ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/1052/25 Справа № 192/1932/23 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2025 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду кримінальних справ:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

представника потерпілої ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 , прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 та представника потерпілого ОСОБА_7 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_10 на вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2024 року за ч. 1 ст. 286 КК України відносно:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Незабудино, Солонянського району, Дніпропетровської області, громадянина України, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , маючого середньо-спеціальну освіту, працюючого у Державній установі «Солонянська виправна колонія (№21)» на посаді молодшого інспектора відділу охорони, не одруженого, малолітніх чи неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2024 року ОСОБА_9 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді обмеження волі строком на 1 (один) рік з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік.

В задоволені цивільного позову ОСОБА_10 до Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» про відшкодування майнової шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовлено.

В задоволені цивільного позову ОСОБА_10 до ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди відмовленою

Як встановлено судом, 31 березня 2023 року, приблизно о 06 год. 45 хв., ОСОБА_9 , керуючи технічно справним автомобілем «ВАЗ 2103», номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по правій частині автодороги від с. Незабудино до с. Наталівка, Солонянського району, Дніпропетровської області, будучи засліпленим сонячним світлом, тобто знаходячись у такому фізіологічному стані внаслідок дії світла на його зір, коли він об`єктивно не мав можливості виявити перешкоди чи розпізнати межі елементів дороги на мінімальній відстані, своєчасних заходів до зупинки автомобіля «ВАЗ 2103», номерний знак НОМЕР_1 на займаній смузі руху не прийняв та не дочекавшись коли пройдуть негативні наслідки засліплення, в порушення п. 19.3 Правил дорожнього руху України, продовжив рухатися, внаслідок чого, виявляючи крайню недбалість до дорожньої обстановки та її змінам, допустив зіткнення з велосипедисткою ОСОБА_10 , яка рухалась попереду в попутному напрямку на межі узбіччя та проїжджої частини, у результаті чого остання отримала тілесні ушкодження у вигляді: політравми, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, забою грудної клітини, закритого перелому проксимального відділу лівої плечової кістки, зі зміщенням, закритого перелому дистального мета епіфізу правої променевої кістки зі зміщенням, закритого перелому шейки правої стегнової кістки без зміщення, які за своїм характером відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

Дії ОСОБА_9 кваліфіковано за ч. 1 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Захисник, який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 в своїй апеляційній скарзі просить вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2024 року за ч. 1 ст. 286 КК України змінити в частині призначення покарання.

Визнати винним ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, на підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування призначеного покарання з випробуванням.

В іншій частині вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2024 року залишити без змін.

В обґрунтуванні своїх вимог захисник зазначає, що вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2024 року потребує зміни через неправильне застосування кримінального закону та невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення.

А саме суд не прийняв до уваги пом`якшуючу обставину активне сприяння розкриттю злочину та щире каяття.

Також судом необґрунтовано зроблено висновок про відсутність активних дій обвинуваченого ОСОБА_9 щодо активного сприяння розкриттю злочину під час досудового розслідування, оскільки ним було повідомлено про факт дорожньо-транспортної пригоди, обвинувачений не приймав участі в огляді місця події, однак ним було запрошено поняту ОСОБА_11 , яка була допитана в ході досудового розслідування та підтвердила участь обвинуваченого в проведенні слідчої дії. ОСОБА_9 не відмовлявся в участі у огляді місця події.

Так суд не навів доводів свого висновку про те, що обвинувачений лише визнав себе винуватим, але своєї поведінки не засуджує, і будь-яких критичних висновків для себе не зробив, таким чином захисник вважає даний висновок суду таким, який протирічить встановленим судом обставинам, як визнання обвинуваченим вини в суді, відшкодування завданих збитків потерпілій, активному сприянню під час проведення слідчого експерименту встановлення фактичних даних механізму вчинення кримінального правопорушення під час досудового розслідування.

Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2024 року за ч. 1 ст. 286 КК України скасувати.

Постановити новий вирок, яким ОСОБА_9 визнати винним та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_10 до обвинуваченого ОСОБА_9 про відшкодування моральної шкоди заподіяної у наслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити в повному обсязі.

Свої вимоги прокурор обґрунтовує свої вимоги тим, що на його думку вирок суду є незаконним та таким, що підлягає скасуванню через істотне порушення кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного судом основного та додаткового покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого внаслідок м`якості.

При призначенні покарання, судом недостатньо враховано ставлення обвинуваченого до кримінального правопорушення та до його поведінки після вчинення кримінального правопорушення, які вказують на відсутність дій щодо надання потерпілій ОСОБА_10 допомоги оговтатись від пережитого, компенсувати їй перенесені страждання, чи полегшити душевний біль, яка у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями потребує подальшого лікування та реабілітації.

Крім того, при призначенні покарання ОСОБА_9 суд залишив поза увагою позицію потерпілої про необхідність призначення суворого покарання за вчинене кримінальне правопорушення.

Також вважає, що суд не виконав свій обов`язок щодо встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову, обмеживши таким чином права потерпілої.

Представник потерпілої в своїй апеляційній скарзі просить вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2024 року за ч. 1 ст. 286 КК України скасувати в частині призначеного покарання та вирішення цивільного позову в частині завданої моральної шкоди.

Ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_9 більш суворе основне та додаткове покарання в межах санкції ч. 1 ст. 286 КК України.

Стягнути з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_10 моральну шкоду у розмірі 100 000 грн 00 коп.

Свої вимоги адвокат обґрунтовує тим, що висновки суду першої інстанції, викладені в вироці не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, не підтверджуються доказами дослідженими під час судового розгляду, а призначене покарання не відповідає тяжкості кримінального правопорушення. Також, оскаржуваний вирок в частині відмови у задоволенні цивільного позову є незаконним, а судовий розгляд, щодо дослідження обґрунтованості зазначеного цивільного позову є неповним та необґрунтованим.

Приймаючи рішення про призначення обвинуваченому ОСОБА_9 основного покарання у виді одного року обмеження волі та додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, суд першої інстанції безпідставно відніс до обставин, що пом`якшують покарання добровільне відшкодування шкоди обвинуваченим, яка ним була відшкодована лише частково.

Враховуючи відсутність засудження засудження своєї поведінки обвинуваченим, відсутність будь-яких критичних висновків щодо скоєного кримінального правопорушення, відсутність щирого каяття, відсутність активних дій з боку обвинуваченого під час досудового розслідування, які сприяли розкриттю кримінального правопорушення, а також лише часткове відшкодування шкоди, завданої потерпілій, слід дійти висновку, що міра покарання, яка призначена судом першої інстанції обвинуваченому, на думку сторони потерпілої, не може сприяти виправданню обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Також суд першої інстанції не дотримався норм закону, а саме ч. 2 ст. 50 КК України, ст. 414 КПК України і безпідставно призначив обвинуваченому ОСОБА_9 основне покарання у виді 1 року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 рік, внаслідок чого вирок підлягає скасуванню через м`якість призначеного основного та додаткового покарання.

Приймаючи у межах кримінального провадження рішення в частині, що стосується цивільного позову, суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що на підставі ст. ст. 1167, 1187 ЦК України, обов`язок відшкодування моральної шкоди потерпілій ОСОБА_10 виник саме в обвинуваченого ОСОБА_9 .

Позиції учасників судового провадження.

Прокурор в судовому засіданні свою апеляційну скаргу і апеляційну скаргу представника потерпілої підтримав, просив їх задовольнити з підстав та мотивів викладених в них, проти апеляційної скарги захисника заперечував, просив залишити її без задоволення.

Захисник в судовому засіданні просив свою апеляційну скаргу задовольнити з підстав та мотивів викладених в ній, а апеляційну скаргу прокурора та представника потерпілої залишити без задоволення.

Представник потерпілого в судовому засіданні свою апеляційну скаргу і апеляційну скаргу прокурора підтримав, просив їх задовольнити з підстав та мотивів викладених в них, проти апеляційної скарги захисника заперечував, просив залишити її без задоволення.

Мотиви суду.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, думку та пояснення учасників кримінального провадження, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України сторонами не оскаржується, а тому не є предметом апеляційного розгляду.

Порушень кримінального процесуального закону під час встановлення фактичних обставин вчинення кримінальних правопорушень, які могли б істотно вплинути на висновок суду про винуватість ОСОБА_9 та на кваліфікацію його дій, не виявлено.

Однією з підстав для скасування судового рішення при розгляді справи у суді апеляційної інстанції, згідно з ч. 2 ст. 409 КПК України, може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, невідповідність висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинами кримінального провадження.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Згідно з вимогами ст. ст. 65 і 69 КК України, суд призначає покарання у межах, встановлених у санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинений злочин. При цьому, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, мотивуючи своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією кримінального закону, або перейти до іншого, більш м`якого покарання, не зазначеного у санкції статті.

Виходячи з положень ст. 50 КК України, рішення суду про призначення покарання, повинно досягати мети виправлення та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так й іншими особами.

Призначаючи ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції повністю дотримався вимог кримінального та кримінального процесуального закону України щодо призначення покарання.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, при призначенні ОСОБА_9 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України класифікується як нетяжкий злочин, характер кримінальних правопорушення, як порушення правил безпеки дорожнього руху, особою яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Належно прийняв до уваги дані про особу ОСОБА_9 , який раніше не судимий, в реєстрі наркологічних чи психіатричних хворих не перебуває, за місцем мешкання характеризується посередньо, за місцем роботи позитивно.

Обставини, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують або обтяжують покарання, судом першої інстанції в ході судового провадження не встановлено.

Врахувавши вищенаведені обставини та дані про особу обвинуваченого, суд першої інстанції призначив ОСОБА_9 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді обмеження волі строком 1 (один) рік з позбавленням права керування транспортними засобами строком 1 (один) рік, яке повністю відповідає тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, встановленим обставинам справи та даним про особу обвинуваченого, а також, сприятиме меті покарання, буде достатнім для виправлення ОСОБА_9 та попередження в подальшому вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

А тому, виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість та безпідставність вимог захисника обвинуваченого та прокурора щодо необхідності зменшення або збільшення розміру обраного судом першої інстанції покарання.

Відповідно до ч. 1, 4, 5 ст. 128 КПК України особі, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Так, потерпілою заявлено до обвинуваченого та Приватного акціонерного товариства «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» цивільний позов про стягнення відшкодування з АТ «ПРОСТО-СТРАХУВАННЯ» майнової шкоди в розмірі 5000 грн. 00 коп. завданої їй як власнику велосипеду червоного кольору з написом «LUX» та про стягнення відшкодування з обвинуваченого моральної шкоди в розмірі 100000 грн. 00 коп. (Т. 1 а. с. 85-94).

Вироком Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2024 року за ч. 1 ст. 286 КК України у задоволенні позовних вимог ОСОБА_10 було відмовлено.

Відповідно до ст. 23 Закону України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого, шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим, шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим, моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Положеннями ст. ст. 1167, 1172 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди в редакції від 27 лютого 2009 року судам роз`яснення, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції, відмовивши у задоволенні цивільного позову потерпілої до обвинуваченого про стягнення моральної шкоди порушив право потерпілої на справедливий судовий розгляд.

За таких обставин, з огляду на апеляційні вимоги та повноваження суду апеляційної інстанції за результатами апеляційного розгляду, з урахуванням того, що вирок суду першої інстанції у частині, яка стосується цивільних позовів відмовлено незаконно, тому підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства з метою забезпечення права потерпілої на відшкодування заподіяної їй моральної шкоди внаслідок злочину.

Тож, враховуючи вищевикладене та керуючись положеннями ст. ст. 404, 407, 409, КПК України, суд апеляційної інстанції,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника потерпілої ОСОБА_7 , який діє в інтересах потерпілої ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2024 року за ч. 1 ст. 286 КК Українив частині вирішення цивільного позову скасувати та призначити новий розгляд у порядку цивільного судочинства.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення.

Судді Дніпровського

апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_3