КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 22 травня 2025 року апеляційну скаргу з доповненнямипредставника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04 квітня 2025 року,

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою частково задоволено клопотання старшого слідчого в ОВС 3 відділу СУ ГУ СБ У у м. Києві та Київській області ОСОБА_7 та накладено арешт на майно, яке вилучено у ході проведення обшуку у приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 та за адресою: АДРЕСА_2 , а саме:

- Мобільний телефон «Iphone», IMEI 1 : НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , всередині якого міститься сім-картка із номером мобільного телефону « НОМЕР_3 »;

- Ноутбук «Apple» model: А1537;

- Мобільний телефон, модель Iphone 12 Pro Max, модель номер MG9G3LL/A серійний номер НОМЕР_6, з номером (сім-картка) НОМЕР_4 ;

- Ноутбук марки «DELL» з номером DPN:P507FAOI із зарядним пристроєм.

В іншій частині клопотання відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням, представник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити повністю у задоволенні клопотання слідчого.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що арештоване майно не відповідає критеріям, передбачених ст. 98 КПК України, а постанова слідчого про визнання майна речовими доказами є формальною.

Крім того, в клопотанні не зазначено про те, кому належить вилучене майно, що потягло за собою порушення, передбачені п. 3 ч.ч. 1, 2 ст. 172 КПК України.

Посилається на те, що слідчий ОСОБА_8 , 03 лютого 2025 року вже звертався із клопотанням про арешт вказаного майна, однак 07 лютого 2025 року вказане клопотання повернуто слідчому. При цьому, слідчим недоліків у клопотанні не усунено.

Звертає увагу на те, що вилучений у ОСОБА_5 телефон придбано після інкримінованих подій, а саме в грудні 2024 року, що підтверджується копією квитанції.

Серед іншого, обшук легалізовано 21 січня 2025 року, тобто через три дні після проведення обшуку.

В судове засідання представник ОСОБА_5 - адвокат ОСОБА_6 та прокурор не з`явились, хоча про час та дату судового засідання їх повідомлено у встановлений законом спосіб. 21 травня 2025 року адвокат ОСОБА_6 надіслав клопотання про відкладення судового засідання, у зв`язку із зайнятістю у іншому провадженні, поважності причин не явки суду не надав. Колегія суддів вирішила за можливе розглянути дану справу за відсутності учасників судового провадження, що не суперечить положенням ч. 4 ст. 405 КПК України, зважаючи на скорочені строки розгляду справ такої категорії (ч. 2 ст. 422 КПК України).

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, СУ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 13 листопада 2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000329, за підозрою, у том числі ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 436-2 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у громадянина України ОСОБА_5 , за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, але не пізніше 25.02.2023, виник та сформувався стійкий злочинний умисел, направлений на вчинення кримінально караних діянь, що полягають у поширенні матеріалів, у яких міститься виправдовування, визнання правомірною збройної агресії рф проти України, розпочатої у 2014 році, які вчиняв за допомогою електронно-цифрових пристроїв, що перебували у його володінні.

18 січня 2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 436-2 КК України.

18 січня 2025 року проведено обшук за місцем перебування підозрюваного ОСОБА_5 , за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , під час якого виявлено та вилучено: мобільний телефон «IPhone», IMEI 1: НОМЕР_1 , IMEI 2: НОМЕР_2 , всередині якого міститься сім-картка із номером мобільного телефону « НОМЕР_3 »; ноутбук «Apple» model: A1537; паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_9 номер « НОМЕР_5 ».

18 січня 2025 року постановою слідчого 3 відділу СУ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області вилучені під час обшуків речі та документи визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

24 березня 2025 року старший слідчий в ОВС 3 відділу СУ ГУ СБ У у м. Києві та Київській області ОСОБА_7 звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно, яке вилучено під час проведення обшуків за місцем перебування підозрюваного ОСОБА_5 , за адресами: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 .

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04 квітня 2024 року клопотання слідчого задоволено частково та відмовлено в частині накладення арешту на паспорт громадянина України для виїзду за кордон на ім`я ОСОБА_9 номер « НОМЕР_5 ».

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

З огляду на положення п. 1 ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто являється його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

Приймаючи рішення, слідчий суддя місцевого суду зазначених вимог закону дотримався.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000329, про накладення арешту на зазначене майно, слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що з метою збереження речових доказів, необхідно частково накласти арешт.

Слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співрозмірність втручання у права ОСОБА_5 з потребами кримінального провадження та його зв`язок із кримінальним правопорушенням.

Як убачається зі змісту оскаржуваної ухвали, при розгляді клопотання про арешт майна слідчий суддя дотримався вимог статей 132,170,172КПК України, взявши до уваги усі обставини, які у відповідності до ст. 173 КПК України повинні враховуватися при вирішенні питання про арешт майна.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий процесуальний примус як накладення арешту на майно та надасть змогу виконати завдання, для виконання якого детектив звернувся із клопотанням, а відтак доводи апелянта про відсутність правових підстав для арешту майна, є не переконливими.

Посилання апелянта на невідповідність вилученого майна ознакам, передбачених ст. 98 КПК України, не заслуговують на увагу, оскільки вказане у клопотанні майно обґрунтовано визнано речовими доказами постановою слідчого 3 відділу СУ ГУ СБ України у м. Києві та Київській області від 18 січня 2025 року.

Крім того, у клопотанні слідчого зазначено, що вилучене майно оглянуто та встановлено, що на технічних пристроях ОСОБА_5 міститься інформація щодо підготовки та виготовлення матеріалів, у яких відповідно до висновку судових експертиз міститься матеріали протиправного характеру.

Інші доводи на які посилається апелянт також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки були відомі слідчому судді та враховано ним при прийнятті рішення.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не вбачається.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 ,, - задоволенню не підлягає.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва від 04 квітня 2025 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу з доповненнями представника ОСОБА_5 - адвоката ОСОБА_6 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12

Єдиний унікальний № 760/2869/25 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_13

Справа № 11сс/82/3295/2025 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК