ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1636/25 Справа № 188/3/22 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 липня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника

в режимі відеоконференції ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , захисника ОСОБА_8 на вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2025 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000214, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Чорнобиля Київської області, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст оскарженого рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Вироком Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2025 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, і призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк десять років.

Запобіжний захід ОСОБА_7 у вигляді тримання під вартою продовжено до набрання вироком законної сили, але не більше ніж на шістдесят днів.

Зараховано попереднє ув`язнення в строк відбування покарання ОСОБА_7 з 16 листопада 2021 року до набрання вироком законної сили день за день.

Строк відбування покарання ОСОБА_7 вирішено обчислювати з 16 листопада 2021 року.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді від 17 листопада 2021 року на мобільний телефон «Huawei», після набрання вироком законної сили скасовано.

Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.

Цим вироком ОСОБА_7 визнано винуватим в умисному тяжкому тілесному ушкодженні, тобто умисному ушкодженні, небезпечному для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілої, вчиненого за наступних обставин.

ОСОБА_7 проживав разом з дружиною ОСОБА_9 та трьома малолітніми дітьми ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , і ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Приблизно на початку листопаду 2021 року, точного часу і дати не встановлено, ОСОБА_7 знаходився у будинку за місцем мешкання разом зі своєю малолітньою дочкою ОСОБА_11 , та в цей час у нього виник умисел на спричинення тілесних ушкоджень своїй дочці ОСОБА_11 невизначеного ступеню тяжкості. Реалізуючи свій протиправний умисел, спрямований на нанесення тілесних ушкоджень невизначеного ступеню тяжкості, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння та бажаючи їх настання, в листопаді 2021 року, точного дати і часу не встановлено, ОСОБА_7 , знаходячись в будинку АДРЕСА_1 , наніс ОСОБА_11 множинні удари по голові, тулубу і нижнім кінцівкам, використовуючи тупий твердий предмет (предмети), які мали обмежену контактуючу поверхню неправильно-овальної форми, місцями наближену до «підковоподібної».

В результаті вказаних дій ОСОБА_7 спричинив своїй малолітній дочці ОСОБА_11 легкі тілесні ушкодження у вигляді численних синців тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, різних розмірів та форм, та різний ступінь ознак їх загоєння та тяжкі тілесні ушкодження у вигляді внутрішньочерепної травми, котра супроводжувалась численними крапковими крововиливами у товщу речовини головного мозку, в стовбуровий відділ головного мозку, скупчення яскраво-рожевої спинномозкової рідини у шлуночках мозку, масивні «підковоподібні» крововиливи у товщу м`яких тканин голови у проекції тім`яно-скронево-потиличній ділянці праворуч, тім`яно-потиличній ділянці по центру, в потиличній ділянці ліворуч, у зовнішнього кута правої надбрівної дуги та ускладнилися набряком речовини головного мозку, від яких вона померла ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали.

В апеляційній скарзі з доповненнями до неї обвинувачений просить скасувати вирок суду першої інстанції та направити справу на перегляд до іншого суду.

Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що справа є сфальсифікованою працівниками поліції. Зазначив, що під час розгляду питання щодо запобіжного заходу у листопаді 2021 року був відсутній захисник ОСОБА_12 . Вказав, що у першому СМЕ, який зник зі справи, не було вказано про тяжкі тілесні ушкодження, вказано тільки про легкі тілесні ушкодження. Вказав, що експертиза, проведена у м.Дніпрі, суперечить показанням свідка виховательки садочка, яка бачила ушкодження на початку 2021 року. Наголосив, що з матеріалів справи зникло відео з перехресним допитом його дружини та виховательки дитячого садочку. Вважає, що легкі тілесні ушкодження голови були отримані через падіння з горки у дитячому садочку, що було з`ясовано під час перехресного допиту, а підковобразні ушкодження з внутрішньої сторони зробив експерт ОСОБА_13 на прохання працівників поліції для приховування реальної причини смерті. Вказав, що ДБР та Генеральною прокуратурою було повідомлено про початок перевірки на підставі його звернень, але жодної відповіді про те чи відбувались якісь дії за вказаними відповідями про початок перевірки ним не було отримано. Вказав, що в матеріалах справи наявна довідка про ознайомлення його з доказами, але вона не відповідає дійсності, оскільки це було зроблено прокурором ОСОБА_14 , а не слідчим ОСОБА_15 , як зазначено у довідці. Зазначив, що з матеріалів справи зникли більшість заяв, які він подавав протягом усього часу судового розгляду, а також відсутні відеозаписи з розглядом цих клопотань.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить скасувати вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2025 року, а кримінальне провадження закрити, через не встановлення достатніх доказів для доведення винуватості ОСОБА_7 в суді і вичерпані можливості їх отримати.

Обгрунтовуючи свої вимоги зазначає, що суд розглянув справу з обвинувальним ухилом, не об`єктивно оцінив докази і тому прийшов до хибних висновків щодо причетності ОСОБА_7 до злочину, передбаченого ч.2 ст. 121 КК України. Вказав, що жоден з допитаних судом свідків не надав прямих та непрямих доказів чи інформації про причетність ОСОБА_7 до спричинення дитині тілесних ушкоджень, внаслідок яких настала смерть. Зазначив, що всі допитані в суді свідки надали майже однакову загальну інформацію, що характеризує спосіб життя сім`ї та те, що ОСОБА_7 алкоголь не вживав, просто був нелюдимим і скандалив з працівниками соціальної служби, бо ті хотіли відібрати дітей.

Позиції учасників судового провадження.

В судовому засіданні захисник та обвинувачений підтримали вимоги апеляційних скарг та з підстав, викладених в них, просили їх задовольнити.

У судовому засіданні прокурор заперечував проти задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника.

Потерпіла ОСОБА_16 була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, однак у судове засідання вони не з`явилися. Надала клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши наведені у скаргах доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обгрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, постановлене компетентним судом згідно норм матеріального права із дотриманням вимог кримінального провадження, передбаченого цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Перевіривши доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.121 КК України, за обставин, викладених у вироку, апеляційний суд вважає, що їх зроблено на підставі об`єктивного з`ясування обставин, підтверджених доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом у їх взаємозв`язку відповідно до приписів ст. 94 КПК України, тому доводи обвинуваченого та захисника є необгрунтованими.

Як убачається з матеріалів провадження, суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, та призначив йому відповідне покарання.

Суд першої інстанції обґрунтував своє рішення, зокрема, показаннями потерпілої ОСОБА_16 , свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 та ОСОБА_25 , даними протоколу слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_16 від 30 листопада 2021 року, протоколу огляду місця події від 16 листопада 2021 року, висновками судово-медичних експертиз №895 та №895-д, висновком молекулярно-генетичної експертизи № 1071, висновком молекулярно-генетичної експертизи № 1060, висновком комісійної судово-медичної експертизи №398.

Водночас доводи апеляційних скарг обвинуваченого та захисника фактично повторюють позицію, яку сторона захисту висловлювала в суді першої інстанції, і яка вже була ретельно перевірена цим судом.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях Верховний Суд, аналіз КПК України дає підстави стверджувати, що цей закон не містить заборони щодо встановлення тих чи інших обставин на підставі сукупності доказів, які хоча й безпосередньо не вказують на відповідну обставину, але підтверджують її поза розумним сумнівом на основі логічного аналізу їх сукупності та взаємозв`язку (статті 85 та 94 КПК України).

Крім того, згідно з усталеною судовою практикою, доказування тих чи інших обставин злочину, як правило, ґрунтується не на одному чи кількох доказах, а на аналізі саме сукупності всіх доказів. І саме на такому аналізі та оцінці всіх доказів і робиться висновок про доведеність поза розумним сумнівом або недоведеність факту вчинення злочину конкретною особою.

Зіставивши докази в їх взаємозв`язку, місцевий суд, умотивовано визнав, що показання учасників судового процесу, як і дані протоколу слідчої дії, слідчого експерименту, експертних висновків та інших письмових доказів, на підставі ст. 84 КПК України є процесуальними джерелами доказів, і правомірно поклав їх в основу ухваленого рішення.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення убачається, що ОСОБА_7 , будучи допитаним у суді першої інстанції, свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому злочину не визнав та, зокрема, зазначив, що тілесні ушкодження малолітньої дочки ОСОБА_11 виникли внаслідок захворювання, яке вона мала з народження. Синці на її тілі виникали від простого здавлювання, коли він брав її на руки і садив собі на плечі, та довго не проходили. Також синці могли виникнути, коли незадовго до її смерті обвинувачений надавав їй першу допомогу при отруєнні. Він заявив, що слідчий та прокурор зфальсифікували докази його винуватості, а його дочка померла природною смертю, про що судово-медичний експерт написав у першому висновку, який зник з матеріалів кримінального провадження.

Водночас місцевий суд позицію обвинуваченого ОСОБА_7 , що він не спричиняв своїй малолітній дочці ОСОБА_11 будь-яких тілесних ушкоджень, оцінив критично та визнав його версію подій обраним способом захисту від пред`явленого йому обвинувачення, оскільки його показання повністю спростовуються дослідженими цим судом доказами, які в своїй сукупності доповнюють один одного та підтверджують винуватість ОСОБА_7 .

Так, потерпіла ОСОБА_16 у судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_7 є чоловіком її доньки ОСОБА_9 . ОСОБА_7 бив своїх дітей. Декілька разів вона бачила синці на тілі онуки ОСОБА_26 . ОСОБА_7 не дозволяв потерпілій відвідувати онуків за місцем їх проживанння, а також дуже агресивно вів себе по відношенню до дружини. З телефонної розмови з донькою ОСОБА_27 їй було відомо, що останні декілька днів у ОСОБА_26 боліла нога, до лікарні батьки не зверталися.

У ході судового розгляду свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні повідомила, що вона проживала разом з чоловіком ОСОБА_28 та трьома малолітніми дітьми в будинку в с. Миколаївка. На початку листопада 2021 року вона побачила у доньки на нозі, на боках, тулубу і під руками синці. На питання про походження синців донька відповідала, що впала. Пізніше донька почала жалітися на біль в лівій нозі, яка сильно набрякла та на ній були синці. В присутності дружини обвинувачений ОСОБА_7 доньку не бив.

Допитана у місцевому суді свідок ОСОБА_17 повідомила, що займає посаду заступника сільського голови Миколаївської сільської ради з питань діяльності виконавчих органів ради. Сім`я ОСОБА_29 їй знайома з 2019 року після взяття під соціальний супровід. ОСОБА_7 досить агресивно реагував на відвідування їхньої родини представниками служб органів місцевого самоврядування, не допускав до свого домоволодіння. Діти вилучались від батьків, але згодом були повернуті. Також у вересні 2021 року за ініціативи служби у справах дітей виконавчого комітету Миколаївської сільської ради дітей влаштовано до дитячого садка, проте вони його майже не відвідували.

Допитана місцевим судом свідок ОСОБА_18 пояснила, що займає посаду директора КЗ «Центр надання соціальних послуг». На початку липня 2021 року за ініціативи начальника служби у справах дітей виконавчого комітету Миколаївської сільської ради сім`ю ОСОБА_29 взято під соціальний супровід. 08 липня 2021 року, надійшов анонімний дзвінок, що діти знаходяться самі без нагляду. Після виїзду працівників центру за місцем проживання родини прийнято рішення про вилучення дітей та тимчасове влаштування до родичів ОСОБА_9 . Надалі їй стало відомо, що дітей знову повернули батькові. Протягом липня 2021 року під час відвідування родини ОСОБА_29 їм ніхто не відчиняв двері. У зв`язку з відмовою ОСОБА_7 від соціального супроводу з серпня 2021 року соціальні служби родину не відвідували.

Свідки ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 в судовому засіданні пояснили, що по сусідству з ними проживає неблагополучна родина ОСОБА_29 - мати, батько та троє дітей. Мати ОСОБА_30 має психічний розлад та лікується у м. Дніпрі, батько ОСОБА_31 не працює, діти майже постійно знаходяться вдома, на вулицю не виходять. З будинку постійно чути нецензурну лайку. Сім`я була нелюдимою й не з ким не спілкувалась, до них ніхто не приходив.

Допитані в ході судового розгляду свідки ОСОБА_23 та ОСОБА_24 пояснили, що є працівниками Миколаївського дитячого садку № 1. ОСОБА_11 відвідувала вказаний дитячий садок. У жовтні 2021 року вони помітили на тілі ОСОБА_26 незначні синці. У бесіді з матір`ю ОСОБА_9 стало відомо, що їх ОСОБА_26 отримала у сварках зі своїми старшим братом. Після 29 жовтня 2021 року ОСОБА_26 перестала відвідувати дитячий садок. За повідомленням батьків вона захворіла.

У ході судового розгляду свідок ОСОБА_25 зазначила, що працює інспектором ювенальної превенції ВП № 3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області. Під час здійснення рейду щодо перевірки готовності дітей до початку шкільного навчання, 25.08.2021 вона спільно з фахівцями із соціальної роботи Миколаївської сільської ради відвідала родину ОСОБА_29 . ОСОБА_7 поводив себе дуже агресивно, не надавав доступу до подвір`я та будинку, виражався нецензурною лексикою. Після виклику наряду поліції за їх допомогою працівники зайшли до будинку, у якому виявили антисанітарію та відсутність продуктів харчування.

Суд апеляційної інстанції не знаходить підстав сумніватися в достовірності цих показань свідків, вони є логічними, послідовними і узгодженими.

Як слідує з матеріалів кримінального провадження та технічного запису судового процесу, свідки перед допитом попереджалися судом про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві показання, приводилися до присяги.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження також не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідки з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити обвинуваченого у зазначеному кримінальному правопорушенні.

Надаючи оцінку цим доказам у сукупності апеляційний суд вважає їх належними та допустимими для доведеності винуватості обвинуваченого у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, та не вбачає підстав визнати наведені у вироку висновки суду такими, що не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Крім того, вина обвинуваченого ОСОБА_7 також підтверджується письмовими доказами, які були досліджені під час судового розгляду у суді першої інстанції.

Суд першої інстанції також урахував дані протоколу огляду місця події від 16 листопада 2021 року, відповідно до якого в спальній кімнаті будинку АДРЕСА_1 виявлено труп малолітньої дитини ОСОБА_11 , на тілі якої виявлені тілесні ушкодження у вигляді синців різного ступеня та форми утворення, а також збільшення лівого стегна від правого вдвічі, на якому знаходились численні синці підковоподібної форми, також синці такої форми знаходились і на руках трупа малолітньої. Крім цього, з лівої сторони від входу в кімнату було виявлено чоловічі штани з ременем на них. При порівнянні пряжки ременю з синцями у вигляді підкови на трупі ОСОБА_11 встановлено, що розміри співпадають.

Не залишилися поза увагою суду і висновки судових експертів, які володіють спеціальними знаннями, мають право відповідно до Закону України «Про судову експертизу» на проведення експертиз та були попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Так, відповідно до висновку судово-медичних експертиз № 895 від 16 листопада 2021 року та № 895-д від 05 січня 2022 року ОСОБА_11 спричинені легкі тілесні ушкодження у вигляді численних синців тулуба, верхніх та нижніх кінцівок, різних розмірів та форм, та різний ступінь ознак їх загоєння та тяжкі тілесні ушкодження у вигляді внутрішньочерепної травми, котра супроводжувалась численними крапковими крововиливами у товщу речовини головного мозку, в стовбуровий відділ головного мозку, скупчення яскраво-рожевої спинномозкової рідини у шлуночках мозку, масивні «підковоподібні» крововиливи у товщу м`яких тканин голови у проекції тім`яно-скронево-потиличній ділянці праворуч, тім`яно-потиличній ділянці по центру, в потиличній ділянці ліворуч, у зовнішнього кута правої надбрівної дуги та ускладнилися набряком речовини головного мозку, від яких остання померла.

За матеріалами кримінального провадження тілесні ушкодження на волосистій частині голови, тулуба, верхніх та нижніх кінцівках, відображають на собі морфологічні особливості травмуючого предмету, а саме: синці неправильно-овальної форми наближені до «підковоподібних» з просвітленням у центрі блідо-жовтувато-рожевого кольору та яскраво-синюшного кольору по периферії з утворенням майже чіткого смуго-подібного обвідка, яскраво-червоно-синюшного кольору шириною від 0,9 см. до 1.1 см., крововиливи розміром від 2,4*2,8 см. до 5,2*3,2 см., та могли бути нанесені ременем, котрий мав неправино-овальну, «підковоподібну» бляху.

Згідно з висновком судово-медичної експертизи біологічних слідів з кров`ю у двох змивах обох рук №1071 від 24 грудня 2021 року в суміші препаратів ДНК, виділених з біологічних слідів з кров`ю з обох долонь ОСОБА_7 , спостерігається генотипічна подібність з ДНК ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_11 .

Також, висновком судово-медичної експертизи контактних слідів на ремені, зразка крові потерпілої ОСОБА_11 , зразка букального епітелію підозрюваного ОСОБА_7 № 1060 від 21 грудня 2021 року встановлено, що в суміші препаратів ДНК, виділених з контактних слідів на ремені спостерігається генотипічна подібність з ДНК ОСОБА_7 та потерпілої ОСОБА_11 . Проведений молекулярно-генетичний порівняльний аналіз виявив співпадіння змішаного генотипу контактних слідів на пряжці цього ременя з генотипами потерпілої ОСОБА_11 і підозрюваного ОСОБА_7 . Суміш ДНК в цих слідах на пряжці ременя може походити від підозрюваного ОСОБА_7 , і потерпілої ОСОБА_11 , з переважанням ДНК підозрюваного.

Відповідно до висновку комісійної судово-медичної експертизи № 398 від 02 грудня 2024 року, проведеної за клопотанням сторони захисту, захворювання ОСОБА_11 не знаходяться в причинно-наслідковому зв`язку з настанням її смерті.

Розглянувши проведені у кримінальному провадженні судово-медичні експертизи, суд установив причину смерті ОСОБА_11 та ступінь тяжкості заподіяних останній тілесних ушкоджень. Посилаючись на ці об`єктивні дослідження, прийнявши до уваги дані в експертних висновках щодо кількості, локалізації, характеру й механізму утворення виявлених при дослідженні трупа ОСОБА_11 тілесних ушкоджень, а також зваживши на відповідні роз`яснення експерта ОСОБА_13 під час судового розгляду, зіставивши їх з іншими доказами, суд установив наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями ОСОБА_7 та настанням смерті.

Також судом першої інстанції було враховано протокол проведення слідчого експерименту з потерпілою ОСОБА_16 від 30 листопада 2021 року, відповідно до якого остання показала, як ОСОБА_7 раніше наносив тілесні ушкодження дочці.

Суд першої інстанції також урахував дані відеозапису із опитуванням за методикою «зеленої кімнати» малолітніх ОСОБА_32 та ОСОБА_33 . Так, малолітні свідки ОСОБА_34 та ОСОБА_35 під час допиту на досудовому розслідуванні, який з дотриманням вимог ст. 226 КПК України проводився за участі начальника у справах дітей ВК Миколаївської сільської ради ОСОБА_36 , провідного психолога Першотравенського міського центру соціальних служб ВК Першотравенської міської ради ОСОБА_37 та матері малолітніх ОСОБА_32 , ОСОБА_38 ОСОБА_9 , дали послідовні показання про те, що саме батько неодноразово бив ОСОБА_26 по голові й тулубу.

Вказані показання малолітніх свідків ОСОБА_34 та ОСОБА_35 отримали належну правову оцінку суду, узгоджуються з іншими матеріалами кримінального провадження, є належними, достовірними та допустимими доказами та обгрунтовано покладені в основу вироку.

Апеляційний суд зауважує, що таке дослідження доказу-відеозапису допиту малолітніх свідків ОСОБА_32 та ОСОБА_38 й прийняття таких відеосвідчень як доказу в суді дозволяє уникнути необхідності повторних викликів та допитів дитини та її ревіктимізації, що відповідає міжнародним вимогам до опитування дитини свідка, а саме вимогам Конвенції ООН про права дитини та Керівним принципам ООН щодо правосуддя у питаннях, пов`язаних із участю дітей жертв і свідків злочину.

Суд першої інстанції критично оцінив показання обвинуваченого ОСОБА_7 про те, що у нього був відсутній умисел на спричинення тілесних ушкоджень своїй дитині і що тілесні ушкодження у неї виникли внаслідок захворювання, яке в неї було з народження, оскільки вона спростована висновком комплексної судово-медичної експертизи.

Апеляційний суд вважає, що вказана позиція обвинуваченого є способом захисту з метою уникнення відповідальності за скоєне та повністю спростовуються показаннями потерпілої та свідків, протоколом огляду місця події, висновками судово-медичних експертиз та іншими доказами, зміст яких детально відображено у вироку.

Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 07.02.2003 року «Про судову практику в справах про злочини проти життя та здоров`я особи» для відмежування умисного вбивства від умисного заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого (ч. 2 ст. 121 КК України), суди повинні ретельно досліджувати докази, що мають значення для з`ясування змісту і спрямованості умислу винного. Питання про умисел необхідно вирішувати виходячи із сукупності всіх обставин вчиненого діяння, зокрема, враховувати спосіб, знаряддя злочину, кількість, характер і локалізацію поранень та інших тілесних ушкоджень, причини припинення злочинних дій, поведінку винного і потерпілого, що передувала події, їх стосунки. Визначальним при цьому є суб`єктивне ставлення винного до наслідків своїх дій: (при умисному вбивстві настання смерті охоплюється умислом винного, а в разі заподіяння тяжкого тілесного ушкодження, яке спричинило смерть потерпілого, ставлення винного до її настання характеризується необережністю).

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що ОСОБА_7 діяв із прямим умислом, передбачаючи та свідомо бажаючи настання наслідків у виді завдання своїй малолітній дочці ОСОБА_11 невизначеного ступеню тяжкості тілесних ушкоджень, і не передбачаючи можливість настання таких наслідків своїх дій, як її смерть, хоча повинен був і міг їх передбачити (злочинна недбалість).

Виходячи з викладеного, апеляційний суд вважає, що версія обвинуваченого, яку він висловив і у апеляційній скарзі, є надуманою, його показання суперечать встановленим обставинам справи, та вважає його позицію заходом захисту, оскільки його вина у вчиненні інкримінованого йому злочину доведена повністю та знайшла своє підтвердження дослідженими у судовому засіданні судом першої інстанції доказами у їх сукупності.

Тож доводи апеляційних скарг про те, що судом першої інстанції надано неправильну та необ`єктивну оцінку наявним у справі доказам не є слушними.

Апеляційний суд погоджується з наведеними у оскаржуваному рішенні висновком щодо визнання ОСОБА_11 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України, оскільки такий висновок судом було зроблено, виходячи з усього комплексу встановлених під час судового розгляду фактичних обставин кримінального правопорушення.

Щодо доводів апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 , що під час розгляду питання щодо застосування щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою був відсутній захисник ОСОБА_12 , апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки відповідно до наявної в матеріалах ухвали слідчого судді Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 17 листопада 2021 року захисник ОСОБА_12 був присутній у судовому засіданні, висловлював думку щодо застосування запобіжного заходу щодо ОСОБА_7 .

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_7 про зникнення з матеріалів справи судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_11 , в якій не було вказано про тяжкі тілесні ушкодження, не знайшли свого підтвердження під час перевірки справи.

Як убачається з протоколів судових засідань та матеріалів кримінального провадження, судово-медична експертиза трупу ОСОБА_11 , на яку посилається обвинувачений, не подавалась стороною обвинувачення та не досліджувалась судом першої інстанції.

Таким чином посилання апелянта на її зникнення є безпідставними, оскільки вказаний доказ фактично у справі відсутній і не був предметом розгляду.

Доводи апеляційної скарги щодо зникнення з матеріалів справи відеозапису з перехресним допитом його дружини та виховательки дитячого садочку також є безпідставними.

Так в матеріалах справи наявний протокол одночасного допиту свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_23 та їх показання зафіксовані на технічних засобах, досліджувалися у судовому засіданні, що відображено у журналі судового засідання.

Посилання апелянта на їх зникнення не підтверджується об`єктивними даними, а тому є безпідставними.

Апеляційний суд не приймає доводи апеляційної скарги обвинуваченого щодо того, що він не отримав жодної відповіді від ДБР та Офісу Генерального прокурора щодо його звернень, та про необхідність їх витребовування, оскільки з долучених до його апеляційної скарги відповідях вбачається, що Офіс Генерального прокурора надав відповідь про те, що розгляд наведених доводів належить до компетенції Дніпропетровської обласної прокуратури.

Відповідно до відповіді Дніпропетровської обласної прокуратури від 13 грудня 2024 року зі змісту заяв не вбачається об`єктивних даних, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення щодо ОСОБА_7 , тому підстави для внесення до Єдиного реєстру досудових розслідувань відсутні.

Також, Третій слідчий відділ (з дислокацією у м.Дніпрі) Територіального управління, розташованого у місті Полтаві, у листі від 08 березня 2023 року вказав, що у заяві не викладено об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення кримінальних правопорушень, віднесених до підслідності слідчих органів Державного бюро розслідувань, у зв`язку з чим на даний час відсутні достатні підстави для внесення відомостей до ЄРДР.

Крім того, звернення ОСОБА_7 не стосується застосування під час досудового розслідування недозволених методів слідства щодо нього, а їх зміст зводиться до фальсифікації матеріалів справи та визнання доказів недопустимими, що у відповідності до ч.1 ст.89 КПК України вирішується судом під час оцінки доказів в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченого про те, що з матеріалами справи його ознайомлював прокурор ОСОБА_14 , а не слідчий ОСОБА_15 , перевірені апеляційним судом та не знайшли свого підтвердження.

Згідно з протоколом про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження від 05 січня 2022 року обвинувачений з матеріалами кримінального провадження ознайомився в повному обсязі, без обмежень в часі. Заяв та клопотань не мав, що засвідчив своїм підписом.

Крім того, ч. 2 ст. 290 КПК України передбачає можливість ознайомлення з матеріалами як слідчим, так і прокурором, що є належною процесуальною формою завершення досудового розслідування.

Таким чином, твердження апелянта про порушення його права на ознайомлення з матеріалами справи не підтверджуються матеріалами кримінального провадження.

З перевірки матеріалів кримінального провадження встановлено, що всі подані обвинуваченим заяви та клопотання наявні в матеріалах справи та були розглянуті судом першої інстанції під час судових засідань, що підтверджується протоколами судових засідань та наявними відеозаписами судових засідань.

Також, судом апеляційної інстанції було витребувано з суду першої інстанції копію технічного запису судового засідання від 12 червня 2023 року, під час якого, зокрема також відбувався розгляд клопотань обвинуваченого.

Таким чином, доводи апеляційної скарги в цій частині не знайшли свого підтвердження.

Доводи захисника про те, що свідки дали лише загальну інформацію щодо способу життя обвинуваченого, є безпідставними.

Відповідно до ст.?95 КПК України суд оцінює докази у сукупності, а не окремо, а за ст.?89 КПК України доказами визнаються будь-які фактичні дані, що мають значення для встановлення обставин кримінального правопорушення чи характеристики особи обвинуваченого.

Верховний Суд у постанові від 22.01.2020 року у справі №?199/1085/16-к підкреслив, що показання свідків щодо особи обвинуваченого, його поведінки, способу життя чи стосунків з іншими людьми є допустимими доказами та мають значення для оцінки його вини і призначення покарання.

Щодо клопотань обвинуваченого, поданих у суді першої інстанції, апеляційний суд зазначає, що вони були розглянуті судом першої інстанції у встановленому законом порядку.

З протоколів судових засідань та ухвал суду першої інстанції убачається, що на всі заявлені обвинуваченим клопотання судом було надано мотивовані відповіді, з дотриманням вимог ст. 350 КПК України.

Отже, дії судді першої інстанції щодо розгляду клопотань обвинуваченого є належними, відповідають вимогам кримінального процесуального закону та не свідчать про порушення прав обвинуваченого чи про упередженість суду.

Щодо клопотання обвинуваченого, поданого до апеляційного суду, про визнання висновку судово-медичної експертизи № 895 від 16 листопада 2021 року недопустимим доказом, оскільки обвинувачений його не бачив, апеляційний суд зауважує, що вказаний висновок є допустимим доказом, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що відповідно до протоколу про ознайомлення з матеріалами справи від 05 січня 2022 року обвинувачений ОСОБА_7 ознайомився з матеріалами досудового розслідування в повному обсязі, відповідно і з вказаною експертизою.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що вимоги ст.290 КПК України дотримані, а позиція обвинуваченого про недопустимість цього доказу є безпідставною.

Крім того, він отриманий у передбаченому законом порядку, проведений уповноваженим експертом на підставі постанови слідчого від 16 листопада 2021 року. Висновок не виходить за межі експертної компетенції та відповідає вимогам ст.ст. 84,101 КПК України.

Посилання обвинуваченого щодо визнання допиту малолітніх ОСОБА_38 та ОСОБА_32 недопустимим доказом є неогрунтованими, оскільки вони були допитані під час досудового розслідування із дотриманням вимог ст.226 КПК України, за участю начальника у справах дітей ВК Миколаївської сільської ради ОСОБА_36 , провідного психолога Першотравенського міського центру соціальних служб ВК Першотравенської міської ради ОСОБА_37 та матері малолітніх ОСОБА_32 , ОСОБА_38 ОСОБА_9 , Відсутність повторного допиту в суді не скасовує допустимість таких показань.

Твердження обвинуваченого, що висновки у вироку мають стверджувальний характер та не відповідають дійсності, є безпідставними. Суд обґрунтував свої висновки належними та допустимими доказами, які були всебічно досліджені в судовому засіданні відповідно до вимог ст. 94 та 374 КПК України.

Доводи про те, що суд мав надати оцінку діям ОСОБА_16 , яка не викликала швидку допомогу, є безпідставними, оскільки, відповідно до ст.?337 КПК України, предметом судового розгляду є обвинувачення, пред`явлене конкретній особі у цьому випадку ОСОБА_7 .

Згідно зі ст.?94 КПК України суд оцінює лише ті докази, що мають значення для встановлення обставин, передбачених ст.?91 КПК України, тобто обставин, що підтверджують чи спростовують обвинувачення проти конкретної особи.

Таким чином, поведінка ОСОБА_16 , яка не є обвинуваченою, не є предметом доказування та не впливає на встановлення вини ОСОБА_7 .

Твердження про те, що показання, надані слідчому, не відповідають дійсності та що це «не ті» показання, які він надавав під підпис, є безпідставними.

Суд допитав обвинуваченого безпосередньо в судовому засіданні відповідно до ст.?23 КПК України, дотримавшись принципу безпосередності. У матеріалах провадження містяться належним чином оформлений протокол допиту підозрюваного ОСОБА_7 .

Не можна погодитися і з твердженням обвинуваченого про порушення права на захист та заміни йому захисника.

Згідно з матеріалами провадження на підставі повідомлення СВ відділення поліції №3 Синельниківського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 16 листопада 2021 року регіональним центром з надання безоплатної вторинної допомоги у Дніпропетровській області було видано адвокату ОСОБА_12 доручення № 004-0077109 від 16 листопада 2021 року для здійснення захисту за призначенням ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні, але ОСОБА_7 відмовився від призначеного захисника.

На підставі ухвали Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 08 липня 2022 року регіональним центром з надання безоплатної вторинної допомоги у Дніпропетровській області було видано адвокату ОСОБА_39 доручення № 004-83174 від 12 липня 2022 року для здійснення захисту за призначенням ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні, але ОСОБА_7 також відмовився від призначеного захисника.

На підставі ухвали Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 21 червня 2023 рокурегіональним центром з надання безоплатної вторинної допомоги у Дніпропетровській області було видано адвокату ОСОБА_8 доручення № 004-40006356 від 21 червня 2023 року для здійснення захисту за призначенням ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні.

Немає підстав вважати, що призначений ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 несумлінно ставився до виконання своїх обов`язків, оскільки це з матеріалів провадження не убачається. З огляду на матеріали провадження захисник брав участь у судовому розгляді провадження і дослідженні доказів, ставив з цього приводу питання, підтримував клопотання обвинуваченого, подав апеляційну скаргу та приймав участь при її розгляді. Все це свідчить про належне виконання ним обов`язків по захисту ОСОБА_7 .

Апеляційний суд вважає, що держава забезпечила ОСОБА_7 можливість належної реалізації права на захист, надала професійного адвоката, що має відповідний фах та кваліфікацію, проте обвинувачений, не маючи юридичної освіти, ставив під сумнів їх професіоналізм, при цьому не залучав собі самостійно захисника, який би відповідав його критеріям, та продовжував заявляти клопотання про призначення судом нового захисника.

Позиція ОСОБА_7 свідчить про те, що спрямованість дій зумовлена не відсутністю ефективного захисту, а бажанням затягнути процес та уникнути відповідальності за вчинений злочин.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції про винуватість ОСОБА_7 за ч.2 ст.121 КК України, на думку апеляційного суду, прийнято згідно з критерієм доведеності «поза розумним сумнівом», який застосовується Європейським судом з прав людини (рішення у справах Нечипорук і Йонкало проти України, Яременко проти України, Кобець проти України, Ірландія проти Сполученого Королівства та ін.), та підстав для задоволення апеляційних скарг обвинуваченого та захисника за обставин, викладених ними у скаргах, не має.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях підкреслив, що суд не мусить надавати відповіді на кожне порушене питання, проте з рішення має бути ясно зрозуміло, що головні проблеми, порушені в даній справі, були вивчені і була надана конкретна чітка відповідь на аргументи, які є вирішальними для вирішення справи (справи «Ван де Хурк проти Нідерландів», §61, «Болдеа проти Румунії», §30, «Морейра Феррейра проти Португалії», § 84).

Під час досудового розслідування та при судовому розгляді були встановлені і досліджені всі обставини, з`ясування яких мало істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження, проведені необхідні експертизи, належним чином з`ясовані обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону кримінального правопорушення.

Не встановлено й істотних порушень кримінального процесуального закону, які б призводили до скасування вироку, при порушенні вказаного кримінального провадження, його розслідуванні та під час судового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції.

За таких обставин не має підстав вважати, що у справі допущена однобічність та неповнота судового розгляду, які викликають необхідність скасування вироку, на чому наполягають в своїх апеляційних скаргах обвинувачений та захисник.

У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження апеляційним судом не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання й закріплення доказів у провадженні, які б ставили під сумнів обгрунтованість висновків суду про доведеність винуватості ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій. Наявні у провадженні докази відповідають вимогам закону щодо належності та допустимості доказів.

Таким чином, у апеляційного суду відсутні підстави вважати, що розгляд провадження щодо ОСОБА_7 вівся упереджено, з обвинувальним ухилом. Так, з матеріалів кримінального провадження слідує, що судом кожному з доказів дана належна оцінка.

Доводи ж обвинуваченого про те, що деякі обставини кримінального провадження всебічно не досліджені, зокрема, не направлено всі експертизи з урахуванням обставин справи на незалежну перевірку на достовірність, не допитано слідчу ОСОБА_15 , не витребувано копій рішень про вилучення дітей, повернення дітей, призначення виплати аліментів, є безпідставними, оскільки на підставах тих доказів, які були предметом перевірки в судових засіданнях, з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини зазначеного у вироку кримінального правопорушення.

Та обставина, що органи досудового розслідування та суд по-іншому оцінюють докази, порівняно з оцінкою їх обвинуваченим та захисником, не свідчить про необ`єктивність чи упередженість слідчих органів і суду.

З огляду на те, що вивченням матеріалів провадження не встановлено даних, які б свідчили про неповноту чи необ`єктивність дослідження судом обставин кримінальних правопорушень, не має підстав вважати, що в ньому допущена суттєва неповнота судового розгляду, про що заявляє у своїй апеляційній скарзі обвинувачений та захисник.

Таким чином, твердження захисника та обвинуваченого ОСОБА_7 про недоведеність його винуватості у зазначеному кримінальному правопорушенні, а також доводи про невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, належно перевірялися в судовому засіданні й обгрунтовано визнані безпідставними.

Відтак, доводи апеляційних скарг апеляційний суд розцінює як такі, що спрямовані на уникнення ОСОБА_7 відповідальності за скоєне, так як вони повністю спростовуються вищенаведеними доказами.

Також, апеляційний суд погоджується з видом та розміром призначеного судом покарання обвинуваченому в межах санкції інкримінованого кримінального правопорушення, яке визначено з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи обвинуваченого та яке буде необхідним та достатнім для його виправлення, перевиховування і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

З огляду на викладене апеляційні скарги обвинуваченого та захисника не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги обвинуваченого ОСОБА_7 та захисника ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Вирок Петропавлівського районного суду Дніпропетровської області від 05 лютого 2025 року щодо ОСОБА_7 залишити без зміни.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а особою, яка перебуває під вартою, в той самий строк з дня отримання копії судового рішення.

Судді:

_________________ _________________ _________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4