Справа № 444/1449/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/229/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на вирок Жовківського районного суду Львівської області від 10 січня 2025 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Роздільна, Роздільнянського району, Одеської області, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , українця, громадянина України, менеджера ТЗОВ «Нова пошта», із незакінченою вищою освітою, раніше не судимий, РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт НОМЕР_2 виданий 4652, 23.09.2022 року, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7

потерпілої ОСОБА_9

представника потерпілої - адвоката ОСОБА_10

ВСТАНОВИЛА:

оскарженим вироком ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з відбуттям покарання в кримінально-виконавчій установі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Вирішено питання речових доказів, процесуальних витрат, арештованого майна, цивільних позовів.

Згідно вироку суду, ОСОБА_6 14.02.2024, приблизно о 20:40 год., керуючи автомобілем марки «Skoda Fabia», реєстраційний номер НОМЕР_3 , та рухаючись ним по автодорозі «Східний під"їзд до м. Львова» поблизу с. Малехів, Львівського району, Львівської області в напрямку до м. Львова, порушив чинні вимоги Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України N? 1306 від 10.10.2001, а саме: Розділу 1 п. 1.5, п. 1.10; Розділу 2 п. 2.3 б), д); Розділу 18 п. 18.1, які виразилися в тому, що він будучи не уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, відповідно не відреагував на її зміну, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, що розташований на віддалі біля 237 м від кілометрового покажчика «4» на автодорозі «Східний під?їзд до м. Львова» перед дорожнім знаком «Малехів», не вжив заходів до своєчасного застосування гальмування з моменту об?єктивної видимості пішохода ОСОБА_11 та не надав йому дороги, який в цей час рухався по вказаному нерегульованому пішохідному переході з ліва на право із лівого узбіччя по напрямку руху його автомобіля, в результаті чого відбулась дорожньо-транспортна пригода наїзд транспортного засобу на пішохода в межах нерегульованого пішохідного переходу.

В результаті порушення Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_12 відбулася дорожньо-транспортна пригода - наїзд транспортного засобу на пішохода ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер на місці пригоди, внаслідок отримання тупої поєднаної травма голови та шийного відділу хребта з ушкодженням спинного і головного мозку у вигляді крововиливу під м?які мозкові оболонки та у шлуночки головного мозку, повного перелому шийного відділу хребта на рівні 3-го шийного хребця з крововиливами під оболонки та ушкодженням речовини спинного мозку, що призвело до набряку спинного та головного мозку.

Таким чином, ОСОБА_6 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху, будучи особою, яка керувала транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч. 2 ст. 286 КК України.

На вказаний вирок захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, у якій просить змінити вирок Жовківського районного суду Львівської області від 10.01.2025 року, пом`якшити покарання та призначити ОСОБА_6 основне покарання за ч. 2 ст. 286 КК України без позбавлення волі та звільнити його від такого покарання з випробуванням протягом іспитового строку тривалістю на розсуд суду, на підставі ст. 75 КК України.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що засуджений ОСОБА_6 позитивно характеризується за місцем проживання та навчання, вперше притягається до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення з необережності, щиро розкаявся та активно сприяв розкриттю злочину, бажає відшкодувати потерпілим завданої моральної шкоди в розмірі призначеної судовим рішенням та пропонував часткове відшкодування такої шкоди на час розгляду справи в судовому засіданні, однак потерпілі відмовлялися її отримувати.

Окрім цього, судом при призначенні покарання не враховано тієї обставини, що обвинувачений ОСОБА_6 проживає в багатодітній сім`ї, є старшим сином, його молодші брати та сестри є неповнолітніми, проживає з матір`ю без батька і весь тягар матеріального утримання покладається на нього. Також, разом з ними спільно проживають два брати матері, особи з інвалідністю другої групи, які також потребують догляду та матеріального утримання.

В судове засідання представник потерпілої - адвокат ОСОБА_13 не з`явився, подав суду клопотання про слухання справи за його відсутності. Потерпіла ОСОБА_14 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ( свідоцтво про смерть серії НОМЕР_4 ). Відтак, колегія суддів ухвалила слухати справу без участі представника потерпілої - адвоката ОСОБА_13 .

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника адвоката ОСОБА_7 на підтримку апеляційної скарги, потерпілу ОСОБА_9 та її представника - адвоката ОСОБА_10 , виступ прокурора, які заперечили проти апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_6 дотримано, а доводи захисника, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за наведених у вироку суду обставин, та правильність кваліфікації його дій є вірною та в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оскаржується.

Щодо призначеного судом першої інстанції ОСОБА_6 покарання, то слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

При призначенні покарання, суд першої інстанції належним чином врахував усі конкретні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, яке, згідно положення ст. 12 КК України, є тяжким злочином, характеризуючі дані на обвинуваченого, з місця праці обвинуваченого та з місця навчання, позицію потерпілої сторони, яка наполягала на суворому покаранні для обвинуваченого, мотивуючи своє рішення небажанням обвинуваченого відшкодувати заподіяну шкоду та вибачитись за вчинене. Обставинами, що пом`якшують покарання судом визнано щире каяття. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Враховуючи досліджені судом першої інстанції характеризуючи дані на обвинуваченого, а також враховуючи позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 15 листопада 2023 року справа N641/1067/23, суд першої інстанції дійшов вірного переконання, що необхідною і достатньою мірою покарання для перевиховання обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів може бути покарання у виді позбавлення волі, оскільки його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

Таке покарання буде необхідним, достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_6 та не є надто тяжким, в повній мірі відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Щодо доводів апеляційної скарги сторони захисту про те, що ОСОБА_6 проживає в багатодітній сім`ї та тягар матеріального утримання такої сім`ї покладається на нього, то колегія суддів не бере такі до уваги, оскільки такі є голослівними та нічим не обґрунтованими. Така позиція обвинуваченого зумовлена виключно бажанням уникнути реального відбування покарання.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 не можуть бути визнані достатніми підставами для скасування вироку суду, так як є необґрунтованими та не підтверджені належними доказами. Підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , у тому часті застосування до нього положень ст. 75 КК України, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що вирок Жовківського районного суду Львівської області від 10 січня 2025 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України слід залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 без задоволення, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування норм кримінального закону, що могли б бути підставами для скасування вироку суду першої інстанції, не встановлено, вирок суду першої інстанції є законним, вмотивованим та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів

ПОСТАНОВИЛА:

вирок Жовківського районного суду Львівської області від 10 січня 2025 року щодо ОСОБА_6 за ч.2 ст.286 КК України залишити без змін, а апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 без задоволення.

Касаційна скарга на рішення суду може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4