Справа № 953/8044/23
н/п 1-кс/953/2769/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" квітня 2025 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна по кримінальному провадженню № 0000147 від 03.04.2023 року, накладеного ухвалою слідчого судді Київський районний суд м. Харкова від 24 березня 2025 року,

В С Т А Н О В И В :

08 квітня 2025 року до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна по кримінальному провадженню № 0000147 від 03.04.2023 року, накладеного ухвалою слідчого судді Київський районний суд м. Харкова від 24 березня 2025 року.

В обґрунтування клопотання захисник ОСОБА_4 зазначає, що ухвалою слідчого судді Київський районний суд м. Харкова від 24 березня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000147 від 03.04.2023 накладено арешт із забороню на відчуження, розпорядження та користування на вилучене 18.03.2025 під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме на: мобільний телефон ТМ «Apple» «Iphone 16» IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 у корпусі сірого кольору; мобільний телефон ТМ «Samsung» IMEI: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 ; банківські картки у кількості 7 штук; SIM-картки у кількості 3 штук; грошові кошти загальною сумою 1636 доларів США (номіналом 100 доларів США 5 купюр, 50 доларів США 7 купюр, 20 доларів США 28 купюр, 10 доларів США 19 купюр, 5 доларів США 7 купюр, 1 долар США 1 купюра).

Як убачається з клопотання, необхідність скасування арешту аргументована тим, що арешт накладено необгрунтовано арештоване майно не є предметом кримінального правопорушення, 28.03.2025 в приміщенні СУ ГУНП в Харківській області в якості свідка був допитаний ОСОБА_3 . В ході допиту ОСОБА_3 пояснив, що нікого з фігурантів справи він не знає, з ними ніколи не зустрічався та ніяких справ не мав. Також ОСОБА_3 добровільно надав дозвіл на огляд мобільних телефонів, які були у нього вилучені під час обшуку.

Висновки суду викладені в ухвалі про арешт майна не відповідають обставинам кримінального провадження № 0000147 від 03.04.2023 та не підтверджено зібраними доказами.

В ході досудового розслідування прокурором не були встановлені обставини, які б вказували, що арештоване нерухоме майно було знаряддям або засобом вчинення злочинів за якими здійснюється досудове розслідування.

Від адвоката ОСОБА_4 подано заяву про розгляд клопотання у його відсутність, просить задовольнити клопотання з мотивів, зазначених у ньому.

Прокурор ОСОБА_6 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Через канцелярію суду подав заяву про розгляд клопотання без його участі, не заперечував проти задоволення клопотання.

Дослідивши матеріали клопотання, подані сторонами заяви в яких відображено позицію сторін, суд дійшов висновку про задоволення клопотання з огляду на таке.

Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Отже, існує дві підстави для скасування арешту майна відсутність потреби у його застосуванні або ж необґрунтованість накладення. Представник власника майна в клопотанні вказує, що нормативною підставою для скасування арешту майна є відсутність потреби у його подальшому застосуванні.

Відповідно до вимог частин 1 і 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Вирішуючи подане клопотання, слідчий суддя враховує практику ЄСПЛ щодо можливості втручання за рішенням суду в права особи на мирне володіння майном, гарантованого ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод. Так, у рішенні у справі "Узан та інші проти Туреччини" ЄСПЛ, оцінюючи виправданість втручання відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції, зробив висновок про те, щоб бути сумісним із положеннями Конвенції, втручання повинно відповідати трьом умовам, а саме: (1) бути передбачене національним законом, який в державі вважається необхідним для регулювання використання майна, (2) повинне відповідати загальним інтересам суспільства, (3) має забезпечуватися справедливий баланс між правами власника та загальносуспільними інтересами (п. 195). Крім того, у п. 203 рішення ЄСПЛ, аналізуючи питання пропорційності втручання в право на мирне володіння майном, дійшов висновку, що стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції передбачає, що втручання в право мирного володіння майном можливе за умови існування розумного взаємозв`язку пропорційності між використаними засобами, якими обмежується право, та ціллю заради досягнення якої застосовуються такі засоби. Тобто, обмежити особу в праві мирно володіти майном можна не просто, коли наявний значний суспільний інтерес на здійснення такого втручання в право людини, а виключно, якщо виконати завдання кримінального провадження в інший спосіб, аніж через застосування такого обмеження, за наявних обставин неможливо.

Частина перша статті 174 КПК України передбачає, що підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Отже, учасник кримінального провадження, який подав таке клопотання, має довести, що у подальшому застосуванні арешту відпала потреба.

Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Київський районний суд м. Харкова від 24 березня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000147 від 03.04.2023 накладено арешт із забороню на відчуження, розпорядження та користування на вилучене 18.03.2025 під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме на: мобільний телефон ТМ «Apple» «Iphone 16» IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 у корпусі сірого кольору; мобільний телефон ТМ «Samsung» IMEI: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 ; банківські картки у кількості 7 штук; SIM-картки у кількості 3 штук; грошові кошти загальною сумою 1636 доларів США (номіналом 100 доларів США 5 купюр, 50 доларів США 7 купюр, 20 доларів США 28 купюр, 10 доларів США 19 купюр, 5 доларів США 7 купюр, 1 долар США 1 купюра).

Представник володільця майна аргументує необхідність скасування арешту тим, що у подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Прокурором до суду подано заяву за змістом якої зазначено, що не заперечує проти задоволення клопотання.

Разом з тим, метою застосування заходу забезпечення кримінального провадження є досягнення дієвості цього провадження, і застосовується він за клопотанням уповноваженої на те особи, визначеної КПК України.

Відповідно до ст. 16 КПК України одним з принципів кримінального провадження є недоторканість права власності, відповідно до якого позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Статтею 2 КПК України закріплено, що завдання кримінального провадження є захист особи, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного і неупередженого розслідування з тим, щоб жоден невинуватий не був обвинувачений чи засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу.

Крім того, на підставі вимог ч.5 ст.9 КПК України, слідчий суддя враховує, що виходячи з положень Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, дотримання принципу верховенства права яка є однією з засад демократичного суспільства.

Також, у ст.1 Першого протоколу до Конвенції зазначено, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі "Іатрідіс проти Греції" [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі "Антріш проти Франції", від 22 вересня 1994 року, Series А №296-А, п.42, та "Кушоглу проти Болгарії", заява №48191/99, пп.49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі "Спорронг та Льонрот проти Швеції", пп.69 і 73, Series A №52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі "Джеймс та інші проти Сполученого Королівства", п.50, Series A №98).

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексута інших законів України (ч.2 ст.1 КПК України).

Питання арешту майна, а саме його накладення, скасування є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження (п.7 ч.2ст.131 КПК України).

При цьому, застосування заходів забезпечення кримінального провадження є неможливим, якщо потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні.

Статтею 13 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини визначено, що кожен, чиї права та свободи, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі.

Заходи забезпечення у вигляді арешту майна мають бути пропорційними щодо мети їх застосування, повинен бути встановлений справедливий баланс між завданнями кримінального провадження та вимогою захисту основних прав особи.

Без зазначення, що саме це майно було набуто кримінально-протиправним шляхом, на переконання слідчого судді неможливо дотриматись необхідного балансу та можливого обґрунтованого пропорційного співвідношення між обмеженням права власності та завданнями кримінального провадження.

Враховуючи викладене, розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, наслідки арешту майна для третіх осіб, слідчий суддя вважає доведеним заявником, що на теперішній час, в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба, що, відповідно до ч. 1 ст. 174 КПК України є підставою для задоволення клопотання заявника, та скасування арешту.

Скасування арешту з майна, за вказаних вище обставин, на теперішній час не створює будь-яких перешкод для подальшого розслідування кримінального провадження № 0000147 від 03.04.2023 року, що в свою чергу не зашкодить подальшому проведенню досудового розслідування та судового розгляду справи по суті.

Таким чином, враховуючи, що сторона кримінального провадження, яка була ініціатором та інтересантом застосування цього заходу забезпечення, підтвердила відсутність підстав для арешту, на даний час такий ступінь втручання у права і свободи особи не виправдовує потреб досудового розслідування, клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 170-173,174, 309, 372 КПК України, слідчий суддя, -

П О С Т А Н О В И В :

Клопотання представника власника майна ОСОБА_3 адвоката ОСОБА_4 про скасування арешту майна по кримінальному провадженню № 0000147 від 03.04.2023 року, накладеного ухвалою слідчого судді Київський районний суд м. Харкова від 24 березня 2025 року, задовольнити.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Харкова від 24 березня 2025 року у кримінальному провадженні № 0000147 від 03.04.2023 із забороню на відчуження, розпорядження та користування на вилучене 18.03.2025 під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою: АДРЕСА_1 , майно, а саме на: мобільний телефон ТМ «Apple» «Iphone 16» IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 у корпусі сірого кольору; мобільний телефон ТМ «Samsung» IMEI: НОМЕР_3 , IMEI2: НОМЕР_4 ; банківські картки у кількості 7 штук; SIM-картки у кількості 3 штук; грошові кошти загальною сумою 1636 доларів США (номіналом 100 доларів США 5 купюр, 50 доларів США 7 купюр, 20 доларів США 28 купюр, 10 доларів США 19 купюр, 5 доларів США 7 купюр, 1 долар США 1 купюра).

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1