Дата документу 30.07.2025Справа № 554/6496/25
Провадження № 1-кп/554/817/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«30» липня 2025 року Шевченківський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава кримінальне провадження № 0000199 за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст. 259, ч.1 ст. 345, ч.1 ст. 436-2 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Шевченківського районного суду міста Полтави перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.2 ст. 259, ч.1 ст. 345, ч.1 ст. 436-2 КК України.

В судовому засіданні захисником обвинуваченого адвокатом ОСОБА_5 заявлено клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 з тримання під вартою на домашній арешт з забороною покидати місце проживання у визначений період час доби.

Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_3 є раніше не судимою особою, має постійне місце проживання, де глибоко інтегрований у місцеву громаду, розлучений, але має на утриманні неповнолітню дитину, що свідчить про наявність міцних соціальних зв?язків. ОСОБА_3 офіційно хоча не працевлаштований, однак займається доставкою продуктів харчування на власному автомобілі, що свідчить про наявність законного джерела доходу. Крім того, перебування ОСОБА_3 під вартою загрожує його життю та здоров?ю, оскільки з моменту взяття під варту, ОСОБА_3 ні разу не було евакуйовано до укриття, в місці його утриманні відсутні належні бомбосховища. Також, ОСОБА_3 страждає на розлад особистості, що є психічним захворюванням. В рамках даного кримінального провадження судово-психіатричну експертизу проведено не було. Така експертиза проводилась в рамках іншого кримінального провадження, відповідно до висновку експерта, ОСОБА_3 визнаний обмежено осудним, а в умовах СІЗО останньому не може бути надана належна медична допомога, у зв?язку з його з хворобою. Також, в останнього під час перебування в СІЗО виявлено ще одну небезпечну хворобу, якої до цього часу не було, належного лікування від неї в умовах СІЗО немає, а тому перебування обвинуваченого в таких умовах несе загрозу для його життя та здоров?я. Все вищевказане суттєво впливає на оцінку ризиків, які слугували підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Переховуватись ОСОБА_3 не збирається, оскільки має постійне місце проживання, міцні соціальні зв?язки, впливати на потерпілого також, адже останній є працівником поліції. Також з боку потерпілого була неправомірна поведінка, який з літа 2024 року систематично переслідує ОСОБА_3 .

Також, захисником - адвокатом ОСОБА_5 подана скарга щодо порушення права обвинуваченого, який утримується під вартою в ДУ «Полтавська установа виконання покарань №23» на безпеку життя під час повітряних тривог, в якій він просить зобов?язати ДУ «Полтавська установа виконання покарань №23» забезпечити регулярне переміщення обвинуваченого ОСОБА_3 в укриття під час повітряних тривог, створити безпечні умови перебування обвинуваченого на період повітряної загрози, врахувати встановлений факт грубого порушення права на безпеку ОСОБА_3 під час розгляду питання про доцільність подальшого продовження строку тримання його під вартою, оскільки держава в особі адміністрації установи нездатна забезпечити його фундаментальне право на життя в умовах слідчого ізолятора.

Скарга обґрунтована тим, що перебування ОСОБА_3 під вартою загрожує його життю та здоров?ю, оскільки з моменту взяття під варту, ОСОБА_3 ні разу не було евакуйовано до укриття, в місці його утриманні відсутні належні бомбосховища. Відповідно до інформації, яка знаходиться у публічному доступі на де ржавному сайті https://poda.gov.ua/page/poltavskyy-rayon зазначено перелік укриттів у м.Полтаві. За адресою знаходження Державної установи «Полтавська установа виконання покарань №23» жодне з укриттів не числиться. З метою з?ясування цієї інформаціє було направлено адвокатський запит щодо надання інформації про наявність установі захисних споруд цивільного захисту, облаштованих бомбосховищ або інших укриттів, призначених для захисту ув?язнених під час повітряних тривог. На запит надано відповідь, згідно якої в ДУ «Полтавська установа виконання покарань №23» захисні споруди відсутні. Також, зазначили, що на балансі установи перебуває три найпростіших укриття. Отже, надана адміністрацією ДУ інформація про наявність «найпростіших укриттів» у вигляді овочесховища та перших поверхів режимних корпусів викликає обґрунтовані сумніви щодо їх відповідності вимогам безпеки. Такі приміщення, за своїм функціональним призначенням, не спроєктовані для захисту від ракетних ударів та уламків. Навіть найпростіше укриття, відповідно до вимог Кодексу цивільного захисту України, повинно забезпечувати мінімальний рівень захисту, що є сумнівним для овочесховища чи звичайного першого поверху будівлі, яка може бути ціллю або опинитися в зоні ураження. Крім того, наявність або відсутність належного укриття не спростовує факту порушень вчинених відносно ув?язненого ОСОБА_3 , оскільки це не спростовує того факту, що останнього жодного разу не було відведено до укриття під час повітряних тривог. Більше того, поблизу СІЗО розташовані об?єкти критичної інфраструктури, які неодноразово зазнавали ракетних ударів з російської федерації. Установи відбування покарань відносяться до інфраструктури певного населеного пункту та атаки по таким об?єктам є досить вірогідними. Люди, які знаходяться під вартою мають обмежені свободи, вся відповідальність за їхню безпеку лежить на працівниках установи, судах, прокуратурі в межах їх повноважень. Такі дії та бездіяльність адміністрації установи суперечать національному законодавству України, порушують фундаментальні права обвинуваченого та прямо суперечать положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 підтримав доводи клопотання та скарги, просив їх задовольнити.

Прокурор заперечував проти задоволення клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу, зазначивши, що підстав для цього немає. Ризики, які були підставою для застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою не зменшились та не змінились. Щодо поданої скарги також просить відмовити в її задоволенні. Вважає, що скарга взагалі не підсудна Шевченківському районному суду міста Полтава, оскільки ДУ знаходиться на території Київського району м.Полтави, а тому повинна буди подана до Київського районного суду міста Полтави. Крім того, ОСОБА_3 особисто не звертався з заявами щодо небезпечних умов його тримання під вартою.

Суд, вислухавши клопотання та скаргу захисника, думку обвинуваченого та прокурора, вивчивши матеріали кримінального провадження, приходить до наступних висновків:

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Згідно ч. 1 ст. 132 КПК України, заходи забезпечення кримінального ськиження застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом (ст. 177 КПК України).

З вимог ч. 2 ст. 177 КПК України вбачається, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

Відповідно до ст.178 КПК України при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі інші обставини, визначені у вказаній статті.

Так, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов?язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Якщо під час розгляду клопотання про обрання запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, прокурор доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті, слідчий суддя, суд застосовує відповідний запобіжний захід, зобов`язує підозрюваного, обвинуваченого прибувати за кожною вимогою до суду або до іншого визначеного органу державної влади, а також виконувати один або кілька обов`язків, необхідність покладення яких була доведена прокурором, визначених ч.5 ст. 194 КПК України. Обов?язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців. У разі необхідності цей строк може бути продовжений за клопотанням прокурора в порядку, передбаченому статтею 199 цього Кодексу. Після закінчення строку, в тому числі продовженого, на який на підозрюваного, обвинуваченого були покладені відповідні обов`язки, ухвала про застосування запобіжного заходу в цій частині припиняє свою дію і обов`язки скасовуються (ч. ч. 1, 5, 7 ст. 194 КПК України).

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Полтави від 26.06.2025 обвинуваченому ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Строк дії вказаної ухвали - до 24 серпня 2025 року.

Відповідно до ч.1 ст. 197 КПК України, строк дії ухвали слідчого судді, суду про тримання під вартою або продовження строку тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Таким чином, на сьогодні дії ухвала Шевченківського районного суду міста Полтави від 26.06.2025 про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

Порядок розгляду клопотання підозрюваного, обвинуваченого про зміну запобіжного заходу, визначений ст. 201 КПК України.

Вирішуючи клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, суд виходить з того, що обґрунтованість застосування запобіжного заходу може піддаватися судовому контролю через певні проміжки часу на предмет перевірки наявності чи відсутності ризиків, за наявності яких, такий запобіжний захід було застосовано, та внаслідок виникнення інших обставин, які можуть бути підставами зміни запобіжного заходу в сторону його пом`якшення, зміни чи скасування, оскільки тривала дія запобіжного заходу без врахування конкретних обставин справи може призвести до порушення прав, свобод чи інтересів учасників кримінального провадження.

Зміна чи скасування запобіжного заходу обумовлюється тим, що в ході кримінального провадження змінюються підстави застосування чи обставини, що враховувалися при обранні запобіжного заходу, внаслідок чого запобіжний захід може бути скасований або замінений на інший - більш або менш суворий.

Так, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст. 259, ч.1 ст. 345, ч.1 ст. 436-2 КК України, одне з яких відноситься до тяжких кримінальних правопорушень, за його вчинення передбачено покарання до 8 років позбавлення волі, а тому є достатні підстави вважати, що ОСОБА_3 з метою ухилення від кримінального покарання може без перешкод залишити місце свого проживання та переховуватися від суду, оскільки перебуваючи на волі, через усвідомлення тяжкості покарання, що йому загрожує, у разі визнання його винуватим у вчиненні злочинів, через втрату ним свободи на тривалий строк, може ухилятися від суду, що унеможливлює своєчасне виконання процесуальних рішень та призначення йому кримінального покарання за скоєнні злочини.

Крім того, інший ризик, який був визначені в ухвалі суду від 26.06.2025 року, а саме, що обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки судом встановлено, що відносно останнього вже розглядається обвинувальний акт за аналогічними кримінальними правопорушеннями, що не завадило ОСОБА_3 вчинити нові кримінальні правопорушення, продовжує існувати.

Тому доводи захисника на відсутність встановлених ризиків, суд вважає безпідставними, оскільки існування ризиків, передбачених п. п. 1, 4 ч.1 ст. 177 КПК України об`єктивно вбачається з відомостей, що є наявними у кримінальному провадженні, які не були спростовані доводами сторони захисту.

Доказів зменшення ризиків чи взагалі їх відсутність для застосування відносно обвинуваченого більш м?якого запобіжного заходу, суду не надано, а наявність ризиків, що стали підставою для застосування такого виду запобіжного заходу як тримання під вартою на стадії досудового розслідування та його продовження на стадії судового провадження, продовжують існувати.

Посилання захисника в своєму клопотанні на відсутність ризику незаконного впливу обвинуваченого на потерпілого є хибним, адже суд, при продовженні запобіжного заходу у виді тримання під вартою на цей ризик і не посилався.

Інші обставини, на які посилається захисник в своєму клопотанні, а саме що обвинувачений раніше не судимий, має постійне місце проживання, неофіційно працює, а отже має джерело доходу, має на утриманні неповнолітню дитину, судом були враховані при постановленні судового рішення від 26.06.2025 року, яким було продовжено запобіжний захід ОСОБА_3 у виді триманні під вартою. Самі по собі ці обставини не можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу.

Крім того, сімейний стан обвинуваченого, який неодружений, мешкає один, наявність неповнолітньої дитини, яка мешкає разом з матір?ю на території рф, все ж таки свідчить про відсутність достатньою міцних соціальних зв?язків.

Також, судом раніше було встановлено, що відносно ОСОБА_3 в Полтавському районному суді Полтавської області наразі розглядається обвинувальний акт за аналогічними кримінальними правопорушеннями. Останньому в рамках даного кримінального провадження було обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, з визначенням альтеративного запобіжного заходу у виді застави. Після сплати застави, останнього було звільнено з-під варти. Однак після цього ОСОБА_3 скоїв аналогічні кримінальні правопорушення.

Щодо доводів захисника про обмежену осудність обвинуваченого, то суд зазначає, що в рамках даного кримінального провадження експертиза психічного стану обвинуваченого не проводилась, даних щодо наявності іншої небезпечної хвороби у обвинуваченого матеріали кримінального провадження також не містять.

Згідно інформації Полтавської міської медичної частини №23 філії ЦОЗ ДКВС України в Полтавській області від 21.07.2025, на сьогоднішній день загальний стан здоров?я ОСОБА_3 характеризується як задовільний та стабільний, ув?язнений продовжує перебувати під динамічним наглядом медичних працівників медичної частини ПММЧ №23. ОСОБА_3 було повторно проведено тест для визначення поверхневого гепатиту В та гепатиту С від 18.07.2025, результат негативний.

Підстав вважати, що перебування обвинуваченого в умовах СІЗО загрожує його життю та здоров?ю у суду підстав немає.Існуванні прямої загрози життю обвинуваченого та неможливість його утримання в умовах установи висновками судово-медичних експертиз також не підтверджена.

Тому суд вважає, що відсутні підстави для зміни запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на домашній арешт, оскільки вказаний запобіжний захід, на думку суду, не зможе забезпечити виконання обвинуваченим ОСОБА_3 його процесуальних прав та обов`язків, що безпосередньо вплине на дотримання розумних строків судового розгляду.

Щодо скарги захисника щодо порушення права обвинуваченого, який утримується під вартою в ДУ «Полтавська установа виконання покарань №23» на безпеку життя під час повітряних тривог, то суд зазначає наступне:

Відповідно до ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров?я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов?язком держави.

Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов`язок держави - захищати життя людини. Кожен має право захищати своє життя і здоров`я, життя і здоров`я інших людей від протиправних посягань (ст. 27 Конституції України).

Ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню. Жодна людина без її вільної згоди не може бути піддана медичним, науковим чи іншим дослідам (ст. 28 Конституції України).

Відповідно до ст. 11 КПК України, під час кримінального провадження повинна бути забезпечена повага до людської гідності, прав і свобод кожної особи. Забороняється під час кримінального провадження піддавати особу катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує її гідність, поводженню чи покаранню, вдаватися до погроз застосування такого поводження, утримувати особу у принизливих умовах, примушувати до дій, що принижують її гідність. Кожен має право захищати усіма засобами, що не заборонені законом, свою людську гідність, права, свободи та інтереси, порушені під час здійснення кримінального провадження.

Частиною 6 ст.206 КПК України визначено, що, якщо під час будь-якого судового засідання особа заявляє про застосування до неї насильства під час затримання або тримання в уповноваженому органі державної влади, державній установі (орган державної влади, державна установа, яким законом надано право здійснювати тримання під вартою осіб), слідчий суддя зобов`язаний зафіксувати таку заяву або прийняти від особи письмову заяву та: 1) забезпечити невідкладне проведення судово-медичного обстеження особи; 2) доручити відповідному органу досудового розслідування провести дослідження фактів, викладених в заяві особи; 3) вжити необхідних заходів для забезпечення безпеки особи згідно із законодавством.

Чинний кримінальний процесуальний закон не містить прямого регулювання випадків подання таких заяв особою не на стадії досудового розслідування, а під час судового провадження.

Разом із тим, ч.6 ст.9 КПК України передбачає, що у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені ч.1 ст.7 цього Кодексу.

За викладених обставин, суд вважає за можливе застосувати в даному випадку загальні засади кримінального провадження, зокрема, засаду законності, яка закріплена статтею 9 КПК України, відповідно до ч. 1 якої, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов?язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Стаття 10 КВК України визначає, що засуджені мають право на особисту безпеку. У разі виникнення небезпеки життю і здоров`ю засуджених, які відбувають покарання у виді арешту, обмеження волі, тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців або позбавлення волі, вони мають право звернутися із заявою до будь-якої посадової особи органу чи установи виконання покарань з проханням про забезпечення особистої безпеки. У цьому разі посадова особа зобов`язана вжити невідкладних заходів щодо забезпечення особистої безпеки засудженого. Адміністрація установи виконання покарань вживає заходів до переведення засудженого в безпечне місце, а також інших заходів до усунення небезпеки, вирішує питання про місце подальшого відбування ним покарання.

Також ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод покладає на державу обов?язок захищати фізичне здоров?я ув?язнених, яке має адекватно охоронятись.

Відповідно до практики ЄСПЛ (зокрема, рішення «Kalashnikov v. Russia», «M.S. v. U.K.»), держава зобов?язана забезпечити безпечні та людські умови утримання під вартою.

ЄСПЛ у справі «Oneryildiz v. Turkey» підкреслив обов?язок держави вживати превентивні заходи для захисту життя осіб, що перебувають під її контролем, зокрема в місцях позбавлення волі.

Згідно відповіді т.в.о начальника ДУ «Полтавська установа виконання покарань №23» від 11.07.2025 в ДУ «Полтавська установа виконання покарань №23» захисні споруди відсутні. На балансі установи перебуває три найпростіших укриття, а саме: овочесховище господарського двору установи, загальною площею 145,7 м2, місткістю на 124 особи; режимний корпус №1,3 (перший поверх), загальною площею 1848,4 м2, місткістю на 740 осіб; режимний корпус №2 (перший поверх), загальною площею 510,1 м2, місткістю на 160 осіб. Згідно п.2 ст. 32 Кодексу цивільного захисту України від 03.10.2012, з відповідними змінами, передбачено, що для укриття населення використовується найпростіше укриття це фортифікаційна споруда, цокольне або підвальне приміщення, інша споруда підземного простору, в якій можливе тимчасове передування людей з метою зниження комбінованого ураження від небезпечних чинників, а також від засобів ураження в особливий період. При наявності реальної небезпеки для життя та здоров?я засуджених та осіб, узятих під варту, які перебувають в ДУ «Полтавська установа виконання покарань №23» адміністрація вживає всі необхідні заходи для переведення даних осіб до найпростіших укриттів, які наявні в установі.

Доводи захисника щодо неможливості вказаних у відповіді найпростіших укриттів забезпечити мінімальний рівень захисту іщодо їх не відповідності вимогам безпеки є його суб?єктивним баченням, жодним доказом не підтверджено.

З урахуванням всього вищевикладеного, враховуючи введення на території України військового стану, перебування обвинуваченого в цей час в умовах триманні під вартою в ДУ Полтавська установа виконання покарань №23», оголошення повітряних тривог та загрози застосування обстрілів та збройних атак збоку рф, суд вважає, що подана скарга захисника підлягає частковому задоволенню в частині зобов?язання адміністрації Державної установи «Полтавська установа виконання покарань №23» вживати заходів (додаткових заходів) для захисту обвинуваченого ОСОБА_3 від небезпеки під час повітряних тривог, з метою збереження його життя та здоров`я на час утримання його під вартою в ДУ «Полтавська установа виконання покарань №23».

В іншій частині скарга задоволенню не підлягає з підстав її недоведеності.

Керуючись ст.ст. 27, 28 Конституції України, ст. ст. 11, 131, 132, 176-178, 182, 183, 184, 186, 193, 194, 196, 201, 206, 369-372 КПК України, ст. ст. 2, 10 КВК України,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_3 з тримання під вартою на домашній арешт відмовити.

Скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_5 щодо порушення права обвинуваченого ОСОБА_3 , який утримується під вартою в ДУ «Полтавська установа виконання покарань №23» на безпеку життя під час повітряних тривог - задовольнити частково.

Зобов?язати адміністрацію Державної установи «Полтавська установа виконання покарань №23» вживати заходів (додаткових заходів) для захисту обвинуваченого ОСОБА_3 від небезпеки під час повітряних тривог, з метою збереження його життя та здоров`я на час утримання його під вартою в ДУ «Полтавська установа виконання покарань №23».

В іншій частині скарги відмовити.

Копію ухвали надіслати ДУ «Полтавська установа виконання покарань №23», до виконання, а учасникам кримінального провадження, до відома.

Ухвала оскарженню не підлягає та набирає законної сили негайно після її проголошення.

Суддя Шевченківського районного суду

міста Полтави: ОСОБА_1