувачення ОСОБА_13 , встановлене відповідно до вироку суду не знайшло свого підтвердження за результатами судового розгляду та є недоведеним.

Судом першої інстанції безпідставно були відхилені клопотання сторони захисту про призначення комісійної судово-медичної експертизи, так як висновок судово-медичної експертизи № 02-01/786 від 28.08.2020, яким встановлено наявність тілесних ушкоджень у ОСОБА_14 , є неналежним та недопустимим доказом.

У встановленому судом обвинуваченні зазначено, що вид та тяжкість тілесних ушкоджень потерпілого ОСОБА_12 визначено на підставі висновку експерта № 02-01/786 від 27.08.2020, однак такий висновок в матеріалах справи відсутній та прокурором до суду не подавався.

Експертом ОСОБА_15 висновок судово-медичної експертизи № 02-01/786 від 28.08.2020 ним було підготовлено на підставі медичних документів без безпосереднього дослідження потерпілого ОСОБА_12 , експертом не досліджувався диск до комп`ютерної томографії № 1066 від 02.07.2020.

Свідок ОСОБА_16 перебуває у родинних відносинах з потерпілим ОСОБА_12 , на момент події працював завідувачем одного з відділень та на даний час працює головним лікарем КП «Черкаська обласна лікарня», тобто має вплив на лікарів КП «Черкаська обласна лікарня», які проводили медичні дослідження ОСОБА_12 після події, яка сталася 01.07.2020, міг впливати на лікарів з метою фальсифікації медичних документів на користь потерпілого, а також міг впливати на судово-медичного експерта ОСОБА_17 , що могло негативно відобразитися на повноті та об`єктивності висновку експерта № 021-01/786 від 28.08.2020.

ОСОБА_18 заперечував спричинення внаслідок своїх дій потерпілому ОСОБА_19 тілесних ушкоджень у тому об`ємі, який встановлений у висновку експерта № 02-01/786 від 28.08.2020.

Показання свідків ОСОБА_20 та ОСОБА_21 є суперечливими, щодо часу конфлікту між ОСОБА_13 та ОСОБА_22 .

Протоколи слідчих експериментів за участі ОСОБА_20 , ОСОБА_14 , ОСОБА_21 є недопустимими доказами, оскільки під час проведення цих слідчих дій з кожним, решта учасників перебували неподалік.

Захисник ставить під сумнів, що свідок ОСОБА_20 взагалі перебував в означений час в комплексі «Селена».

Зазначає, що ОСОБА_13 діяв у межах необхідної самооборони, що виключає притягнення його до відповідальності за ч. 1 ст. 122 КК України.

02.07.2020 за заявою ОСОБА_13 розпочато досудове розслідування за фактом спричинення 01.07.2020 ОСОБА_22 тілесних ушкоджень ОСОБА_13 на території комплексу «Селена».

Судом першої інстанції необґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання сторони захисту про надання тимчасового доступу до матеріалів вказаного кримінального провадження, а саме висновку судово-медичної експертизи № 02-01/874, протоколів слідчих експериментів з ОСОБА_13 та свідком ОСОБА_23 від 11.08.2020, які мають істотне значення для ухвалення законного, обґрунтованого та справедливого рішення.

Зазначає, що наявні всі підстави для закриття кримінального провадження на підставі. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки станом на 03.03.2021 слідчий ОСОБА_24 перебував у відпустці і не мав повноважень вчиняти будь-які дії у кримінальному провадженні у зв`язку з чим постанова слідчого ОСОБА_25 про відновлення досудового розслідування від 03.03.2021 є незаконною.

Викладені у вироку висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, за наявності суперечливих доказів, у вироку не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, висновки суду містять істотні суперечності.

Судом неповно, необ`єктивно та вибірково відображено у вироку показання обвинуваченого ОСОБА_26 , потерпілого ОСОБА_14 , свідків, в тому об`ємі, що необхідні для підтвердження обвинувачення ОСОБА_26 сформованого органом досудового розслідування.

Вказує на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону при розгляді провадження, допущені судом а саме ст. 27, 107 КПК України.

08.12.2022 в судовому засіданні були допитані потерпілий ОСОБА_27 , свідки ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , та ОСОБА_30 . Через технічні проблеми відсутній запис судового засідання частини допиту свідка ОСОБА_21 ( у період з 20:20:14 по 20:28:17), а також відсутній запис судового засідання більшої частини допиту свідка ОСОБА_31 (у період з 20:29: по 20:42:00)

Зазначає про порушення територіальної підслідності , оскільки прокурором ОСОБА_32 постановою визначено територіальну підслідність за СВ Черкаського РУП ГУНП в Черкаській області, а фактично все досудове розслідування проводилося слідчими СУ ГУНП у Черкаській області.

Вирок суду ухвалений незаконним складу суду оскільки суддя ОСОБА_33 підлягав відводу від надої справи на підставі п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України.

Заслухавши доповідь судді, думки захисника ОСОБА_8 , який підтримав подану захисником ОСОБА_10 апеляційну скаргу, просив її задовольнити; думку прокурорів ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та представника потерпілого ОСОБА_9 , які заперечили проти задоволення апеляційної скарги захисника, просили вирок суду залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

23 червня 2025 року в судове засідання не з`явився захисник ОСОБА_10 , подавши чергове клопотання про відкладення апеляційного розгляду, обвинувачений ОСОБА_11 , який перебуває за межами території України, також не з`явився в судове засідання, не вийшовши на відеоконференцзв`язок для участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції.

Цього ж числа прокурор ОСОБА_7 та представник потерпілого ОСОБА_12 адвокат ОСОБА_9 відмовилися від поданих ними апеляційних скарг.

Враховуючи, що в матеріалах провадження відсутні апеляційні скарги, в яких порушується питання про погіршення становища обвинуваченого ОСОБА_11 , його участь під час апеляційного розгляду не є обов`язковою.

Враховуючи, що 23.07.2025 в судове засідання обвинувачений ОСОБА_11 та його захисник ОСОБА_10 не з`явилися, захисник подав чергове клопотання про відкладення апеляційного розгляду, станом на 01.07.2025 закінчуються строки давності притягнення ОСОБА_11 до кримінальної відповідальності, процесуальну поведінку сторони захисту протягом усього часу перебування кримінального провадження на розгляді як судом першої так і апеляційної інстанції, присутність в судовому засіданні призначеного ухвалою суду від 07.04.2025 захисника ОСОБА_8 , який був ознайомлений з матеріалами кримінального провадження, колегія суддів вважає за можливе провести апеляційний розгляд у відсутність захисника ОСОБА_10 та обвинуваченого ОСОБА_11 , участь якого відповідно до ч. 4 ст. 401, ч. 4 ст. 405 КПК України не є обов`язковою. Зазначену поведінку сторони захисту, колегія суддів вважає намаганням затягнути судовий розгляд з метою уникнення ОСОБА_11 відповідальності.

Відповідно до ст. 370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим та вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом, згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення по даному кримінальному провадженню вказані вимоги закону були дотримані в повній мірі.

Так, висновок суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, відповідає фактичним обставинам справи, які встановлені з врахуванням дійсних обставин події та ґрунтується на зібраних у справі доказах, які детально досліджені в судовому засіданні в їх сукупності та взаємозв`язку, та їм дана правильна юридична оцінка, з чим погоджується і колегія суддів.

Дії ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, як умисне нанесення середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я - судом кваліфіковано вірно, з чим погоджується і колегія суддів.

Як свідчать матеріали кримінального провадження, судом першої інстанції досліджено всі ті обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, а тому посилання в апеляційній скарзі захисника на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та недостатність доказів для доведення винуватості ОСОБА_34 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, є безпідставними.

Обвинувачений ОСОБА_11 своєї винуватості у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не визнав.

Незважаючи на невизнання ОСОБА_11 своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, його вина доведена доказами, які безпосередньо досліджені судом першої інстанції, зокрема:

- показаннями потерпілого ОСОБА_12 , даними суду першої інстанції про те, що влітку 2020 року близько 19-ї години, приїхав до пірсу в комплексі «Селена», щоб покататися на водному мотоциклі, підійшовши до нього почав знімати тент. В цей час на водному мотоциклі на пірс заїхав ОСОБА_11 , з яким вони раніше товаришували, зліз з водного мотоцикла, почав нецензурно висловлюватися в його сторону та швидко підійшов до нього. Він виставив руку, щоб його зупинити та ОСОБА_11 відразу наніс йому декілька удари в область голови рукою та ногою по тулубу, від ударів він впав у воду, намагався вилізти на пірс, а ОСОБА_11 продовжував завдавати удари. Потім прибіг його водій ОСОБА_35 та почав тримати ОСОБА_11 . На цьому бійка припинилася, ОСОБА_11 пішов, а він викликав правоохоронні органи. Від ударів ОСОБА_11 була сильна і різка біль, було багато крові, розсічена шкіра під оком, з рани виходило повітря. Про дану подію та свої ушкодження він повідомив, ОСОБА_36 , який працює лікарем, останній порадив їхати до лікарні. Водій відразу відвіз в лікарню, де його оглянули, зробили КТ, надали необхідну медичну допомогу.

- показаннями свідка ОСОБА_20 , даними суду першої інстанції про те, що він, влітку 2020 року у вечері, перебував в комплексі «Селена» та був свідком конфлікту на пірсі де паркуються водні мотоцикли. Там була бійка між двома чоловіками, яких він знає наглядно. Бачив, як потерпілий ОСОБА_12 виставив руку в напрямку обвинуваченого ОСОБА_11 , який до нього наближався. ОСОБА_11 почав наносити удари ОСОБА_12 і той упав у воду, коли вилазив з води, обвинувачений продовжував наносити удари. В цей час якийсь хлопець намагався тримати обвинуваченого, але останній вирвався і знову наніс удари потерпілому, який виліз з води. Хлопець, який намагався втримати ОСОБА_37 знову спробував його відтягнути. Після того, бійка припинилася, на обличчі ОСОБА_12 бачив кров. ОСОБА_12 ударів обвинуваченому не наносив, активних дій ніяких не вчиняв.

- показаннями свідка ОСОБА_16 даними суду першої інстанції про те, що влітку 2020 року йому зателефонував його родич ОСОБА_12 попросив приїхати до комплексу «Селена». Коли він туди приїхав, то побачив, що ОСОБА_12 побитий, обличчя в крові. Вони з потерпілим поїхали до лікарні, де ОСОБА_12 надали першу медичну допомогу, зробили КТ. У ОСОБА_12 були синці на обличчі, одне око було повністю закрите. Він пам`ятає, що у ОСОБА_12 був перелом кісток орбіти, перелом носа. ОСОБА_12 йому розповів, що його побив ОСОБА_11 . Також пояснив, що на той час він працював завідувачем урологічного відділення Черкаської обласної лікарні.

Також судом першої інстанції співставлено, проаналізовано і покладено в основу обвинувального вироку докази, зокрема:

- протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 01.07.2020 в якому зафіксовано, що ОСОБА_12 вказує на спричинення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_38 ;

- протокол огляду місця події від 01.07.2020, в якому зафіксовано місце вчинення кримінального правопорушення;

- протокол комп`ютерної томографії від 02.07.2020 з електронним носієм, де зазначено, що під час обстеження 02.07.2020 року в ОСОБА_12 вбачається вдавлений багатоуламковий перелом передньої, внутрішньої та орбітальної ділянок правої гайморової пазухи із зміщенням уламків, перелом медіальної стінки правої гайморової пазухи, перелом нижньої стінки орбіти, перелом кісток носа. Правобічний в/щелепний гемосинусіт. Ретробульбарна емфізема справа;

- виписка із медичної карки стаціонарного хворого №5167 від 17.07.2020 в якій зазначено діагноз ОСОБА_12 та призначене йому лікування;

- акт хіміко токсилогічного дослідження №652 від 01.07.2020 ОСОБА_12 станом на 02.07.2020 року в крові етиловий спирт не виявлено;

- рентген знімок №5012 від 01.07.2020;

- два фотознімки потерпілого ОСОБА_12 ;

- висновок експерта №02-01/786 від 28.08.2020, з якого слідує, що у ОСОБА_12 наявні тілесні ушкодження у вигляді відкритого вдавленого багатоуламкового перелому передньої, внутрішньої та орбітальної ділянок правої гайморової пазухи з виникненням правобічного тотального гемосинусу (заповнення гайморової пазухи кров`ю), закритого перелому кісток носу зі зміщенням уламків, деформацією зовнішнього носу та гематомою носової переділки, перелому правої виличної кістки, перелому нижньої стінки правої орбіти із контузійним набряком сітківки та ретробульбарною емфіземою (вихід вільного повітря позаочну клітковину) правого ока, які відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинили тривалий розлад здоров`я, а також тілесні ушкодження у вигляді травми голови зі струсом головного мозку, забійною раною м`яких тканин правої підочної ділянки та численними забоями з саднами м`яких тканин голови, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я;

- протокол слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_12 від 14.09.2020 в ході якого останній на місці події відтворив механізм нанесення йому тілесних ушкоджень ОСОБА_11 ;

- протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_20 від 14.09.2020, який на місці події показав, як відбувалася бійка між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ;

- висновок експерта №02-01/967 від 29.10.2020, згідно якого тілесні ушкодження у ОСОБА_12 , які відмічені у висновку експерта №02-01/786 від 28.08.2020, могли виникнути за обставин вказаних під час слідчих експериментів з ОСОБА_12 , ОСОБА_20 ;

- висновок експерта №02-01/46 від 20.01.2021, згідно якого тілесні ушкодження у ОСОБА_12 , які відмічені у висновку експерта №02-01/786 від 28.08.2020 не могли виникнути за обставин вказаних під час слідчого експерименту за участі ОСОБА_11 .

Допитаний судом першої інстанції експерт ОСОБА_39 пояснив, що 28.08.2020 року ним був складений висновок №02-01/786 від 28.08.2020, для проведення експертизи, йому були надані: акт №652 хіміко-токсилогічного дослідження, протокол КТ №1066 та диск, виписка з медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_12 . Оглядати самого потерпілого необхідності не було, так як надана медична документація давала змогу в повній мірі провести експертне дослідження, щодо поставлених слідчим питань.

Оцінюючи покази потерпілого, свідків, експерта, а також докази на які маються посилання у вироку суду в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність в діях ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, - умисному нанесенні середньої тяжкості тілесних ушкоджень, тобто умисному ушкодженні, яке не є небезпечним для життя і не потягло за собою наслідків, передбачених у ст. 121 КК України, але таке, що спричинило тривалий розлад здоров`я, оскільки вони знаходяться у об`єктивному взаємозв`язку з іншими матеріалами справи, які були досліджені судом, нічим не спростовані та доповнюються іншими доказами.

Тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про винуватість ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а доводи сторони захисту щодо відсутності доказів доведення винуватості обвинуваченого є необґрунтованими та спростовуються вищенаведеними доказами.

Як свідчать матеріали кримінальної провадження, судом першої інстанції досліджено всі ті обставини, які мали значення для прийняття рішення у справі, а тому посилання в апеляційній скарзі захисника на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи та недостатність доказів для доведення наявності в діях обвинуваченого ОСОБА_11 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, є безпідставними.

Невизнання винуватості обвинуваченим ОСОБА_11 та доводи його захисника щодо недоведеності вини обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, суд першої інстанції оцінив як обраний спосіб захисту обвинуваченого та намагання уникнути кримінальної відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення, така позиція обвинуваченого спростовується дослідженими у судовому засіданні доказами, достовірність яких сумнівів не викликає, з чим погоджується і колегія суддів.

Судом першої інстанції взято до уваги показання свідка ОСОБА_16 , не зважаючи на наявні родинні відносини з потерпілим, оскільки свідок безпосереднім очевидцем події не був, його пояснення стосувалися лише наявних тілесних ушкоджень у потерпілого і повністю узгоджуються з дослідженими судом письмовими доказами, щодо стану потерпілого після бійки з обвинуваченим, з чим погоджується і колегія суддів.

Доводи захисника про те, що свідок ОСОБА_16 через зайняття керівних посад в КП «Черкаська обласна лікарня» мав вплив на лікарів КП «Черкаська обласна лікарня», які проводили медичні дослідження ОСОБА_12 після події з метою фальсифікації медичних документів на користь потерпілого ОСОБА_12 колегія суддів вважає надуманими, оскільки жодними належними та допустимими доказами не підтверджені. Матеріли справи не містять даних, які б свідчили про те, що сторона захисту зверталася до правоохоронних органів з відповідними заявами про фальсифікацію лікарями проведених медичних досліджень потерпілого ОСОБА_12 .

Колегія суддів погоджується з критичною оцінкою судом першої інстанції показань свідків ОСОБА_40 та ОСОБА_41 , оскільки ОСОБА_42 є працівником ОСОБА_12 та може перебувати у нього в певній фінансовій залежності, а ОСОБА_43 є близьким родичем (батьком дружини) обвинуваченого ОСОБА_11 та може в своїх показах бути обмеженим певними родинними обов`язками, а тому з метою повної об`єктивності суд їх до уваги не прийняв.

Враховуючи, що свідок ОСОБА_42 є працівником ОСОБА_12 та може перебувати в нього в певній фінансовій залежності, суд першої інстанції обґрунтовано визнав неналежним доказом протокол слідчого експерименту за участю свідка ОСОБА_40 від 14.09.2020, який на місці події показав, як відбувалася бійка між ОСОБА_11 та ОСОБА_12 .

Також судом першої інстанції не взято до уваги слідчий експеримент проведений за участі ОСОБА_11 в ході якого він показав свою версію розвитку бійки з ОСОБА_12 , оскільки відповідно до висновку експерта №02-01/46 від 19.01.2021, всі тілесні ушкодження виявлені у ОСОБА_12 та відмічені у висновку експерта №02-01/786 від 28.08.2020, не могли виникнути за обставин, вказаних в протоколі проведення слідчого експерименту від 12.01.2021 за участі ОСОБА_11 .

Судом першої інстанції не прийнято до уваги поданий стороною захисту висновок судово - медичної експертизи № 03 3-3-2021 від 16.02.2021, оскільки він не містить даних, які б ставили під сумнів отримання ОСОБА_12 тілесних ушкоджень за обставин встановлених в ході судового розгляду. Крім того, потерпіла сторона, суду пояснила, що про проведення даного експертного дослідження потерпілий ОСОБА_12 не повідомлявся, експертами не оглядався, жодної медичної документації не надавав.

Обставин, які б викликали сумніви у правильності висновку експертизи № 02-01/786 від 28.08.2020 р., проведеної під час досудового розслідування та ґрунтувались на досліджених та наявних у матеріалах кримінального провадження доказах, окрім незгоди з їх підсумками у вказаному висновку не наведено, з такими твердженнями суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Судом першої інстанції не взято до уваги заперечення обвинуваченим ОСОБА_11 механізму нанесення потерпілому ОСОБА_12 тілесних ушкоджень, оскільки вони є суперечливими, такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами, не відповідають фактичним обставинам справи, спростовуються об`єктивними доказами у справі, є способом захисту обвинуваченого та мають мету переконати суд у непричетності обвинуваченого до скоєного злочину та уникнення ним кримінальної відповідальності за скоєне.

Версія обвинуваченого ОСОБА_11 про нанесення потерпілому ОСОБА_12 лише одного удару під час відштовхування суперечить матеріалам кримінального провадження та спростовується як показаннями потерпілого ОСОБА_12 , свідка ОСОБА_20 , виявленими у потерпілого тілесними ушкодженнями, так і висновком експерта №02-01/46 від 20.01.2021, згідно якого тілесні ушкодження у ОСОБА_12 які відмічені у висновку експерта №02-01/786 від 28.08.2020 не могли виникнути за обставин вказаних під час слідчого експерименту за участі ОСОБА_11 .

За результатами апеляційного розгляду встановлено, що показання потерпілого ОСОБА_12 , в яких він вказав на обставини спричинення йому обвинуваченим ОСОБА_11 тілесних ушкоджень 01.07.2020 є логічними, чіткими, послідовними та узгоджуються з показаннями свідка ОСОБА_20 , висновками експертів та протоколами слідчих експериментів з відеозаписами до них за участі потерпілого ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_20 , які відтворили обставини заподіяння тілесних ушкоджень потерпілому ОСОБА_12 , та підтверджують винуватість ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, тому суд першої інстанції, давши їм відповідну оцінку, обґрунтовано поклав в основу вироку, як такі, що відповідають критеріям ст. 85,86 КПК України.

Показання потерпілого та допитаного в ході судового розгляду свідка вірно відображені у вироку, що в сукупності надали суду першої інстанції можливість відтворити реальну картину подій, що відбулися між потерпілим та обвинуваченим, і в свою чергу викривають протиправні дії обвинуваченого, а тому судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги та покладено в основу вироку показання свідка ОСОБА_20 .

Доводи захисника ОСОБА_10 про те, що судово-медична експертиза № 02-01/786 від 28.08.2020 року є неналежним та недопустимим доказом, оскільки судово-медичним експертом не було досліджено даних інструментальних досліджень, які проводилися потерпілому ОСОБА_12 є безпідставними.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Зокрема, згідно зі ст. 85 КПК України, належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 86 КПК України, доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом.

Відповідно до ч. ч. 1, 6 статті 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків.

Приведенні у кримінальному провадженні висновки судової експертизи складені судовим експертом, який був попереджений про кримінальну відповідальність ст. 384, 385 КК України. Зазначені висновки експерта не викликають сумнівів щодо достовірності їх результатів, тому суд першої інстанції визнав їх належними і допустимими доказами, оскільки останні відповідають вимогам КПК України, а безпосередньо порушень вимог статей 87, 101-102 КПК України, судом не встановлено та учасниками судового провадження не доведено. Під час проведення експертиз були додержані всі вимоги закону, дотримані права учасників процесу, а сам висновок експерта достатньо мотивований. Проаналізувавши зміст висновків експерта та співставивши їх з показаннями потерпілого, свідка та з фактичними даними, що містяться в інших матеріалах, суд першої інстанції дійшов висновку про їх належність, допустимість та достовірність їх результатів.

Як вбачається з матеріалів справи експерт при проведені експертизи № 02-01/786 від 28.08.2020 був попереджений про кримінальну відповідальність, про що свідчить його підпис в експертному дослідженні.

Відповідно до ч. 3 ст. 101 КПК України висновок експерта повинен ґрунтуватися на відомостях, які експерт сприймав безпосередньо або вони стали йому відомі під час дослідження матеріалів, що були надані для проведення дослідження. Експерт дає висновок від свого імені і несе за нього особисту відповідальність.

З висновку експерта № 02-01/786 від 28.08.2020 вбачається, що він проведений на підставі медичної карти стаціонарного хворого № 5176, протоколу комп`ютерної томографії № 1066 на ім`я ОСОБА_12 від 02.07.2020. Експертом ОСОБА_15 викладено опис тілесних ушкоджень, ступінь їх тяжкості та характер утворення.

Під час судового розгляду був допитаний експерт ОСОБА_15 , який підтримав складений ним висновок, а також надав пояснення щодо характеру утворення тілесних ушкоджень потерпілого. Учасники судового провадження не були обмежені у праві задавати питання експерту для з`ясування тих чи інших обставин.

В ході збирання доказів на виконання приписів ч. 2 ст. 242 КПК України щодо обов`язковості проведення експертизи на предмет встановлення тяжкості та характеру тілесних ушкоджень стороною обвинувачення було забезпечено проведення судово-медичної експертизи для встановлення тяжкості завданих тілесних ушкоджень.

Враховуючи, що зазначена експертиза проведено особою, яка володіє спеціальними знаннями, має право відповідно до Закону України «Про судову експертизу» на проведення експертизи та попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок, об`єктивних підстав не довіряти результатам експертизи та вважати її висновки недостовірними у апеляційного суду не має.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 101 КПК висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень та зроблені за їх результатами висновки, обґрунтовані відповіді на запитання, поставлені особою, яка залучила експерта, або слідчим суддею чи судом, що доручив проведення експертизи.

Зміст оцінки цього джерела доказів полягає у визначенні його допустимості для використання у кримінальному провадженні та повноти і достовірності викладених у ньому відомостей.

Зі змісту статей 242,245 КПК України вбачається, що експертиза проводиться лише за дорученням сторін кримінального провадження; слідчого судді за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 Кодексу. Для залучення експерта прокурор або слідчий у порядку, визначеному ст. 242, 245 КПК України, звертаються до слідчого судді з клопотанням про проведення експертизи. Зазначені положення КПК України в даному кримінальному провадженні, на думку колегії суддів були дотримані. Висновки експерта відповідають також вимогам до їх змісту, передбаченим ч. 1 ст. 102 КПК у частині обов`язковості зазначення коли, де, ким (імені, освіти, спеціальності, свідоцтва про присвоєння кваліфікації судового експерта, стажу експертної роботи, наукового ступеню, вченого звання, посади експерта) та на якій підставі була проведена експертиза; місця і часу проведення експертизи; хто був присутній при проведенні експертизи; переліку питань, що були поставлені експертові; опису отриманих експертом матеріалів та які матеріали були використані експертом; докладного опису проведених досліджень, у тому числі методів, застосованих у дослідженні, отриманих результатів та їх експертної оцінки; обґрунтованих відповідей на кожне поставлене питання.

За наявності сумнівів щодо достовірності медичних документів, які були об`єктом експертного дослідження, сторона захисту, реалізуючи закріплені у статтях 22, 26 КПК України принципи змагальності й диспозитивності, на стадії дослідження висновку експерта мала процесуальну можливість клопотати про надання відповідних документів, про призначення повторної або додаткової експертизи.

Реалізуючи своє право, захисником ОСОБА_10 було заявлено клопотання про призначення комісійної судово-медичної експертизи, враховуючи висновки викладені у висновку судово-медичної (комісійної) експертизи за матеріалами кримінального провадження № 033-3-2021 від 16.02.2021.

Розглянувши вказане клопотання, ухвалою суду від 13.06.2024 в його задоволенні було відмовлено, оскільки питання, які сторона захисту просить поставити на вирішення комісійної експертизи пов`язані із з`ясуванням обставин механізму отримання потерпілим тілесних ушкоджень, перебування потерпілого в стані алкогольного сп`яніння, особистого огляду потерпілого. Поданий стороною захисту висновок експертів № 033-3-2021 від 16.02.2021 даних, які б ставили під сумнів отримання ОСОБА_12 тілесних ушкоджень чи отримання їх за інших обставин не містить. Обставин, які б викликали сумніви у правильності висновку експерта, проведеної під час досудового розслідування та ґрунтувалися на досліджених та наявних у матеріалах кримінального провадження доказах, окрім незгоди з їх підсумками не наведено. При цьому в судовому засіданні був допитаний експерт ОСОБА_15 , який підтримав свій висновок та надав пояснення щодо характеру утворення тілесних ушкоджень.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_10 про проведення у справі комісійної судово-медичної експертизи.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_10 ставить під сумнів показання свідка ОСОБА_20 , оскільки останні, на його думку, не був очевидцем конфлікту між ОСОБА_44 та ОСОБА_45 , так як не зміг сказати скільки ударів та в які частини тіла наносив удари ОСОБА_13 та показав, що конфлікт тривав 2-3 хвилини.

У колегії суддів показання свідка ОСОБА_20 сумнівів не викликають, оскільки вони узгоджуються з показаннями потерпілого та висновком експерта. Те, що свідок ОСОБА_46 не пам`ятає кількість ударів, в які частини тіла їх наносив ОСОБА_18 ,часовий проміжок тривалості конфлікту , 2-3 хвилини, пов`язано з відстанню на якій перебував свідок, інший пірс, тривалістю часу між подіями, 01.07.2020 та його допитом, 08.12.2022, тобто з часу подій до його допиту пройшло майже два з половиною роки, а щодо часу тривалості конфлікту, то у кожної людини своє сприйняття часових меж. При цьому під час проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_20 , останній детально розповів про обставини конфлікту, які сприймав особисто.

Також захисник зазначає, що при проведенні слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_20 , неподалік від нього перебували потерпілий ОСОБА_12 та свідок ОСОБА_28 , що вплинуло на об`єктивність наданих свідком свідчень, а тому протоколи слідчих експериментів за їх участі є недопустимими доказами, такі посилання колегія суддів вважає безпідставними.

З матеріалів кримінального провадження, протоколу проведення слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_20 вбачається, що при проведенні слідчої дії були присутні свідок, спеціаліст та інша особа, про присутність потерпілого ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_21 при вказаній слідчій дії матеріали провадження відомостей не містять.

Разом з тим слідчий експеримент за участі свідка ОСОБА_20 був проведений після проведення слідчих експериментів за участі потерпілого ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_21 , в ході якого свідок показав про конфлікт між ОСОБА_44 та ОСОБА_45 та про нанесення ударів кулаками ОСОБА_44 в обличчя та ногами по тілу потерпілого ОСОБА_47 . Слід зауважити, що свідок ОСОБА_20 був безпосереднім очевидцем подій, які відбулися 01.07.2020 між обвинуваченим ОСОБА_44 та потерпілим ОСОБА_45 , йому відомі обставини спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, тому стверджувати, що свідок надав необ`єктивні свідчення підстави відсутні.

Більш того стороною захисту не вказано яким чином присутність свідка ОСОБА_21 та потерпілого ОСОБА_12 при проведенні слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_20 вплинуло на об`єктивність його показань та подальше встановлення фактичних обставин кримінального провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 240 КПК з метою перевірки і уточнення відомостей, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, слідчий, прокурор має право провести слідчий експеримент шляхом відтворення дій, обстановки, обставин певної події, проведення необхідних дослідів чи випробувань.

До участі у слідчому експерименті можуть бути залучені підозрюваний, потерпілий, свідок, захисник, представник.

Тобто у такий спосіб як проведення слідчого експерименту слідчий, прокурор має змогу з`ясувати, зокрема, механізм подій, що відбувалися, в цілому або окремих їх деталей, підтвердити або спростувати можливості існування якогось явища, з`ясувати механізм утворення слідів і таке інше.

Під час слідчого експерименту слідчий, прокурор не допитує особу, а лише перевіряє або уточнює певні відомості, які мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, тому зафіксовані в документі (протоколі) результати слідчого експерименту не є тотожними наданим слідчому, прокурору показанням, про які йдеться у частинах 1 та 4 ст. 95 КПК України.

Як вбачається з протоколу проведення слідчого експерименту за участі потерпілого ОСОБА_12 від 14 вересня 2020 року у цій слідчій дії брали участь потерпілий ОСОБА_12 , представник потерпілого ОСОБА_9 , спеціаліст ОСОБА_48 , інша особа ОСОБА_49 (т. 1 а.м. 139-157), з протоколу проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_40 від 14 вересня 2020 року у цій слідчій дії брали участь свідок ОСОБА_42 , спеціаліст ОСОБА_48 , інша особа ОСОБА_49 (т. 1 а.м. 158-175), з протоколу проведення слідчого експерименту за участі свідка ОСОБА_20 від 14 вересня 2020 року у цій слідчій дії брали участь свідок ОСОБА_20 , спеціаліст ОСОБА_48 , інша особа ОСОБА_49 (т. 1 а.м. 176-190), так і з відеозаписів до них, потерпілий і свідки своїми діями відтворювали обставини події злочину.

Слідчий експеримент проводився при відеофіксації вказаних слідчих (розшукових) дій. Складені за результатами проведених слідчих експериментів протоколи підписані усіма учасниками цих слідчих (розшукових) дій без будь-яких заяв чи зауважень.

Протоколи слідчих експериментів за участі потерпілого ОСОБА_12 та свідка ОСОБА_20 відповідають вимогам кримінального процесуального закону, зокрема ст. 104 КПК України, а самі слідчі дії проведено за правилами, передбаченими ст. 240 КПК України.

Доводи апелянта про не нанесення обвинуваченим потерпілому тілесних ушкоджень, є неприйнятними, оскільки версія обвинуваченого про те, що він його відштовхнув і відмахуючись від потерпілого наніс йому удар правою рукою в область обличчя, в результаті чого потерпілий впав і скоріше за все вдарився об водний мотоцикл спростовується як показаннями самого потерпілого, так і в сукупності показаннями свідків, протоколами слідчих експериментів за участі потерпілого та свідка ОСОБА_20 , висновками експерта № 02-01/7869 від 28.08.2020, № 02-01/967 від 15.10.2020, згідно якого тілесні ушкодження, виявлені у ОСОБА_12 , могли виникнути за обставин, вказаних в протоколах слідчих експериментів за участю потерпілого та свідка ОСОБА_20 від 14.09.2020.

З показань обвинуваченого, потерпілого та свідків вбачається, що провокатором конфлікту був саме обвинувачений, саме він першим нецензурно висловився в бік потерпілого, першим почав наносити удари потерпілому, навіть після того, яв свідок ОСОБА_50 намагався його зупинити, він продовжив наносити удари. Лише після другої спроби ОСОБА_40 відтягнути ОСОБА_11 , останній заспокоївся.

Доводи апелянта про про необґрунтованість покладення в основу вироку показань свідка ОСОБА_20 є безпідставними, оскільки ОСОБА_20 попереджався про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань, його показання не суперечать іншим зібраним доказам та є конкретними, підстав не довіряти свідку не було, а його показання на підставі ст. 84 КПК є процесуальними джерелами доказів. Крім того його показання узгоджуються з іншими доказами, зокрема з об`єктивними даними (висновок судово-медичного експерта), що підтверджують наявність у потерпілого тілесних ушкоджень, які виникли у зазначений ним час.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи сторони захисту про те, що показання обвинуваченого ОСОБА_11 , потерпілого ОСОБА_12 та свідків, зазначені у вироку, не відповідають показанням, які вони надавали в судовому засіданні.

Як убачається з матеріалів провадження, висновок про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, суд першої інстанції обґрунтував, зокрема, показаннями, наданими в суді свідка ОСОБА_20 .

Зміст технічних записів судових засідань свідчить про те, що показання

вказаного свідка викладено в оскарженому судовому рішенні з достатньою

повнотою, без зайвої деталізації, відображено сутнісну (змістовну) складову

показань, що має значення для встановлення судом обставин, які підлягають

доказуванню в кримінальному провадження за приписами ст. 91 КПК.

Водночас положеннями КПК не передбачено обов`язку суду дослівно викладати показання свідків, таке джерело доказів відображається судом у тому обсязі, який необхідний для встановлення істини у кримінальному провадженні, що і було зроблено в цьому випадку.

Колегія суддів критично відноситься до доводів захисника ОСОБА_10 про те, що обвинувачений, спричиняючи ОСОБА_12 тілесні ушкодження, діяв у стані необхідної оборони.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 КК України необхідною обороною визнаються дії, вчинені з метою захисту охоронюваних законом прав та інтересів особи, яка захищається, або іншої особи, а також суспільних інтересів та інтересів держави від суспільно небезпечного посягання шляхом заподіяння тому, хто посягає, шкоди, необхідної і достатньої в даній обстановці для негайного відвернення чи припинення посягання, якщо при цьому не було допущено перевищення меж необхідної оборони.

Як зазначено у правових висновках Верховного Суду України (справи № 5-31кс14, 5-125кс15), виходячи із законодавчого визначення необхідної оборони у ч. 1 ст. 36 КК, її сутність полягає у правомірному заподіянні шкоди особі, яка здійснює суспільно небезпечне посягання, особою, яка реалізує своє право на захист інтересів, що охороняються законом. Дії по зупиненню суспільно небезпечного посягання вважаються правомірними, якщо вони зумовлені потребою негайного відвернення чи припинення посягання. Намір захистити особисті чи суспільні інтереси від злочинного посягання є визначальним мотивом у разі необхідної оборони.

На думку колегії суддів відсутні підстави для визнання того, що обвинувачений ОСОБА_11 перебував в стані необхідної оборони, оскільки останній, висловлюючись на адресу потерпілого нецензурними словами, сам спровокував конфлікт, перший наніс декілька ударів в область голови, заподіявши потерпілому тілесні ушкодження на голові, докази злочинного посягання з боку потерпілого від якого слід було б захищатися обвинуваченому - відсутні.

Твердження захисника ОСОБА_10 про те, що судом першої інстанції не перевірено належним чином обставини, що вказували на те, що окремі тілесні ушкодження потерпілий ОСОБА_27 міг отримати внаслідок падіння з висоти власного росту, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки згідно висновку експерта № 02-01/786 від 28.08.2020 виявлені тілесні ушкодження у ОСОБА_14 не характерні для таких, що виникають від падіння з положення стоячи з наступним ударом тупий предмет або поверхню (підлогу, каміння тощо). Не виключається можливість виникнення тілесних ушкоджень у ОСОБА_12 від ударів ногами чи руками.

Доводи сторони захисту про неналежний стан звукозапису допиту свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_20 які були допитані судом першої інстанції 08.12.2022, як підстави для скасування судового рішення колегія суддів вважає неприйнятними, з огляду на таке.

Так, частиною 4 ст. 107 КПК України передбачено, що фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді під час судового провадження є обов`язковим, крім випадків, визначених у цій нормі (у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб).

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 412 КПК України судове рішення підлягає скасуванню якщо не виконано вимоги про фіксування судового провадження за допомогою технічних засобів фіксування кримінального провадження в суді першої або апеляційної інстанції, тобто є однією з підстав, за наявності якої судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню внаслідок істотного порушення вимог кримінального процесуального закону.

Разом із тим колегія суддів звертає увагу на те, що згідно зі ст. 412 КПК України невід`ємною властивістю поняття «істотність порушення вимог кримінального процесуального закону» є його здатність перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення.

Отже, системно-структурний аналіз зазначених норм КПК України свідчить, що для з`ясування питання про те, як неякісне фіксування судового провадження за допомогою технічних засобів вплинуло на законність ухваленого судом рішення, необхідно виходити з рівня істотності відхилень від вимог норми кримінального процесуального права.

Під час апеляційної перевірки встановлена наявність технічного носія звуко-, відеозапису судового засідання від 08.12.2022, як того вимагає Закон, однак, на переконання колегії суддів, неякісний звукозапис в деяких місцях окремого судового засідання не є безумовною підставою для скасування судового рішення.

Колегія суддів зауважує, що при вирішенні питання про те, чи було порушення повноти фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу істотним і таким, що може потягнути за собою наслідки, визначені п. 7 ч. 2 ст.412 КПК України, необхідно зважати на обсяг інформації, відсутньої на технічному носії, та значимість тих процесуальних дій, які проводились у судовому засіданні і мали стати «інформативною основою» ухваленого судового рішення, але інформація про них виявилась відсутньою на технічному носії. Позаяк апеляційна скарга в цій частині не містить переконливих доводів про те, яким чином зазначене вплинуло на законність та обґрунтованість судового рішення.

Зміст технічних записів судових засідань свідчить про те, що хоча показання свідків ОСОБА_21 та ОСОБА_20 зафіксовано частково, але розібрати які покази вони давали суду можливо, головуючий та інші учасники з метою уточнення їх показів неодноразово перепитували даних свідків, їх показання викладено в оскарженому судовому рішенні з достатньою повнотою, без зайвої деталізації, відображено сутнісну (змістовну) складову показань, що має значення для встановлення судом обставин, які підлягають доказуванню в кримінальному провадженні за приписами ст. 91 КПК.

Крім того показання свідка ОСОБА_21 не були взяті до уваги судом першої інстанції.

Вимоги захисника ОСОБА_10 про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України є неприйнятними та до задоволення не підлягають.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що захисником ОСОБА_10 неодноразово заявлялися клопотання про закриття даного провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, двічі задовольнялося судом першої інстанції відповідними ухвалами та за результатами апеляційного розгляду ухвали суду першої інстанції були скасовані, оскільки підстави для закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_11 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України відсутні.

Порушення правил територіальної підслідності за результатами апеляційного розгляду не встановлено.

Доводи захисника ОСОБА_10 про скасування вироку суду з підстав ухвалення його незаконним складом суду, оскільки на його думку, суддя ОСОБА_1 підлягав відводу від розгляду даного провадження на підставі п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, є необґрунтованими.

Обґрунтовуючи свої доводи захисник вказує на те, що суддя ОСОБА_1 є третім суддею Черкаського районного суду Черкаської області, якому на розгляд надійшла дана справа. Ним двічі заявлялись клопотання про закриття кримінального провадження щодо ОСОБА_26 на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України, які ухвалами Черкаського районного суду Черкаської області від 10.01.2022 та від 27.05.2022 були задоволені та кримінальне провадження закрито. Разом з тим зазначені ухвали були скасовані ухвалами Черкаського апеляційного суду від 24.03.2022 та від 22.09.2022 відповідно, з призначенням нового розгляду у суді першої інстанції, оскільки підстави для закриття провадження відсутні. Суддею ОСОБА_1 , ухвалою від 25.10.2025 відмовлено у задоволенні клопотання про закриття кримінального провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Колегія суддів вважає, що обґрунтування для відводу судді ОСОБА_1 , викладені захисником ОСОБА_10 не є такими, що в розумінні положень п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України, слугують підставами для відводу судді. Фактично його обґрунтування зводиться до незгоди з прийнятим суддею ОСОБА_1 рішення, що не може свідчити про його упередженість або небезсторонність.

В апеляційній скарзі, захисник ОСОБА_10 посилається на те, що у вироку суду наявні посилання на неіснуючий висновок експерта № 02-01/786 від 27.08.2020, з такими доводами колегія суддів не погоджується, оскільки такий висновок експерта наявний в матеріалах провадження, а невірно зазначення його дати 27.08.2020, а не 28.08.2020 є технічною опискою і жодним чином не ставить під сумнів викладені в ньому висновки.

Стандарт доведення винуватості поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкримінований злочин був вчинений і обвинувачений є винним у вчиненні цього злочину. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння: як тих, що утворюють об`єктивну сторону діяння, так і тих, що визначають його суб`єктивну сторону.

Зазначені вимоги судом першої інстанції виконано у повному обсязі.

Оцінюючи зібрані в справі докази в їх сукупності колегія суддів вважає, що обвинувачення, пред`явлене ОСОБА_11 , доведене.

При дослідженні доказів, суд першої інстанції дотримався вимог ст.94 КПК України, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості та достовірності та прийшов до обґрунтованого висновку, що докази в своїй сукупності поза розумним сумнівом доводять винуватість ОСОБА_11 в спричиненні потерпілому ОСОБА_12 умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, що спричинило тривалий розлад здоров`я.

Таким чином у вироку суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 3 ст. 374 КПК України наведено докази, на яких ґрунтується висновок суду про доведеність винуватості ОСОБА_11 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, які суд дослідив та оцінив з дотриманням положень статей 85, 86, 88, 94 КПК України. В основу обвинувального вироку покладено виключно ті докази, що не викликають сумнівів у їх достовірності.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника ОСОБА_10 та скасування вироку суду, який є законним, обґрунтованим і вмотивованим, та винести виправдувальний вирок, яким ОСОБА_11 визнати невинуватим та виправдати у зв`язку з відсутністю в його діях складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України. За наслідками апеляційного розгляду, суд апеляційної інстанції відповідно до повноважень по розгляду апеляційної скарги, визначених ч. 1 ст. 407 КПК України, та положень ст. 417 цього кодексу, позбавлений процесуальної можливості скасувати вирок суду першої інстанції та ухвалити ухвалу, якою особу виправдати. Підстави для закриття провадження у даній справі відповідно до вимог п.1,2 3 ч. 1 ст. 284 КПК України відсутні.

Перевіривши доводи апеляційної скарги захисника про наявність підстав для скасування вироку у зв`язку невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, колегія суддів вважає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Відповідно до положень, передбачених ч.1 ст. 411 КПК України, судове рішення вважається таким, що не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження, якщо: висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду; суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки; за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші; висновки суду, викладені у судовому рішенні, містять істотні суперечності.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції повністю підтверджуються дослідженими доказами та доводять винуватість обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, а апелянтом не наведено жодної, з передбачених наведеною вище статтею підстав, які б дозволили дійти висновку про те, що оскаржуване судове рішення не відповідає фактичним обставинам кримінального провадження.

Не заслуговують на увагу і твердження апелянта про істотне порушення судом вимог кримінального процесуального закону, оскільки у відповідності до положень ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

В результаті апеляційного перегляду судового рішення, колегією суддів не встановлено таких порушень кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, істотних порушень, передбачених ч.2 ст.412 КПК України, які є безумовною підставою для скасування рішення, - апелянтом не наведено.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції призначив обвинуваченому ОСОБА_11 покарання у виді 2 років позбавлення волі зі звільненням, на підставі ст. 75 КК України, від його відбування з випробуванням з встановленням іспитового строку на 1 рік, з покладанням відповідних обов`язків, передбачених ч. 1 ст. 76 КК України, яке відповідає вимогам закону, за своїм видом та розміром є співмірним вчиненому, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що вирок суду першої інстанції є законним, обґрунтованим та вмотивованим, а підстави для його скасування та закриття провадження відсутні.

у х в а л и л а :

Вирок Черкаського районного суду Черкаської області від 04 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_11 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України, залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника ОСОБА_10 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_11 без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців в порядку, передбаченому ст. 426 КПК України.

Головуючий

Судді