печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у залі суду в м. Києві судове провадження за клопотанням адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі №757/6609/25-к від 17.02.2025 у кримінальному провадженні № 0000560 від 18.03.2024,-

ВСТАНОВИВ:

30.06.2025 до Печерського районного суду м. Києва надійшло клопотання адвоката ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/6609/25-к від 17.02.2025 у кримінальному провадженні № 0000560 від 18.03.2024. В обґрунтування доводів клопотання зазначено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 18.03.2024 були внесені до ЄРДР за № 0000560, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 321 КК України. Вказане кримінальне провадження здійснюється щодо організації злочинної групи з метою виготовлення, придбання, зберігання, перевезення, пересилання з метою збуту, а також незаконний збут сильнодіючих речовин та сильнодіючих лікарських засобів, що не є наркотичними або психотропними чи їх аналогами, без спеціального на те дозволу. 24 вересня 2024 року прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно вилучене 23.09.2024 під час обшуку житла ОСОБА_4 , а саме:- - грошові кошти в сумі 2190 доларів США; грошові кошти в сумі 124300 гривень; грошові кошти в сумі 165760 Євро. Відповідно до ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 01.10.2024 у справі № 757/43402/24-к на вище вказані грошові кошти було накладено арешт. В подальшому в інтересах ОСОБА_4 було подано клопотання до Печерського районного суду про скасування арешту з майна. 11.02.2025 року слідчий суддя Печерського районного суду ОСОБА_6 винесла ухвалу по справі №757/5374/25-к якою скасувала арешт на майно вилучене 23.09.2024 під час обшуку житла ОСОБА_4 , а саме: грошові кошти в сумі 2190 доларів США; грошові кошти в сумі 124300 гривень; грошові кошти в сумі 165760 Євро. З невідомих причин прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 подав до Печерського районного суду знову клопотання про накладення арешту на вказані грошові кошти. 17.02.2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_7 ігноруючи попередньо винесену ухвалу про скасування арешту, виносить ухвалу про накладення арешту на грошові кошти. Прокурор зазначає, що грошові кошти визнано речовими доказами відповідно до постанови від 24.09.2024 про визнання речовими доказами оскільки нібито відповідають критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України. При цьому джерело їх походження, прокурором не зазначається, як і доказів отримання їх незаконним шляхом. Також, в цій же постанові вказані і інші предмети, які визнаються речовими доказами, але чомусь в подальшому накладається арешт тільки на грошові кошти. У кримінальному провадженні, відомості про яке 18.03.2024 були внесені до ЄРДР за № 0000560, ОСОБА_8 не було повідомлено про підозру, та навіть не допитано в якості свідка для встановлення походження вилучених коштів. Взагалі ані слідством, ані прокуратурою не приймались ніякі заходи щодо встановлення походження цих коштів та доказування їх отримання незаконним шляхом. Виглядає абсурдним твердження органу досудового розслідування, що ОСОБА_9 , є учасником даної організованої злочинної групи. Єдиними доказами, які надавались суду це допити свідків, а саме працівників карного розшуку, які вказали на нібито причетність ОСОБА_10 до злочинної організації. ОСОБА_4 має документальні підтвердження походження вилучених коштів. Так, 15.03.2024 ОСОБА_4 продав власний автомобіль BMW X5 (№ кузова НОМЕР_1 ). Згідно з договором купівлі-продажу, вартість автомобіля становила 1 600 000 гривень (еквівалентно 37 843 євро за курсом НБУ на дату угоди); 06.01.2022 ОСОБА_4 продав інший власний автомобіль BMW 740 (№ кузова НОМЕР_2 ). Згідно з договором купівлі-продажу, його вартість була оцінена у 1 080 000 гривень (еквівалентно 34 783 євро за курсом НБУ на дату угоди). Зазначені операції підтверджуються офіційним листом Головного сервісного центру МВС від 22.11.2024 року. Отримані кошти від продажу транспортних засобів ОСОБА_4 зберігав у власному домогосподарстві. Крім того, 06.09.2024 ОСОБА_4 отримав у борг за розпискою 100 000 євро від свого знайомого, ОСОБА_11 , з метою придбання нерухомості. Згідно з домовленістю, повернення цих коштів має бути здійснено до 06.09.2026. Разом з цим, адвокатом в клопотанні про скасування арешту майна зазначено, що в ухвалі Печерського районного суду містa Kиєва від 23.09.2024 (справa № 757/42772/24-к) про надання дозволу на проведення обшуку, слідчий суддя не надавав дозволу на проведення обшуку з метою виявлення та вилучення грошових коштів отриманих в тому числі і від протиправної діяльності, і одержаних злочинним шляхом. Адвокат ОСОБА_3 до початку судового засідання подав заяву про розгляд клопотання у відсутність. Прокурор ОСОБА_13 подав заяву про розгляд клопотання у відсутність та письмові заперечення на клопотання. Слідчий суддя, вивчивши клопотання, заперечення прокурора, вивчивши матеріали клопотання якими воно обґрунтовується, приходить до наступного. З матеріалів справи вбачається, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 18.03.2024 були внесені до ЄРДР за № 0000560, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 321 КК України. Прокурор Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва з клопотанням про накладення арешту на майно вилучене 23.09.2024 під час обшуку житла ОСОБА_4 , а саме: грошові кошти в сумі 2190 доларів США; грошові кошти в сумі 124300 гривень; грошові кошти в сумі 165760 Євро. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано. В розумінні ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Як вбачається із ухвали слідчого судді від 17.02.2025 року арешт майна накладений на підставі положень п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України з метою збереження речових доказів. У відповідності до положень ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Аналізуючи положення кримінально процесуального законодавства з приводу накладення арешту на майно особи, обов`язковою передумовою, яка обґрунтовує необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, є наявність достатніх доказів, що вказують на вчинення злочину, наявність обґрунтованої підозри, підставу для арешту майна; наслідки арешту для третіх осіб, а також розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що визначено положенням ч. 2 ст. 173 КПК України. При цьому обов`язок доведення існування зазначеної умови КПК України покладається на орган досудового розслідування. При цьому статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом. Завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що слід врахувати необхідність забезпечення справедливого балансу між конкуруючими інтересами відповідної особи і суспільства в цілому. Необхідно зважати й на те, що цілі, згадані в цьому положенні можуть мати певне значення при визначені того, чи забезпечено баланс між вимогами відповідних суспільних інтересів і основоположним правом заявника на власність. В обох контекстах держава користується певним полем розсуду при визначені заходів, які необхідно вжити для забезпечення дотримання Конвенції. Рішення Sargsyan v. Azerbaijan , n.220. При цьому існуюча практика Європейського суду з прав людини, при вирішенні питання щодо подальшого застосування заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі щодо позбавлення та обмеження права власності упродовж досудового розслідування ґрунтується на презумпції, що ризики, які стали підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження із спливом певного часу зменшуються, тому орган досудового розслідування має навести додаткові доводи в обґрунтування наявності ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстави подальшого втручання у права та свободи. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, який ратифікований Верховною Радою України 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Відповідно до положень ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Слідчим суддею встановлено, що кошти, на які накладено арешт належать ОСОБА_4 та стороною захисту було надано документи, що підтверджують їх погодження. Під час розгляду вказаного клопотання слідчим суддею встановлено, що власнику вилученого майна ОСОБА_4 підозра не висунута. Оскільки особа, у якої вилучено майно не набула статусу підозрюваної, разом з тим, через тривалу дію заходів забезпечення кримінального провадження вона позбавлена можливості користуватися своїм майном, тривалість арешту майка є такою, що триває понад розумні строки, достатні для встановлення органом досудового розслідування та фіксації усіх можливих відомостей, які можуть стосуватись предмета досудового розслідування, тому слідчий суддя приходить до висновку про те, що такі обмеження у праві власності на майно не забезпечують справедливий баланс між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. З врахуванням наведених обставин, слідчий суддя приходить до переконання, що клопотання слід задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 170-175, 309, 392, 532 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити. Скасувати арешт, накладений ухвалою Печерського районного суду м. Києва у справі № 757/6609/25-к від 17.02.2025 у кримінальному провадженні № 0000560 від 18.03.2024 на майно, вилучене у ході обшуку від 24.09.2024, на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23.09.2024 у справі № 757/42772/24-к у приміщенні квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_4 , а саме: грошові кошти в сумі 2190 доларів США, 124300 гривень, 165760 Євро, які належать ОСОБА_4 .

Ухвала слідчого судді не підлягає оскарженню.

Слідчий суддя ОСОБА_1