Справа №337/339/25
Номер провадження 1-кп/337/215/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2025 рокум. Запоріжжя

Хортицький районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

захисника ОСОБА_4

обвинуваченого ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

представника потерпілого ОСОБА_7

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя клопотання прокурора про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за кримінальним провадженням за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.5 ст. 361, ч.4 ст.185, ч.1 ст.209 КК України,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду перебуває об`єднане кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 за ч.5 ст. 361, ч.4 ст.185, ч.1 ст.209 КК України.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, посилаючись на те, що встановлені передбачені п.1,3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, ризики не відпали та продовжують існувати, підстави для застосування більш м`якого запобіжного заходу відсутні.

Потерпілий та його представник просять задовольнити клопотання прокурора.

Обвинувачений ОСОБА_5 заперечив проти продовження йому строку тримання під вартою, посилаючись на те, що ризики на які посилається прокурор, відсутні, він не має наміру перешкоджати розгляду справи та ухилятися від правосуддя, з березня 2024 року до листопада 2024 року він добросовісно з`являвся до слідчого, а у листопаді 2024 року йому безпідставно обрали запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Він має осіб, які готові його узяти на поруки, однак сьогодні вони не мали змоги подати відповідні заяви, бо один з них переніс операцію. Він 8 місяців перебуває в СІЗО, де погіршується його стан здоров`я, раніше він мешкав у одному житлі зі свідками та жодним чином не впливав на них.

Адвокат ОСОБА_4 просить відмовити у задоволенні клопотання прокурора, вважає, що ризики, на які посилається прокурор, не підтверджені жодним доказом, тому не доведені, просить змінити запобіжний захід його підзахисному на домашній арешт.

Прокурор, потерпілий, та його представник за клопотанням сторони захисту про зміну запобіжного заходу заперечили, вважають що інший запобіжний захід не забезпечить належну процесуальну поведінку обвинуваченого, захисником взагалі не зазначена адреса, за якою він просить обрати такий захід, а питання щодо можливості застосування арешту за адресою АДРЕСА_1 , вже неодноразово вирішувалося судом.

При вирішенні питання щодо продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та можливості зміни запобіжного заходу на домашній арешт обвинуваченому ОСОБА_5 суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 79 рішення в справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року «розумність строку тримання під вартою не може оцінюватися абстрактно. Вона має оцінюватися в кожному окремому випадку залежно від особливостей конкретної справи, причин, про які йдеться у рішеннях національних судів, переконливості аргументів заявника, викладених у його клопотанні про звільнення. Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості».

ОСОБА_5 обвинувачується у вчинені тяжких та особливо тяжких злочинів, санкція статті яких передбачає покарання на строк до п`ятнадцяти років позбавлення волі, свою провину за якими обвинувачений спростовує, докази, з боку обвинувачення на підтвердження провини останнього судом не досліджувалися, свідки наразі не допитані.

ОСОБА_5 раніше судимий за вчинення корисних злочинів, судимість за які не погашена, відбував покарання в місцях позбавлення волі, не одружений, дітей на утриманні не має, міцність соціальних зав`язків суду не доведена, до тримання під вартою не працював , не мав та наразі не має жодного джерела постійного доходу, не має постійного місця мешкання у м.Запоріжжі, має реєстрацію на території, яка наразі є окупованою, статусу внутрішньо-переміщеної особи не набув.

Отже, суд вважає, що наразі на даній стадії розгляду справи встановлені судом ризики у вигляді : переховування від суду ( що обумовлений можливостю застосування у разі доведеності його провини покарання волі на строк до 15 років, що узгоджується з рішенням ЄСПЛ справі «Ілійков проти Болгарії» N° 33977/96 від 26.07.2001 року, в якому зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів»), незаконного впливу на свідків у цьому кримінальному провадженні (який є актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України; суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання; суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України) та ризик вчинення іншого кримінального правопорушення - не зменшилися та продовжують існувати. При цьому можливість вчинення іншого кримінального правопорушення та переховування від суду унеможливлена саме триманням обвинуваченого під вартою.

Клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт задоволенню не підлягає, оскільки заявлене стороною захисту клопотання про зміну запобіжного заходу на домашній арешт належним чином не обґрунтовано, захисником навіть не зазначена адреса, за якою останній вважає за можливе застосування такого заходу; при цьому питання щодо неможливості обрання такого виду запобіжного заходу за адресою, за якою обвинувачений мешкав до фактичного затримання ( АДРЕСА_1 ) разом зі свідками, які наразі не допитані судом, було предметом детального розгляду у попередніх судових засіданнях; обґрунтовані висновки суду щодо неможливості обрання такого заходу зазначені в ухвалі суду від 19.03.2025 року, наразі жодного додаткового доказу стороною захисту надано не було, інша адреса, за якою слід вирішити питання щодо можливості застосування обвинуваченому домашнього арешту, суду не надана.

Доказів на підтвердження стану здоров`я ОСОБА_5 , який би унеможливив його тримання під вартою, з боку захисту суду не надано.

Отже, суд приходить до висновку про необхідність задоволення клопотання прокурора та відмову у задоволенні клопотанні захисту.

Керуючись ст.ст. 177,183, 196, 206, 333 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора задовольнити, у задоволені клопотання захисту відмовити.

Продовжити ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з утриманням у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор» строком на 60 днів.

Строк дії ухвали визначити до 30 серпня 2025 року (включно).

Копію ухвали направити начальнику ДУ «Запорізький слідчий ізолятор» для виконання та вручити обвинуваченому, захиснику, прокурору.

Ухвала в частині застосування запобіжного заходу може бути оскаржена до Запорізького апеляційного суду протягом 7 днів з дня її проголошення.

Суддя: ОСОБА_1