ВИРОК

Іменем України

19.05.2025 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої - судді ОСОБА_1

при секретарі судового засідання ОСОБА_2

за участю прокурора ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудового розслідування за №0000484 від 03.06.2024 року відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Львова, громадянки України, з вищою освітою, не одруженою, проживаючої та зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимої, востаннє вироком Галицького районного суду м. Львова від 04.04.2025 року за ч.4 ст.185 КК України до п`яти років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням строком на один рік,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України

за участю обвинуваченої ОСОБА_4

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що вона 26.05.2024, близько 19:25 год., перебуваючи по вул. Шпитальна, 7 у м. Львові, помітила в терміналі самообслуговування банківську картку АТ КБ «Приватбанк» з номером рахунку НОМЕР_1 після чого, впевнившись, що за її діями ніхто зі сторонніх осіб не спостерігає, розуміючи, що вказана банківська картка за сукупністю норм ст. 1 Закону України «Про інформацію», п.п. 1.4, 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, п. 15.2 ст. 15 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» є офіційним документом, оскільки перебуває в офіційному обігу, має необхідні реквізити установи банку АТ КБ «Приватбанк» і містять інформацію, яка засвідчує факти, котрі мають юридичне значення, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, із корисливих мотивів, з метою подальшого незаконного використання, шляхом зняття з вказаної картки грошових коштів, привласнила знайдену нею банківську картку АТ КБ «Приватбанк» із номером рахунку НОМЕР_1 , яка належить потерпілому ОСОБА_5 .

Дії ОСОБА_4 кваліфіковані за ч.1 ст.357 КК України, як привласнення офіційного документу, вчиненого з корисливих мотивів.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення визнала повністю, щиро розкаялася, та просила суворо не карати, не заперечувала щодо розгляду справи в порядку ч.3 ст. 349 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_5 в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи міститься заява про те, що він не заперечує щодо розгляду даного обвинувального акту на підставі ч.3 ст. 349 КПК України. З приводу міри покарання покладаюсь на розсуд суду. Також в матеріалах справи міститься заява потерпілого про те, що йому матеріальний збиток відшкодований у повному обсязі, претензій до ОСОБА_4 не має.

На підставі ч.3 ст.349 КПК України за згодою учасників судового провадження судом визнано недоцільним дослідження доказів у справі щодо тих обставин, які ніким з учасників процесу не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що сторони правильно розуміють зміст цих обставин, сумнівів у добровільності їх позиції немає; останнім судом було роз`яснено, що у такому випадку, вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

За викладених вище обставин суд, допитавши обвинувачену та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують її особу, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України, за обставин, встановлених судом.

Суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення та кваліфікує її дії за ч. 1 ст. 357 КК України, як привласнення офіційного документу, вчиненого з корисливих мотивів..

Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченій ОСОБА_4 суд, відповідно до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної та обставини, які пом`якшують та обтяжують її покарання.

Обставиною , яка пом`якшує покарання ОСОБА_4 , суд визнає щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального праворушення.

Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 судом не встановлено.

Також при призначенні обвинуваченій ОСОБА_4 покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке згідно зі ст. 12 КК України є кримінальним проступком, ставлення ОСОБА_4 до вчиненого, яке полягає у визнанні вини, дані про особу обвинуваченої, а саме те, що вона раніше судима, на обліку у Львівському обласному клінічному психоневрологічному диспансері та у КНП ЛОР «Львівський обласний медичний центр провенції та терапії узалежнень» не перебуває, має двох малолітніх дітей, за місцем проживання характеризується нейтрально.

За сукупності вищенаведених обставин, враховуючи принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченій ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в межах санкцій ч.1 ст.357 КК України.

Водночас судом установлено, що вироком Галицького районного суду м. Львова від 04.04.2025 ОСОБА_4 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України та призначено їй покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування призначеного судом покарання із випробуванням та визначено іспитовий строк 1 (один) рік.

Кримінальний проступок за ч. 1 ст. 357 КК України ОСОБА_4 вчинила 26.05.2024 року, тобто до ухвалення вироку Галицького районного суду м.Львова від 04.04.2025 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими в частинах 1-3 цієї статті призначається покарання, якщо після постановлення вироку в справі буде встановлено, що засуджений винен ще і в іншому злочині, вчиненому ним до постановлення попереднього вироку, водночас ч. 1 ст. 70 КК України передбачає, що при сукупності злочинів суд визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Разом з тим, відповідно до правового висновку, який викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 15 лютого 2021 року у справі № 760/26543/17, щодо застосування положень ч. 4 ст. 70 КК України: якщо до особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, вироком суду було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, а потім було встановлено, що вона винна ще й в інших злочинах, вчинених до постановлення цього вироку, в таких випадках питання про відповідальність особи за сукупністю вчинених нею кримінальних правопорушень має вирішуватись в залежності від того, чи залишається незмінним попередній вирок, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, на момент постановлення нового вироку, і яке рішення приймає суд у новому вироку щодо покарання за злочини, вчинені до постановлення попереднього вироку. У випадку, коли попередній вирок залишився незмінним і прийняте в ньому рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням зберігає свою законну силу, а новим вироком особі призначається покарання, яке вона має відбувати реально, положення ч. 4 ст. 70 КК щодо призначення остаточного покарання особі з урахуванням попереднього вироку не застосовуються, а кожний вирок - попередній, за яким особа звільнена від відбування покарання з випробуванням, та новий, за яким їй призначено покарання, що належить відбувати реально - виконуються самостійно.

Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» коли особа, щодо якої було застосоване звільнення від відбування покарання з випробуванням, вчинила до постановлення вироку в першій справі інший злочин, за який вона засуджується до покарання, що належить відбувати реально, застосування принципів поглинення, часткового чи повного складання призначених покарань не допускається. За таких умов кожний вирок виконується самостійно.

Крім того, відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України основні покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю при призначенні їх за сукупністю кримінальних правопорушень і за сукупністю вироків складанню з іншими видами покарань не підлягають і виконуються самостійно.

Обставин зміни вироку Галицького районного суду м. Львова від 04.04.2025 року судом не встановлено.

Таким чином, підстав для застосування ч. 4 ст. 70 КК України, з огляду на наявну правовому позицію об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду в постанові від 15 лютого 2021 року у справі № 760/26543/17 судом не встановлено, покарання призначені даним вироком та вироком Галицького районного суду м. Львова від 04.04.2025 року не підлягають поглиненню, частковому чи повному складенню, а кожен вирок слід виконувати самостійно.

Цивільний позов не пред`являвся.

Запобіжний захід не обирався та арешт на майно обвинуваченого не накладався.

Питання щодо речових доказів слід вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 100, 124, 368, 370, 374, 381, 382, 615 КПК України -

у х в а л и в :

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.357 КК України.

Призначити ОСОБА_4 покарання за ч.1 ст.357 КК України у виді штрафу в розмірі п`ятдесят неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.

Вирок Галицького районного суду м.Львова від 04.04.2025 року, за яким ОСОБА_4 визнано винною за ч. 4 ст. 185 КК України та призначено їй покарання у виді п`яти років позбавлення волі, від відбування якого вона звільнена на підставі ст. 75 КК України з випробуванням строком на один рік, - виконувати самостійно.

Запобіжний захід обвинуваченій не обирати.

Речові докази: цифрові носії, а саме 10 (десять) DVD-R дисків - залишити при матеріалах справи

Вирок суду в частині встановлення обставин справи, дослідження яких було визнане недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 України, оскарженню не підлягає, в іншій частині може бути оскаржений шляхом подачі апеляційної скарги до Львівського апеляційного суду через Франківський районний суд м. Львова протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Відповідно до ч.6 ст.376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.

Суддя ОСОБА_1