Провадження №1-кп/523/555/25
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

23.07.2025

Колегія судів Пересипського районного суду м. Одеси у складі :

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

суддів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

за участю секретаря - ОСОБА_4 ,

прокурора - ОСОБА_5

захисника обвинуваченого - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000188 від 28.06.2022р. щодо:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Маріуполя Донецької області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111, ч.2 ст.28,ч.1 ст.438 КК України,-

ВСТАНОВИЛА:

Громадянин України ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який в установленому законом порядку не припинив громадянство України та який до 20 лютого 2014 року проживав на території м. Маріуполя Донецької області, де проходив службу у 1-й роті батальйону патрульної служби Маріупольського міського управління ГУ МВС України в Донецькій області, сповідуючи антиукраїнську ідеологію і неприйняття державності України, будучи прихильником приєднання території України до рф або створення на її території проросійських псевдодержавних утворень, після повномасштабного вторгнення регулярних військ рф на територію України, здійснив перехід на бік ворога в період збройного конфлікту.

23.02.2022р., ОСОБА_8 продовжуючи свою злочинну діяльність, спрямовану на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності та державній безпеці України, переслідуючи мету участі у здійснюваній РФ проти України підривній діяльності і військовій агресії, у невстановлені час та обставини, вступив на військову службу до військового підрозділу (формування), який підпорядкований рф. В ході своєї службової діяльності ОСОБА_7 використовував псевдонім (позивний) « ОСОБА_9 ».

В подальшому, в лютому 2022 року, діючи відповідно до розробленого військово-політичним керівництвом РФ плану ведення агресивної війни проти України, ОСОБА_10 у складі невстановленого військового підрозділу (формування), який підпорядкований рф, із відповідним озброєнням та військовою технікою прибув до населеного пункту Філатовка на тимчасово окупованій території АР Крим, де був повідомлений та отримав відповідні вказівки та інструкції від свого безпосереднього керівництва збройних сил і спеціальних служб рф щодо повномасштабного військового вторгнення рф на територію України.

24.02.2022р., точний час не встановлений, ОСОБА_8 діючи у складі вказаного вище військового підрозділу (формування), виконуючи злочинні накази військово-політичного керівництва рф та своїх прямих керівників щодо ведення агресивної війни проти України, перетнув адміністративний кордон між тимчасово окупованою територією АР Крим і Херсонською областю, внаслідок чого, потрапив на територію Херсонської області.

Наприкінці лютого 2022р., ОСОБА_8 діючи у складі військового підрозділу (формування), на виконання спільного плану ведення агресивної війни проти України, прибув з наявним озброєнням і військовою технікою до смт. Лазурне Скадовського району Херсонської області з метою завдання шкоди суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності та державній безпеці України.

В подальшому, наприкінці березня 2022р., ОСОБА_8 діючи на виконання злочинних наказів керівництва збройних сил і спеціальних служб рф, зайняв посаду заступника так званого «коменданта» - начальника «гарнізону» російських окупаційних військ, які розмістились на території смт. Лазурне Скадовського району Херсонської області у приміщеннях пансіонату «Чайка», розташованого по вул. Причальна,5. До підпорядкування так званої «комендатури», відповідно до територіального розподілу окупаційних військ рф, увійшли населені пункти Скадовського району Херсонської області: Лазурне, Приморське, Круглоозерка, Залізний Порт і територія Чорноморського біосферного заповідника.

В подальшому, у період з кінця лютого 2022р. по червень 2022р., ОСОБА_8 продовжуючи підривну діяльність проти України, перебуваючи на посаді заступника «коменданта» - начальника «гарнізону» військового підрозділу (формування), який підпорядкований рф, який складався із представників збройних сил, спеціальних служб, правоохоронних органів рф, з дислокацією у смт. Лазурне Скадовського району Херсонської області, продовжив виконувати злочинні накази військово-політичного керівництва рф та своїх прямих керівників на підконтрольних його «гарнізону» окупованих територіях Скадовського району Херсонської області.

Так, громадянин України ОСОБА_8 умисно надавав рф (іноземній державі) та її представникам допомогу у проведеній підривної діяльності проти України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці Україні, а саме приймав участь у відборі і призначенні на посади в окупаційних органах влади осіб з числа місцевих жителів, лояльних до російської окупаційної влади, здобував, систематизував і доповідав вищому керівництву для використання проти України розвідувальну інформацію щодо оборонного потенціалу України, соціальної обстановки у південно-східних областях України (Одеській, Миколаївській, Херсонській, Запорізькій, Донецькій), розташування, переміщення, складу і кількості сил і засобів Збройних Сил України, здійснював з цією метою розвідувальний пошук, підбір громадян України і їх залучення до співпраці з окупаційною владою рф і надання такої розвідувальної інформації, схиляв до співпраці з окупаційною владою представників українських державних органів та органів місцевого самоврядування, які знаходились на тимчасово окупованій території Херсонської області. З цією метою, ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_1 та іншими (матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження), вчиняв побиття, катування, залякування людей, зокрема ОСОБА_12 і ОСОБА_13 , та незаконне зайняття об`єктів нерухомого майна, інші злочини проти життя і здоров`я особи, проти власності, проти законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

04.04.2022р., приблизно о 10:30год., ОСОБА_2 (матеріали відносно якої органами досудового розслідування виділені в окреме кримінальне провадження №0000383 від 23.11.2022) - так званий «комендант» - начальник «гарнізону» російських окупаційних військ, із позивним «Зауч», діючи спільно з іншими невстановленими особами, які діяли за його наказом, перебуваючи біля адміністративної будівлі Круглоозереької сільської ради за адресою: Херсонська область, Скадовський район, с. Залізний порт, вул. Шкільна,50, зустрівся з головою Бехтерської об`єднаної територіальної громади Скадовського району Херсонської області ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В ході вказаної зустрічі, ОСОБА_2 маючи злочинний намір, спрямований на залякування та насильство над психічним станом ОСОБА_12 , направив на нього пістолет, таким чином погрожуючи останньому вбивством шляхом демонстрації зброї, та кілька разів натиснув на курок, однак пістолет виявився розрядженим. Після вказаних дій, до ОСОБА_12 та ОСОБА_2 під`їхав автобус, з якого вийшли військовослужбовці рф, яким останній надав наказ щодо затримання ОСОБА_12 , після чого, вказані військовослужбовці одягнули на голову ОСОБА_12 мішок та повезли в невідомому напрямку, таким чином незаконно викравши і позбавивши волі останнього, тобто за наказом ОСОБА_2 вчинили нелегальне ув`язнення особи, що перебуває під захистом, чим порушили вимоги ст.147 Конвенції, а також ч.3 ст.75 Додаткового І Протоколу.

В подальшому, того ж дня, приблизно о 15:00год., ОСОБА_2 діючи спільно з іншими військовослужбовцями рф, незаконно доставили ОСОБА_12 до пансіонату «Чайка», де утримували його всупереч його волі приблизно до 01:00год. 05.04.2022р.

В той же час, в період часу, приблизно з 15:00год. 04.04.2022р. до 01:00год. 05.04.2022р., ОСОБА_8 діючи умисно, за попередньою змовою з іншими військовослужбовцями рф (матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження №0000383 від 23.11.2022). усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, розуміючи, що він порушує вимоги міжнародного гуманітарного права, а саме ст. 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року, а також ст.ст.11, 51, 75 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І) від 8 червня 1977 року, з мотивів безумовного виконання отриманих бойових наказів військового керівництва, перебуваючи на території пансіонату «Чайка», на виконання вказівки ОСОБА_2, так званого «коменданта» - начальника «гарнізону» російських окупаційних військ, та спільно з ним, у приміщенні підвалу цього пансіонату, вчинив щодо ОСОБА_12 незаконне затримання, катування (тортури), побиття, фізичний і психологічний тиск з метою одержання інформації про його співпрацю з органами СБУ та схилення останнього до подальшої співпраці з окупаційною владою рф, при цьому, ображаючи його, принижуючи людську гідність, завдаючи йому сильного болю та страждань, наносячи удари ногами, а також здійснюючи відносно нього тілесні покарання за нібито надання українським військовослужбовцям позицій зс рф.

В результаті нанесення ОСОБА_14 та іншими особами ударів руками та ногами у різні частини тіла ОСОБА_12 , останній отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, у вигляді закритих переломів 5 і 6 лівих ребер без значного зміщення уламків та забій лівої нирки. При цьому, ОСОБА_8 разом із ОСОБА_2 під час побиття ОСОБА_12 , використовуючи погрози подальшого застосування фізичного та психологічного насильства і наступного вбивства, вимагав роздавати гуманітарну допомогу РФ місцевим мешканцям, зокрема дизельного палива, після чого, під погрозою вбивства, примусили ОСОБА_12 записати на відеозапис звернення щодо його готовності співпрацювати з окупаційною адміністрацією рф, на що, ОСОБА_12 керуючись мотивом збереження свого життя і здоров`я, погодився і прийняв участь у записі такого відеозапису, після чого, був звільнений.

Отже, ОСОБА_8 виконуючи злочинні вказівки ОСОБА_2, здійснив відносно ОСОБА_12 нелегальне ув`язнення (незаконне затримання) особи, що перебуває під захистом та катування (тортури), чим порушив вимоги ст.3, 31, 32, 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та ст.ст.1 1,51, 52, 75 додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І).

Крім того, 11.04.2022р., приблизно о 17:00год., ОСОБА_8 за попередньою змовою та діючи спільно з іншими військовослужбовцями рф (матеріали відносно яких виділені в окреме кримінальне провадження №00003 83 від 23.11.2022), які діяли за його наказом, на обладнаному окупаційними військами блок-пості при в`їзді до смт. Лазурне Скадовського району Херсонської області, у напрямку з м. Херсон, незаконно затримали та позбавили волі водія на ім`я ОСОБА_15 , який здійснював регулярні перевезення сполученням «Херсон-Лазурне».

Після чого, ОСОБА_8 утримуючи вказану особу як заручника, використовуючи мобільний телефон останнього, зателефонував власнику автобуса - приватному підприємцю ОСОБА_13 та висловлюючи йому погрози фізичної розправи відносно зазначеного водія, наказав йому прибути 12.04.2022р., о 10:00год. до пансіонату «Чайка», де розташовувалася так звана «комендатура» окупаційних військ РФ, на що ОСОБА_13 погодився.

В подальшому, ОСОБА_8 реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на викрадення, катування і побиття ОСОБА_13 , після прибуття останнього до зазначеного пансіонату, наказав останньому всупереч його волі підкоритися і лягти на землю, після чого, одягнув йому на голову мішок і кайданки на руки, чим незаконно, позбавив його волі, тобто вчинив нелегальне ув`язнення особи, що перебуває під захистом (незаконне затримання), чим порушив вимоги ст.ст.4, 27, 31,32, 147 Конвенції, а також ч.3 ст.75 Додаткового І протоколу.

В той же день, в період часу з 10:00год. до 14:00год., ОСОБА_8 насильно завів ОСОБА_13 всупереч його волі на третій поверх адміністративної будівлі пансіонату «Чайка», де спільно з ОСОБА_3 з позивним « ОСОБА_16 » (матеріали відносно якої органами досудового розслідування виділені в окреме кримінальне провадження №0000383 від 23.11.2022), діючи умисно, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно- небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, розуміючи, що він порушує вимоги міжнародного гуманітарного права, а саме ст.ст.4, 27, 31, 32, 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та статті 51 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І), від 8 червня 1977 року, з мотивів безумовного виконання отриманих бойових наказів військового керівництва, застосував до ОСОБА_13 катування (тортури), побиття, фізичний і психологічний тиск з метою одержання інформації та схилення останнього до подальшої співпраці з окупаційною владою Російської Федерації, при цьому ображаючи ОСОБА_13 , принижуючи його людську гідність, завдаючи йому болю та страждань.

Так, у ході здійснення вказаних фізичних та психічних катувань ОСОБА_14 та ОСОБА_3, ОСОБА_13 завдано чисельні удари кулаками в область тулубу в районі сонячного сплетіння, животу, робер, печінки, а також у потилицю та по стегнам, в результаті чого останній зазнав фізичний біль, страждання та отримав тілесні ушкодження. При здійсненні вище вказаних незаконних дій відносно ОСОБА_13 , ОСОБА_8 наставляв на останнього пістолет погрожуючи йому смертю, у разі якщо він відмовиться співпрацювати з ФСБ рф. Після побиття ОСОБА_13 , ОСОБА_8 спільно з ОСОБА_3 застосовуючи погрози подальшого застосування до нього фізичного та психологічного насильства і наступного вбивства, погрожуючи застосуванням проти нього стрілецької зброї, примусили ОСОБА_13 записати на відеозапис звернення щодо готовності співпрацювати з окупаційною адміністрацією та спецслужбами рф, на що останній керуючись мотивом збереження свого життя і здоров`я, погодився і прийняв участь у записі такого відеозапису, після чого, був звільнений.

Отже ОСОБА_7 спільно та за попередньою змовою з ОСОБА_3 здійснили відносно ОСОБА_13 нелегальне ув`язнення (незаконне затримання) особи, що перебуває під захистом та катування (тортури), чим порушив вимоги ст.ст.4, 27, 31, 32, 147 Конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12 серпня 1949 року та ст. ст. 11,51,75 додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І).

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого (in absentia) ОСОБА_17 , який показань суду не надавав та будь-яких клопотань від останнього на адресу суду також не надходило.

Так, відповідно до ч.5 ст.374 КПК України у разі ухвалення вироку за наслідками кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження (in absentia), суд окремо обґрунтовує, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

Згідно із ч.2 ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Приймаючи рішення щодо проведення спеціального досудового розслідування та проведення розгляду за процедурою in absentia, слідчий суддя виходив із того, що інкримінований обвинуваченому злочин та його поведінка підпадали під вимоги, зазначені у ч.2 ст.297-1 КПК України. Положення закону щодо здійснення спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження не визнані неконституційними і є такими, що узгоджуються зі стандартами, визначеними у Резолюції (75) 11 Комітету Міністрів Ради Європи щодо критеріїв, які регламентують провадження, що здійснюється за відсутності обвинуваченого. Так відповідно до рекомендацій Комітету Міністрів Ради Європи важливою умовою застосування спеціального досудового розслідування та спеціального судового розгляду є те, щоб під час спеціального досудового розслідування або спеціального судового провадження було забезпечено процесуальні права та гарантії осіб, які беруть участь у кримінальному провадженні, зокрема, право обвинуваченого бути поінформованим належним чином про дату слухання справи та про своє право на законне чи інше представництво в суді.

Повістки про виклик ОСОБА_17 , повідомлення йому про підозру, повідомлення про початок здійснення спеціального досудового розслідування надсилались та публікувались відповідно до вимог КПК України, шляхом публікування на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та на стадії судового розгляду - на офіційному веб-сайті Пересипського (минула назва Суворовського) районного суду м. Одеси, а також у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - у газеті «Урядовий кур`єр» в рубриці «Оголошення», а копію процесуальних документів, що підлягали врученню ОСОБА_18 на виконання вимог ч.2 ст.297-5 КПК України направлялись захиснику. Будь-яких клопотань від обвинуваченого на адресу суду не надходило.

Дорученням Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в Одеській області адвоката ОСОБА_6 уповноважено у межах процесуальних прав і обов`язків, визначених ст.ст.46, 47 КПК України, забезпечити безоплатну вторинну правову допомогу відповідно ОСОБА_18 .

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 15.11.2022р. надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування стосовно обвинуваченого.

Отже орган досудового розслідування вживав всіх можливих передбачених КПК України заходів для виклику ОСОБА_7 , щоб забезпечити останньому можливість безпосередньо та через обраного захисника реалізовувати права підозрюваного на стадії досудового розслідування.

Після постановлення вищевказаної ухвали слідчого судді від 15.11.2022р., якою надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування стосовно ОСОБА_17 , відповідно до вимог ч.4 ст.46, ст.42, п.8 ч.2 ст.51 та ч.2 ст.297-5 КПК України реалізацію прав підозрюваного (обвинуваченого) здійснював його захисник, який отримував необхідні процесуальні документи, знайомився з матеріалами кримінального провадження.

Крім цього, згідно з ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 26.02.2024р. щодо ОСОБА_17 здійснювалось спеціальне судове провадження.

В судовому засіданні приймав участь захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 , який обізнаний з матеріалами кримінального провадження від початку здійснення спеціального досудового розслідування.

Судом також вживалися заходи про виклик обвинуваченого для забезпечення доступу до правосуддя, у зв`язку із чим, на кожне судове засідання останній викликався у порядку ст.323 КПК України. Повістки про виклик опубліковані у газеті «Урядовий кур`єр», а також на офіційному сайті районного суду.

Захисник обвинуваченого не заперечував щодо розгляду даного кримінального провадження в порядку спеціального судового провадження, він здійснював активні дії, спрямовані на захист обвинуваченого: приймав участь у дослідженні доказів; виступав у дебатах та просив ухвалити законне рішення на підставі наявних доказів.

Враховуючи наведене та з урахуванням здійснення у даному кримінальному провадженні спеціального досудового розслідування і спеціального судового провадження, суд вважає, що стороною обвинувачення вжито достатніх заходів щодо дотримання прав підозрюваного та обвинуваченого ОСОБА_7 на захист та доступ до правосуддя.

Всі наведені вжиті заходи вказують на те, що обвинувачений був поінформований належним чином про дати та час розгляду кримінального провадження, а також дотримані його права на належне представництво у суді.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч.3 ст.323 КПК України), суд зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст.2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, а отже поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Прокурор у кримінальному провадженні в ході судового розгляду підтримав висунуте обвинуваченому ОСОБА_18 обвинувачення у повному обсязі.

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні, посилаючись на відсутність можливості узгодити позицію захисту зі своїм підзахисним, просив суд вирішити справу на підставі зібраних доказів, надати їм належну правову оцінку і ухвалити справедливе, законне та обґрунтоване рішення.

Суд, провівши судовий розгляд лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до наступних висновків.

Так, вина ОСОБА_17 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушеннях повністю доведена сукупністю зібраних в кримінальному провадженні та дослідженими в судовому засіданні доказами, які суд вважає належними та допустимими:

- показами потерпілого ОСОБА_12 , який пояснив суду, що перша його зустріч з окупантами відбулась в середині березня 2022р., під час якої, останні погрожували йому тільки словесно. Друга зустріч відбулась 04 квітня 2022р., під час якої, йому вже погрожували пістолетом, загрозу він сприйняв реально, потім потерпілому надягли мішок та повели до штабу, який був розташований у пансіонаті, де поставили на коліна, потім спустили до підвалу і почали бити, в подальшому підняли на поверх, де він побачив ОСОБА_19 ;

-показами потерпілого ОСОБА_13 , який пояснив суду, що у квітні 2022р. йому зателефонували з телефону його водія і сказали приїхати до пансіонату, при цьому зазначили, якщо він не приїде мікроавтобус та водій будуть перебувати у заручниках. Приблизно 11-12 квітня того року він прибув до пансіонату, де на нього надягли кайданки і мішок на голову та привели до кабінету, де були ОСОБА_7 (позивний Грек) та ОСОБА_3 (позивний ОСОБА_16 ), які стали його бити, погрожувати пістолетом, потім пропонували посади та співпрацю з ними, після чого записали потерпілого на відео та відпустили.

Показання потерпілих щодо обставин, викладених в обвинувальному акті, узгоджуються між собою, доповнюють один одне, не містять протиріч, а тому визнаються належними доказами, які в сукупності підтверджують винуватість ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні.

Також винуватість ОСОБА_17 у вчиненні кримінальних правопорушень, за обставин визнаних судом доведеними, підтверджується дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами:

-відповіддю від 17.05.2022р. на доручення органів досудового розслідування, згідно якої, встановлено інформацію щодо перебування та діяльності на окупованій території Херсонської області співробітників спеціальних служб рф, та окрім того, встановлено особу, яка ідентифікована як ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з позивним « ОСОБА_9 », який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 03.06.2022 відповідно до якого, ОСОБА_12 впізнав особу ОСОБА_17 на фото під №2;

-протоколом проведення слідчого експерименту від 15.06.2022р, відповідно до якого ОСОБА_12 за допомогою картографічного сервісу «Google Maps» вказав розташування місця сільської ради, де 04.04.4022р., начальник військового гарнізону в АДРЕСА_2 на ім`я « ОСОБА_20 » надав вказівку своїм підлеглим військовим рф здійснити його викрадення, шляхом одягання мішку на голову та подальшого розміщення у транспортному засобу. Також, ОСОБА_12 за допомогою зазначеного картографічного сервісу вказав розташування пансіонату «Чайка», до якого 04.04.2022р. його привезли військові рф та здійснювали його побиття та примушували до співпраці з російськими окупаційними військами;

-висновком експерта №878 від 30.08.2022р, відповідно до якої, у ОСОБА_12 виявлені тілесні ушкодження у вигляді закритих переломів 5, 6 лівих робер без значного зміщення уламків, забій лівої нирки; вказані ушкодження не були небезпечними для життя та за критерієм тривалого розладу здоров`я понад 21 день відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 25.07.2022р., відповідно до якого, ОСОБА_13 впізнав ОСОБА_17 на фото під №2, як військовослужбовця окупаційних військ рф на ім`я « ОСОБА_21 », позивний « ОСОБА_9 », який здійснив його викрадення і позбавлення волі, а також подальше побиття і катування, з метою одержання інформації та схилення до співпраці із спецслужбами та урядом рф;

-протоколом огляду файлів від 08.09.2022р, відповідно до якого, останні містять на оптичних носіях інформацію, яка підтверджує місце перебування ОСОБА_17 та потерпілих ОСОБА_12 і ОСОБА_13 у смт. Лазурне Скадовського району, куди останніх доставляли, били та спричиняли тілесні ушкодження;

-відповіддю ДМС України від 16.06.2022р, відповідно до якої, на ім`я ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оформлений паспорт громадянина України;

-відповіддю ГУ МВС в Донецькій області від 08.07.2022р., відповідно до якої, наказом ГУ МВС в Донецькій області від 11.06.2014 №223 о/с ОСОБА_7 звільнений з органів внутрішніх справ.

Крім того, судом досліджені матеріали справи, які підтверджують заходи, які були вжиті щодо повідомлення обвинуваченого про вчинення стосовно нього процесуальних дій та забезпечення останнього правами на захист.

Прокурором також долучено у судовому засіданні документи, що підтверджують вжиті заходи щодо виклику обвинуваченого ОСОБА_17 та повідомлення останнього про вчинення стосовно нього процесуальних дій та забезпечення останнього правами на захист.

Інші досліджені судом та долучені до матеріалів справи документи з матеріалів кримінального провадження (постанови про доручення проведення слідчих (розшукових) дій, постанови органів прокуратури про здійснення тимчасового доступу до речей і документів, які містять охоронювану законом таємницю та відповідними протоколами тимчасового доступу до речей і документів, протоколи тимчасового доступу до речей і документів та відповідний опис цих документів, постанови органів досудового розслідування про доручення проведення слідчих дій та інші), підтверджують дотримання кримінального процесуального законодавства при проведенні досудового розслідування та допустимість отриманих в ході його проведення доказів.

Усі перераховані джерела інформації, суд оцінює за правилами документа (ст.99 КПК України), а відомості, що вони містять, визнає належними та допустимими. Враховуючи цілковиту узгодженість між собою вказаних доказів за змістом, їх єдність та взаємозв`язок за часом та характером подій, суд визнає наведені та проаналізовані вище документовані дані достовірними доказами обвинувачення.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначених КПК України, враховуючи, що суд зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження, створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Статус особи у збройному конфлікті є відправною точкою для наділення її відповідними правами та обов`язками. В судовому засіданні встановлено, що обвинувачений ОСОБА_8 є військовослужбовцем рф і безпосередньо приймав участь у військових діях.

В свою чергу потерпілі ОСОБА_12 і ОСОБА_13 не належали ані до особового складу збройних сил, ані до будь яких інших ополчень, загонів тощо, які озброюються під час наближення ворога.

Враховуючи вищевикладене, потерпілі беззаперечно перебували під захистом Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949.

Суд, дослідивши за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, розглянувши наявні докази, з огляду на належне повідомлення обвинуваченого про судовий розгляд, характер обвинувачення та забезпечення його права на захист захисником, вважає за можливе прийняття обвинувального вироку у справі.

Сукупність показань потерпілих у співставленні з наявними в справі письмовими доказами, які узгоджуються між собою, є цілком змістовними та дозволяють скласти цілісний сюжет реконструйованої ними події. Підстав для піддання сумніву достовірності показань допитаних у судовому засіданні осіб судом не встановлено.

Будь-яких порушень процесуального закону під час руху кримінального провадження на всіх стадіях процесу, які були б підставою для визнання доказів неналежними чи не допустимими не виявлено.

Вирішуючи питання щодо надання юридичної оцінки діям обвинуваченого, суд виходить з того, що ст.27 Конвенції визначено право цивільних осіб, за будь-яких обставин, на особисту повагу, повагу до своєї честі. Відповідно до ст.ст.31-32 Конвенції, забороняється, зокрема: жодний примус фізичного чи морального порядку не може застосовуватися до осіб, які перебувають під захистом, зокрема з метою отримання від них або від третіх осіб якихось відомостей; застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою. Ця заборона поширюється не лише на вбивства, тортури, тілесні покарання, калічення та медичні чи наукові досліди, які не викликані потребою лікування особи, що перебуває під захистом, а й на будь-яке інше брутальне поводження з боку як цивільних, так і військових властей.

З проведеного аналізу доказів наданих суду, в поєднанні з положеннями ст.147 Конвенції та ст.75 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І), які визначають серйозні порушення згаданої Конвенції, суд вважає доведеним порушення ОСОБА_7 законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а відтак приходить до висновку, що вина ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю та кваліфікує його дії за ч.2 ст.28,ч.1 ст.438 КК України інші порушення законів та звичаїв війни, що передбачені міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вчинені за попередньою змовою групою осіб.

Так окрім того, суд вважає, що вина ОСОБА_17 у вчиненні іншого кримінального правопорушення доведена повністю та кваліфікує його дії за ч.2 ст.111 КК України: державна зрада, тобто діяння, умисно вчинене громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинене в умовах воєнного стану.

При призначенні покарання ОСОБА_18 , суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, сукупність усіх обставин, що його характеризують (форма вини, мотив, спосіб, характер вчиненого діяння, ступінь здійснення злочинного наміру, тяжкість наслідків тощо),особу винного і обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом враховується особа ОСОБА_17 , який є особою раніше не судимою, вчинив умисні кримінальні правопорушення, які відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, є громадянином України та військовослужбовцем збройних сил рф.

Обставин, які пом`якшують ОСОБА_18 , передбачені ст.66 КК України, судом не встановлено.

Обставинами, які обтяжують покарання обвинуваченому, передбачені ст.67 КК України, суд визнає: вчинення злочинів з використанням умов воєнного стану.

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання по даному кримінальному провадженню, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини кримінального провадження, беручи до уваги особу ОСОБА_17 , який є особою раніше не судимою, вчинив умисні кримінальні правопорушення, які відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, є громадянином України та військовослужбовцем збройних сил рф, враховуючи відсутність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому та наявність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому - вчинення злочину з використанням умов воєнного стану, окрім того, приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєних ОСОБА_14 кримінальних правопорушень, які являються злочином проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, порушення законів і звичаїв ведення війни і становить значну суспільну небезпеку з огляду на дику та варварську поведінку обвинуваченого у сучасному світі, що не може мати місця у 21 сторіччі та нівелює, зводить нанівець всі досягнення сучасної цивілізації в області миру та гуманності людства та окрім того, враховуючи дані про особу обвинуваченого, який хоча і не притягувався до кримінальної відповідальності, але його протиправні дії характеризують його як особу, позбавлену будь-яких моральних принципів, співчуття, совісті й свідчать про ігнорування ним норм не тільки міжнародного права, а й норм людського співжиття, повне знецінення в його свідомості життя інших людей, презирливе ставлення до їх страждань як фізичних, так і моральних, з метою запобігання вчиненню обвинуваченим нових злочинів, суд приходить до висновку про те, що виправлення останнього та недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень, можливе лише в умовах його ізоляції від суспільства, із призначенням покарання у виді позбавлення волі та із застосуванням додаткової міри покарання у виді конфіскації майна, що в даному випадку є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження скоєння нових злочинів.

На думку суду, таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді позбавлення волі, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Водночас, вирішуючи питання про необхідність реального відбування обвинуваченим покарання у виді позбавлення волі за вчинені кримінальні правопорушення, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому, суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 28.05.2020року (справа №753/13972/17; провадження №51-986км20), згідно якої, Верховний Суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Крім того, приймаючи таке рішення, суд серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950.

Керуючись ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, -

УХВАЛИЛА:

ОСОБА_7 визнати винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.111, ч.2 ст.28,ч.1 ст.438 КК України та призначити йому покарання за:

- ч.2 ст.111 КК України у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього належного йому майна,

- ч.2 ст.28,ч.1 ст.438 КК України у виді позбавлення волі на строк 12 років.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупності кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити покарання ОСОБА_7 у виді позбавлення волі на строк 15 років з конфіскацією всього належного йому майна.

Запобіжний захід до набрання вироку законної сили відносно ОСОБА_7 обрати у вигляді тримання під вартою. Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з часу, коли він буде фактично затриманим. Виконання вироку в цій частині доручити Управлінню Служби безпеки України в Одеській області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Пересипський районний суд м. Одеси до Судової палати по кримінальних справах Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

Копії вироку вручити під розписку учасникам судового засідання, а також надати іншим заінтересованим особам.

Згідно з ч.3 ст.400 КПК України, якщо апеляційну скаргу подано обвинуваченим, щодо якого судом ухвалено вирок за результатами спеціального судового провадження, суд поновлює строк за умови надання обвинуваченим підтвердження наявності поважних причин, передбачених ст.138 КПК України, та надсилає апеляційну скаргу разом із матеріалами кримінального провадження до суду апеляційної інстанції з дотриманням правил, передбачених ст. 399 КПК України.

Копію вироку, яка підлягає врученню обвинуваченому, вручити захиснику, а інформацію про вирок опублікувати в газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті суду відповідно до вимог ст.323КПКУкраїни.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3