запорізький апеляційний суд
Провадження №11-сс/807/443/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Єдиний унікальний №335/3940/25Суддя-доповідач в 2-й інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 червня 2025 року м.Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду у складі

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участі секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

власника майна ОСОБА_7

представника ОСОБА_8

представника третіх осіб,

щодо майна яких вирішується

питання про арешт ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора, на ухвалу слідчого судді Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 13 травня 2025 року про арешт майна,

ВСТАНОВИЛА

Ухвалою слідчого судді Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 13 травня 2025 року задоволено частково клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_10 по кримінальному провадженню №0000398, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.03.2024 року за ознаками передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.263, ч.3 ст.307 КК злочинів про арешт майна.

Накладено арешт на майно, яке вилучене 06.05.2025 в ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

- документи: пусті бланки «форма-посвідчення» з відтиском печатки у кількості 19 шт., «сертифікат якості» з відтиском печатки у кількості 15 шт., «акт про походження металу» з відтиском печатки у кількості 16 шт., фірмовий бланк з відтиском печатки у кількості 7 шт, ТТН з відтиском печатки у кількості 29 шт., копія договору поставки брухту металу на 5 арк., ТТН з відтиском печатки у кількості 4 шт., накладна з посвідченням з відтиском печатки у кількості 6 шт., накладна з відтиском печатки у кількості 1шт., акт прийому з відтиском печатки у кількості 5 шт., накладна з посвідченням та ТТН з відтиском печатки у кількості 3 шт.;

- пристрій для відстрілу гумових куль "Комбриг" калібр 9 мм. Серія НОМЕР_1 .

В задоволенні клопотання в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 40450 доларів США; 5000 євро; 9000 євро; 20000 доларів США; 433 долара США; 45500 гривень; мобільний телефон «Xiaomi Redmi»; мобільний телефон «Nokia» відмовлено.

Не погодившись із вказаною ухвалою, прокурор подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, ухвалити нову ухвалу, якою задовольнити клопотання слідчого у повному обсязі, наклавши арешт у тому числі на грошові кошти та мобільні телефони.

Свої вимоги мотивував тим, що вказані вилучені речі мають ознаки речових доказів у кримінальному провадженні.

Потерпілою стороною подано позов про відшкодування матеріальної шкоди. Арешт вищевказаних грошових коштів необхідний з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої потерпілим кримінальним правопорушенням.

Заслухавши прокурора, яка підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити, ОСОБА_7 , представників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які заперечили проти апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається із наданих матеріалів, до слідчого судді надійшло клопотання слідчого про накладення арешту на майно, перелічене в описовій частині клопотання.

Клопотання обґрунтовано тим, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Запорізькій області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000398 від 27.03.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.263, ч.3 ст.307 КК.

В ході досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_11 , діючи за попередньою змовою з ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та іншими невстановленими особами в період часу з 27.11.2024 по 24.02.2025 здійснили викрадення майна ПрАТ «Запоріжтрансформатор» розташованого на території бази відпочинку «УЮТ» на території Біленьківської сільської ради Запорізького району Запорізької області.

06.05.2025 проведено санкціонований обшук за місцем мешкання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено вищевказане в клопотанні майно.

Під час вчинення вищевказаних злочинів, з метою приховування факту викрадення чужого майна, підозрюваними, під час його транспортування використовувались документи, походження яких на теперішній час перевіряється, а саме: ТТН, акти про походження брухту сталевого, накладні та інше.

Крім того, в ході огляду вищевказаних мобільних телефонів, які було вилучено в ході обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 встановлено наявність листування з підозрюваним у даному кримінальному провадженні ОСОБА_11 щодо організації перевезення та збуту викраденого майна ПрАТ «Запоріжтрансформатор».

Згідно з результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій у даному кримінальному провадженні встановлено, що ОСОБА_7 безпосередньо спілкувався з підозрюваним у даному кримінальному провадженні ОСОБА_11 та надавав останньому бланки документів для транспортування викраденого майна ПрАТ «Запоріжтрансформатор» до місць його збуту.

Виходячи з викладеного, враховуючи наявність достовірної інформації та документів, отриманих в ході проведення слідчих дій у даному кримінальному провадженні є об`єктивні підстави вважати, що ОСОБА_7 може бути причетним до вчинення вищевказаних злочинів.

Вказані речі, документи та грошові кошти, вилучені в ході обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 мають значення речових доказів у даному кримінальному провадженні, оскільки містять у собі інформацію про обставини вчинення злочину, осіб, які можуть бути причетні до їх вчинення та могли бути отримані в результаті їх вчинення.

Оскільки вказані вилучені речі мають значення речових доказів у даному кримінальному провадженні слідчий просив накласти на них арешт.

Слідчий суддя відмовила в задоволенні клопотання, зокрема в частині накладення арешту на грошові кошти та мобільні телефони пославшись на те, що слідчий не надав відомості, які б доводили, що вилучені мобільні телефони самі по собі мають значення речового доказу у кримінальному провадженні. Наразі сторона обвинувачення провела їх огляд та за сприяння власника майна скопіювала доступну на телефоні інформацію, а тому підстави для утримання телефонів з метою використання цієї вилученої інформації як доказу наразі відсутні.

Слідчим в клопотанні та в судовому засіданні не доведено існування правових підстав для накладення арешту на грошові кошти, передбачених ч.2 ст.170 КПК, про які вказано у клопотанні, оскільки не надано доказів, що грошові кошти, на які слідчий просить накласти арешт, є предметом кримінально протиправних дій, стосовно яких внесені відомості до ЄРДР та проводиться досудове розслідування, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК у вказаному кримінальному провадженні.

ОСОБА_7 на день судового розгляду не був підозрюваним у кримінальному провадженні, а тому твердження слідчого, що вказані грошові кошти останній міг отримати внаслідок вчинення кримінального правопорушення нічим не підтверджуються.

Колегія суддів погоджується із прийнятим слідчим суддею рішенням з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.170 КПК арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно ч.2 ст.170 КПК, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами ч.3 ст.170 КПК, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК.

Відповідно до ст.98 КПК, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддями вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Аналіз приписів закону про підстави для застосування заходів забезпечення кримінального провадження, які мають наслідком найбільше обмеження прав і свобод людини, засвідчує, що обов`язковими умовами їх ужиття є доведення належним представником сторони обвинувачення наявності, що:

1) існує обґрунтована підозри щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження;

2) потреби досудового розслідування, що виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, дізнавача, прокурора;

3) виконання завдання, для виконання якого слідчий, дізнавач, прокурор звертається з клопотанням (ч.3 ст.132 КПК).

Водночас, під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати слідчому судді докази, що доводять обставини, на які вони посилаються. Кожну з визначених обставин, приводів, підстав потрібно доводити окремо з посиланням на конкретні матеріальні докази. Бездоказову констатацію існування певної обставини слідчий суддя повинен розглядати як припущення.

Аналіз вищезазначеної норми закону свідчить, що Кримінальним процесуальним кодексом України чітко передбачені підстави для застосування такого виду забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

За результатами розгляду клопотання слідчого в частині накладення арешту на грошові кошти в сумі 40450 доларів США; 5000 євро; 9000 євро; 20000 доларів США; 433 долара США; 45500 гривень; мобільний телефон «Xiaomi Redmi»; мобільний телефон «Nokia» слідчий суддя дійшла правильного висновку про те, що сторона обвинувачення не надала достатніх вагомих доказів необхідності застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, з огляду на таке.

Відповідно до абзацу 3 ч. 2 ст. 168 КПК, забороняється тимчасове вилучення електронних інформаційних систем або їх частин, мобільних терміналів систем зв`язку, крім випадків, коли їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, або якщо такі об`єкти отримані в результаті вчинення кримінального правопорушення чи є засобом або знаряддям його вчинення, а також якщо доступ до них обмежується їх власником. Володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Згідно до абзацу 4 ч. 2 ст. 168 КПК, у разі необхідності слідчий чи прокурор здійснює копіювання інформації, що міститься в інформаційних (автоматизованих) системах, телекомунікаційних системах, їх невід`ємних частинах. Копіювання такої інформації здійснюється із залученням спеціаліста.

З матеріалів клопотання вбачається, що орган досудового розслідування здійснив копіювання відповідної інформації з мобільних телефонів.

Отже слідчий скористався правом, передбаченим ст.168 КПК із копіювання необхідної інформації.

Також, слід зазначити, що додані до клопотання матеріали не містять жодних процесуальних документів щодо призначення будь-якої експертизи вилучених мобільних телефонів.

При цьому, слідчий в своєму клопотанні зазначає мобільні телефони, як майно, на яке потрібно накласти арешт, не вказуючи при цьому належних аргументів, що таке майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містять інші невстановлені слідством відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто відповідають вимогам ст. 98 КПК.

Водночас, слідчим не доведено існування правових підстав для накладення арешту на грошові кошти, передбачених ч.2 ст.170 КПК, про які вказано у його клопотанні, оскільки ним не надано доказів, що грошові кошти, на яке просив накласти арешт, є предметом кримінально протиправних дій, стосовно яких внесені відомості до ЄРДР та проводиться досудове розслідування, що вказане майно відповідає критеріям, зазначеним у ст.98 КПК у вказаному кримінальному провадженні, а саме, що зазначене майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження за ч.4 ст.185, ч.1 ст.263, ч.3 ст.307 КК, або, що вказане майно було об`єктом кримінально-протиправних дій чи набуте кримінально протиправним шляхом.

Постанова слідчого у справі про визнання вилучених під час проведення обшуку грошових коштів речовими доказами процесуальним законом не передбачена і на вирішення питання про арешт майна не впливає.

Сам по собі факт наявності в матеріалах кримінального провадження постанови слідчого від 08.05.2025 року про визнання вилученого майна речовими доказами не може автоматично свідчити про відповідність таких речей критеріям речових доказів, визначеним зазначеною вище ст.98 КПК. Ухвалення на досудовому розслідуванні такої постанови кримінальним процесуальним законом не передбачено.

Відтак колегія суддів звертає увагу, що за матеріалами клопотання неможливо чітко встановити тих обставин, яке відношення вилучені грошові кошти мають до розслідуваного кримінального правопорушення, яке вони мають доказове значення, а тому колегія суддів вважає, що у даному кримінальному провадженні орган досудового розслідування не довів необхідності у накладенні арешту на грошові кошти.

Слідчий не навів у своєму клопотанні обґрунтувань чи були арештовані грошові кошти об`єктом кримінально-протиправних дій, чи були вони набуті протиправним шляхом або отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Лише в апеляційній скарзі прокурором було зазначено, що накладення арешту на зазначені кошти необхідно здійснити з метою забезпечення відшкодування заданої матеріальної шкоди від вчиненого злочину. Проте прокурор не врахував, що на день розгляду клопотання про арешт майна ОСОБА_7 не мав статусу підозрюваного у справі, а відтак арешт на вилучене у нього майно з цією метою накладений бути не міг. Крім того, копію самого позову прокурор суду не надав.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим. Воно ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом. Тому апеляційну скаргу прокурора належить залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст.407, 418, 419, 422 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Вознесенівського районного суду м.Запоріжжя від 13 травня 2025 року про арешт майна залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4

Дата документу Справа № 335/3940/25