Справа № 548/1568/25
Провадження №1-кп/548/207/25
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(повний текст)

15.07.2025 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі :

головуючого судді - ОСОБА_1

при секретарі судового засідання - ОСОБА_2

за участю сторони обвинувачення - прокурора - ОСОБА_3

обвинуваченої - ОСОБА_4

сторони захисту - адвоката ОСОБА_5

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Хорол кримінальне провадження № 000087 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України

В С Т А Н О В И В:

11.07.2025 року до Хорольського районного суду Полтавської області для розгляду надійшло кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 000087 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.07.2025 року дану справу передано судді ОСОБА_1 .

Ухвалою судді від 11.07.2025 року кримінальне провадження № 000087 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України, прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання.

В підготовчому судовому засіданні прокурор просив призначити кримінальне провадження до судового розгляду на підставі обвинувального акта у відкритому судовому засіданні за участю обвинуваченої та її захисника, потерпілого.

Обвинувачена та її захисник не заперечили проти призначення кримінального провадження до судового розгляду на підставі обвинувального акту.

Крім цього, 14.07.2025 року адвокат ОСОБА_5 подав клопотання про скасування арешту, мотивуючи його тим, що «11» квітня 2025 року слідча суддя Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_6 постановила ухвалу (справа №554/5034/25, провадження №1-кс/554/5386 /2025), якою задоволено клопотання прокурора Полтавської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону та накладено арешт на виявлене та вилучене під час обшуку від 09.04.2025 року та 10.04.2025 року за місцем проживання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме: мобільний телефон „Galaxy A53 5G" (модель SM-A536B/DS, серійний номерR5CT33K80BJ),ІМЕІ-1: НОМЕР_1 , ІМЕІ-2: НОМЕР_2 , із сім-карткою з номером НОМЕР_3 та сім-карткою номер якої не відображається; ноутбук„Asus" (модель X712J,серійний номер 12MN7N0CV15F24929F) із зарядним пристроєм; грошові кошти: 27 700 доларів США, 18 200 Євро; копія висновку №57 від 10.03.2025 року на ім`я ОСОБА_8 на1 арк., шляхом встановлення заборони користування, володіння та розпорядження.

ОСОБА_7 не є обвинуваченим у даному кримінальному правопорушенні. Вилучені в ході проведення 09.04.2024 року обшуку за місцем проживання ОСОБА_7 , вилучені грошові кошти органом досудового розслідування оглянуті, жодних слідчих-розшукових дій та експертиз по ним не призначалося (гроші "припадають пилом" майже 3 місяці зберігаючись в матеріалах кримінального провадження), накладений арешт майна позбавляє останнього можливості розпоряджатись вказаними грошовими коштами на власний розсуд (покласти на депозитний рахунок та отримувати прибуток, тощо).

Вилучені під час обшуку грошові кошти не містять відомості про факти чи обставини вказаного кримінального правопорушення, оскільки є особистими заощадженням ОСОБА_7 , наявність грошових коштів задекларована в розмірі 2 200 000 грн. в щорічній декларації за 2023 рік., при цьому прокурор не довів, що вилучені грошові кошти здобуті незаконним шляхом, та взагалі мають відношення до даного кримінального провадження.

Вислухавши сторони кримінального провадження, вивчивши обвинувальний акт з додатками, суд вважає, що кримінальне провадження підсудне Хорольському районному суду Полтавської області Підстав для закриття чи зупинення провадження по справі немає. Обвинувальний акт та додатки до нього складені у відповідності до вимог КПК України, при затвердженні прокурором обвинувального акту дотримані вимоги закону.

Зазначене судове засідання з урахуванням принципу гласності та відкритості судового провадження слід проводити відкрито, обмеження щодо цього, передбачені ст. 27 ч. 2 КПК України, відсутні.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відповідно до вимог ст.ст. 314-316 КПК України завершити підготовку до судового розгляду та призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту по кримінальному провадженню .

Таким чином, в наявності достатні підстави для призначення даного кримінального провадження до судового розгляду .

В силу ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що право власності є непорушним, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Наведена конституційна норма гарантує, що позбавлення права власності, невід`ємними складовими частинами якого є володіння, користування та розпорядження об`єктом власності, можливе виключно у випадках та у спосіб, які передбачені відповідними правовими нормами.

Водночас заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження (ч. 1 ст. 131 КПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 131 КПК України одним із заходів забезпечення кримінального провадження з метою досягнення його дієвості є арешт майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Положенням ч. 2 ст. 170 КПК України встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 ст. 170 КПК України визначено, що у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна. Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Положенням ч. 2 ст. 173 КПК України встановлено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 174 КПК України підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково.

Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. Як убачається зі змісту вказаної ухвали, метою накладення арешту на майно є метою запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, передачі та відчуження майна, яке визнано речовим доказом та відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України.

Так, статтею 214 КПК України визначено, що досудове розслідування розпочинається з моменту внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а така процесуальна заборона, як арешт майна, застосовується до вичерпного кола суб`єктів, вказаного у ст. 170 КПК України.

В той же час, арешт може бути накладено за наявності сукупності підстав чи розумних підозр вважати, що майно є предметом, доказом кримінального правопорушення, засобом чи знаряддям його вчинення, набуте кримінально протиправним шляхом, є доходом від вчиненого кримінального правопорушення або отримане за рахунок доходів від вчиненого кримінального правопорушення.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ісмаїлов проти росії» від 06.11.2008 року, де вказувалися порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, в якому зазначено, що кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше, як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В той же час, статтею 28 КПК України передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки.

Критерії для визначення розумності строків кримінального провадження визначені ч. 3 ст. 28 КПК України, однак він має бути об`єктивно необхідним для прийняття процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, продовження заходів забезпечення кримінального провадження, як упродовж досудового розслідування так і судового розгляду, ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи та її судового розгляду зменшуються ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження, відповідно зі спливом певного часу орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявних ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави для подальшого втручання у права особи в тому числі щодо позбавлення або обмеження права власності.

Окрім того, Європейський суд з прав людини через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі "Іатрідіс проти Греції"). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі "Антріш проти Франції", та рішення у справі "Кушоглу проти Болгарії").

Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу.

Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції").Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами (арешт майна, з забороною їх відчуження, розпорядження та користування до завершення досудового розслідування та судового розгляду у кримінальному провадженні), які застосовуються, та мету, яку прагнуть досягти, зокрема отримання фактичних даних обставин вчинення кримінального правопорушення та притягнення винних до відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Таким чином відпала потреба у застосуванні такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна (грошових коштів), оскільки останні не є об`єктами кримінального правопорушення, а також не містять на собі сліди злочину та інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Отже, арештоване майно не відповідає критеріям, наведеним у ст. 98 КПК України, а тому підлягає до скасування.

Відповідно до абзацу 2 ч. 1 ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 128, 314-317 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Кримінальне провадження № 000087 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України , прийняти до провадження Хорольського районного суду.

Призначити кримінальне провадження № 000087 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 369-2 КК України до судового розгляду у відкритому судовому засіданні в приміщенні Хорольського районного суду (м. Хорол,вул. Незалежності, 82) на 11-30 год. 22.07.2025 року.

У судове засідання викликати сторони кримінального провадження.

Скасувати арешт повністю, накладений ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави (справа №554/5034/25, провадження №1 кс/554/5386 /2025), на належне ОСОБА_7 тимчасово вилучене у ході проведеного 09.04.2025 обшуку за місцем проживання останнього за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме: мобільний телефон „Galaxy A53 5G" (модель SM-A536B/DS, серійний номерR5CT33K80BJ),ІМЕІ-1: НОМЕР_1 , ІМЕІ-2: НОМЕР_2 , із сім-карткою з номером НОМЕР_3 та сім-карткою номер якої не відображається; ноутбук „Asus" (модель X712J, серійний номер 12MN7N0CV15F24929F) із зарядним пристроєм; грошові кошти: 27 700 доларів США, 18 200 Євро; копія висновку№57 від 10.03.2025 року на ім`я ОСОБА_8 на 1 арк., яким встановлено заборони користування, володіння та розпорядження.

Ухвала окремому оскарженню не підлягає.

Головуючий : ОСОБА_1