Провадження №1-кс/127/9251/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2025 року м. Вінниця

Слідчий суддя Вінницького міського суду Вінницької області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Вінницького міського суду Вінницької області клопотання дізнавача сектору дізнання відділу поліції №2 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_3 про накладення арешту на майно,

ВСТАНОВИВ:

Дізнавач сектору дізнання відділу поліції №2 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області майор поліції ОСОБА_3 звернулась до суду з клопотанням, погодженим з прокурором ОСОБА_4 , про арешт майна.

Клопотання мотивоване тим, що сектором дізнання відділу поліції №2 Вінницького РУП ГУНП У Вінницькій області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000213 від 23.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України, в ході здійснення якого виникла необхідність в накладенні арешту на майно, а саме на документи, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження №0000213 від 23.04.2025.

Дізнавач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилась. На адресу суду дізнавач ОСОБА_5 , який діє у складі групи дізнавачів, подав заяву про розгляд клопотання у його відсутність, вимоги клопотання підтримав у повному обсязі, попередньо суду було надано матеріали кримінального провадження та копії документів на обґрунтування клопотання.

Власник майна в судове засідання також не з`явився.

Відповідно до частини першої статті 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

З огляду на зазначене, суд вважає за можливе розглянути клопотання у відсутність учасників процесу, відповідно до вимог частини першої статті 172 КПК України.

Відповідно до частини четвертої статті 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження під час розгляду питань слідчим суддею, крім вирішення питання про проведення негласних слідчих (розшукових) дій, та в суді під час судового провадження є обов`язковим. У разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Враховуючи те, що учасники процесуальної дії в судове засідання не з`явились, слідчий суддя вважає за можливе розглянути дане клопотання без застосування технічних засобів фіксування.

Дослідивши вказане клопотання та додані до нього матеріали слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання є обґрунтованим, а відтак підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

До заходів забезпечення кримінального провадження віднесено накладення арешту на майно (п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК).

Згідно з частиною третьою статті 132 КПК України застосування заходів забезпечення кримінального провадження не допускається, якщо слідчий, дізнавач, прокурор не доведе, що:

1) існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається із клопотанням.

Відповідно до частини першої статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з абзацом 2 частини першої статті 170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. (ч. 2 ст. 170 КПК)

Відповідно до частини другої статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Частиною першою статті 98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини другої статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні.

З матеріалів справи вбачається, що сектором дізнання відділу поліції №2 Вінницького РУП ГУНП У Вінницькій області проводиться досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000213 від 23.04.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України.

Досудове розслідування розпочато за фактом надання громадянином ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , документів з ознаками підробки з метою отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації.

Так, до Вінницької окружної прокуратури Вінницької області надійшло повідомлення від начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) ОСОБА_7 про те, що 04.04.2025 до зазначеної установи звернувся військовозобов`язаний ОСОБА_6 із заявою про надання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі п. 11 ч. 1 ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» у зв`язку з тим, що його дружина є особою з інвалідністю І або ІІ групи. До заяви було додано копії документів, що викликали підозру щодо їх достовірності.

У ході досудового розслідування встановлено, що 19.02.2025 ОСОБА_6 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , звернувся до відділу надання адміністративних послуг Вінницької міської ради з метою отримання вищезазначеної відстрочки. 04.04.2025 відповідна заява з копіями документів була передана до відділення військового обліку та бронювання ІНФОРМАЦІЯ_3 .

До заяви додано:

-копію паспорта громадянина України;

-скриншот із мобільного додатку «Армія+»;

-копію довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ №969372 від 10.12.2024, згідно з якою дружина заявника ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , є особою з інвалідністю ІІ групи.

У подальшому, у рамках перевірки достовірності наданих документів, працівниками Вінницького ОМТЦК направлено запит до Комунального закладу Київської обласної ради «Обласне бюро медико-соціальної експертизи» (МСЕК). У відповіді №219 від 14.04.2025 зазначено, що вказана довідка серії 12 ААВ №969372 від 10.12.2024 не значиться в реєстрі закладу, не перебуває на балансі, а ОСОБА_9 , вказана як голова комісії, не є посадовою особою установи, не очолює МСЕК №1 та не має повноважень підпису подібних документів.

Крім того, до матеріалів кримінального провадження долучено оригінал заяви ОСОБА_6 , зареєстрованої у ІНФОРМАЦІЯ_3 за №36 від 04.04.2025, а також інші документи, долучені під час огляду 18.07.2025, а саме:

-облікова картка до військового квитка;

-заява від 04.04.2025;

-копії паспорта, РНОКПП, військового квитка серії НОМЕР_1 від 10.10.2019;

-копія свідоцтва про шлюб з ОСОБА_8 (серія НОМЕР_2 );

-копія довідки МСЕК серії 12 ААВ №969372;

-копія відповіді КЗ КОР «Обласне бюро МСЕ» №219 від 14.04.2025.

Таким чином, у ході досудового розслідування здобуто обґрунтовані докази того, що ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою отримання відстрочки від призову під час мобілізації, надав до ІНФОРМАЦІЯ_3 підроблену довідку медико-соціальної експертної комісії, чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 358 КК України.

Наведені обставини підтверджуються витягом з ЄРДР №0000213 від 23.04.2025 та іншими документами доданими на обґрунтування клопотання.

Постановою дізнавача від 18.07.2025 тимчасово вилучені речі (майно) визнано речовим доказом у даному кримінальному провадженні.

Згідно з пунктом першим частини другої статті 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів.

Відповідно до частини третьої статті 170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Наведене свідчить про те, що вищевказані речі, які було вилучено під час огляду є тимчасовим вилученим майном та відповідно до статті 98 КПК України мають значення речових доказів у кримінальному провадженні, оскільки містять відомості, які можуть бути використані, як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому на дані речі слід накласти арешт.

Окрім того, вказані речі мають істотне значення для кримінального провадження, оскільки безпосередньо містять сліди злочину та можуть бути використані під час проведення судових експертиз, інших слідчих дій для з`ясування дійсних обставин події.

Таким чином, з метою з`ясування дійсних обставин події кримінального правопорушення, а також з метою унеможливлення подальшого відчуження речей на час досудового розслідування та забезпечення їх схоронності, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання дізнавача про накладення арешту на вищевказані речі, підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 40-1, 131, 132, 167, 170, 172, 173, 309, 372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання дізнавача задовольнити.

Накласти арешт на майно, а саме на документи, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження №0000213 від 23.04.2025, а саме на:

- оригінал облікової картки до військового квитка відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 на 1-му арк.;

- оригінал заяви ОСОБА_6 , адресованої голові комісії ІНФОРМАЦІЯ_3 від 04.04.2025 №36 на 1-му арк.;

- копію паспорта громадянина України ОСОБА_6 на 1-му арк.;

- копію картки платника податків відносно ОСОБА_6 на 1-му арк.;

- копію військового квитка ОСОБА_6 серії НОМЕР_1 від 10.10.2019 на 4-ох арк.;

- копію свідоцтва про шлюб ОСОБА_6 з ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 серії НОМЕР_2 на 1-му арк.;

- копію довідки до акту огляду медико-соціальною експертною комісією щодо ОСОБА_8 серії 12 ААВ №969372 на 1-му арк.;

- копію відповіді на запит комунального закладу Київської обласної ради «Обласне бюро медико-соціальної експертизи» від 14.04.2025 №219 на 1-му арк.

Виконання та контроль за виконанням ухвали суду покласти на дізнавача сектору дізнання відділу поліції №2 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_3 .

Зобов`язати дізнавача сектору дізнання відділу поліції №2 Вінницького районного управління поліції Головного управління Національної поліції у Вінницькій області майора поліції ОСОБА_3 повідомити заінтересованих осіб про накладання арешту на вищевказане майно.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення, однак оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя