КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 760/6680/25 Слідчий суддя в суді першої інстанції - ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/824/2860/2025 Суддя-доповідач у суді апеляційної інстанції - ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 квітня 2025 року Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання - ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 14 березня 2025 року, щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт Теплик, Теплицького району, Вінницької області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

який підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України,

за участю:

прокурора ОСОБА_8 ,

підозрюваного ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_6 ,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 14 березня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Визначено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 13 березня 2025 року 15 год. 44 хв.

Визначено, що строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , закінчується о 15 год. 44 хв. 11 травня 2025 року.

Контроль за виконанням ухвали покладено на Київську обласну прокуратуру.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 14.03.2025 року у справі №760/6680/25 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та постановити нову ухвалу, якою обрати йому запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

У разі відмови у задоволенні апеляційних вимог сторони захисту у пункті 2, визначити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заставу у розмірі, передбаченому ч. 5 ст. 182 КПК України щодо особи, підозрюваної у вчиненні тяжкого злочину.

В поданих 09.04.2025 року доповненнях до апеляційної скарги захисник ОСОБА_6 звертає увагу на те, що станом на 08.04.2025 року підозрюваним ОСОБА_7 ініційовано перед прокурором укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні №0000210.

Підозрюваний визнає обставини, викладені у повідомленні про підозру та клопотанні про застосування запобіжного заходу, щиро розкаявся у скоєному, повідомив, що діяв під впливом емоцій та щирого бажання допомогти племіннику ОСОБА_10 у ситуації з ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Захисник зазначає про те, що ОСОБА_7 сприяє розкриттю злочину, проведенню всіх необхідних слідчих (розшукових) та процесуальних дій.

Крім того, він зобов`язується надати допомогу Збройним Силам України у вигляді фінансової допомоги благодійному фонду, що допомагає військовим підрозділам, які приймають участь у відсічі збройній агресії рф проти України.

Вказує, що за попередньою домовленістю зі стороною обвинувачення, згідно усталеної практики органу прокуратури щодо даної категорії кримінальних проваджень, ОСОБА_7 буде узгоджене покарання у виді штрафу, тобто не пов`язане із позбавленням волі.

Таким чином, захист, не оспорюючи наявність обґрунтованої підозри, просить суд врахувати при прийнятті рішення наявність вище перелічених пом`якшуючих покарання обставин, а також те, що підозрюваний раніше не притягався до кримінальної відповідальності, одружений, має на утриманні неповнолітню доньку, батьків похилого віку, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, що свідчить про міцність його соціальних зв`язків.

В той же час сторона захисту вважає недоведеними жоден із ризиків, передбачених ст.177 КПК України, оскільки слідчим суддею не наведено доказів наявності обставин на підтвердження їх існування.

Той факт, що підозрюваний повністю визнає свою вину, щиро розкаюється у вчиненому та усвідомлює суспільну небезпечність свого діяння, свідчить про його позитивну внутрішню переорієнтацію, а також виключає ризик вчинення нового злочину або перешкоджання досудовому розслідуванню будь-яким чином, в тому числі шляхом впливу на інших учасників провадження. ОСОБА_7 також співпрацює зі слідством і бажає найшвидшого прийняття кінцевого рішення органом досудового розслідування.

Апелянт вважає, що наведені захистом обставини на підтвердження міцності соціальних зв`язків підозрюваного нівелюють також існування ризику переховування від органів слідства або суду.

Також на думку адвоката, враховуючи пом`якшувальні обставини, ступінь тяжкості злочину, сприяння розкриттю злочину, ініціювання укладення самим підозрюваним угоди про визнання винуватості, а також принцип пропорційності, застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою є надмірним втручанням у права особи та суперечить практиці Верховного Суду, який неодноразово зазначав, що каяття та співпраця зі слідством знижують суспільну небезпечність особи (постанова ВС від 28.09.2023, №127/18004/22).

Правозастосовними у даній справі також є рішення ЄСПЛ «Бузаджі проти Молдови (№23755/07 від 16.12.2014) щодо зобов`язання судів розглядати менш суворі альтернативи тримання під вартою, особливо коли підозрюваний визнає вину та співпрацює зі слідством «Піхлер проти Австрії» (№32875/96, рішення від 23.10.2002) де суд зазначив, що щире каяття та визнання вини можуть свідчити про зниження ризику повторного вчинення злочину або перешкоджання правосуддю, що є важливими факторами при обранні запобіжного заходу, «Бемер проти Німеччини (№7148/04, рішення від 03.005.2007), де ЄСПЛ зазначив, що при призначенні покарання національні суди повинні враховувати особу засудженого, його поведінку після вчинення злочину та інші обставини, які можуть свідчити про зниження суспільної небезпеки особи.

Адвокат зазначає, що підозрюваний ОСОБА_7 у разі застосування запобіжного заходу, не пов`язаного із позбавленням волі, готовий у повній мірі виконувати всі покладені на нього процесуальні обов`язки, а тому захисник просить дозволити підозрюваному довести своє виправлення не за гратами, а поруч із сім`єю - під контролем закону, але з надією на другий шанс.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши доводи підозрюваного ОСОБА_7 , його захисника ОСОБА_6 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали, які надійшли з суду першої інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Як убачається із наданих до суду апеляційної інстанції матеріалів судового провадження, слідчим СУ Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000210 від 13.03.2025 року.

Відповідно до відомостей, внесених до ЄРДР, громадянин України ОСОБА_7 на території Київської області застосував фізичну силу до військовослужбовця ТЦК та СП під час виконання ним своїх службових обов`язків, чим вчинив дії, спрямовані на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період.

В ході досудового розслідування встановлено, що за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, у громадянина України ОСОБА_7 , який достовірно знав, що починаючи з 2014 року представниками Російської Федерації здійснено тимчасову окупацію частини території України, а починаючи з 24.02.2022 року підрозділами збройних сил РФ та іншими її військовими формуваннями здійснено широкомасштабне вторгнення на територію суверенної держави Україна, розуміючи, що представниками Збройних Сил України вживаються заходи, спрямовані на відсіч збройній агресії Російській Федерації та проводяться дії, направлені на проведення заходів загальної мобілізації, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше 13.03.2025 року виник та сформувався стійкий злочинний намір, направлений на вчинення кримінально караного діяння, що полягає у перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період.

Свій злочинний умисел, спрямований на перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період ОСОБА_7 реалізував шляхом фізичного перешкоджання військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_4 у проведенні мобілізаційних заходів відносно осіб, які підлягають мобілізації під час дії воєнного стану.

З метою реалізації вказаного злочинного умислу 13.03.2025 року, точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 прибув за адресою: АДРЕСА_3 , за місцем знаходження військово-лікарської комісії Ірпінської міської поліклініки, куди на той момент військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_5 доставлено громадянина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , для проходження військово-лікарської комісії.

В подальшому, на виконання злочинного умислу, 13.03.2025 року приблизно о 08 год. 30 хв. ОСОБА_7 , діючи умисно, знаходячись на перехресті вул. Соборна та вул. Садова в м. Ірпінь Київської області, з метою перешкоджання військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_5 у проведенні мобілізаційних заходів відносно громадянина ОСОБА_10 та проходження останнім військово-лікарської комісії, застосував заздалегідь заготовлений предмет для нанесення тілесних ушкоджень у вигляді балончика із засобом для розпилення невстановленої хімічної речовини та здійснив розпилення невстановленого газового розчину в обличчя військовослужбовця стрільця-санітара відділення охорони взводу охорони ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , внаслідок чого останньому завдані тілесні ушкодження у вигляді хімічного подразнення шкіри обличчя, шиї та вушної раковини, чим перешкодив законній діяльності військовослужбовця Збройних Сил України в особливий період воєнного стану.

Внаслідок вищевказаних дій ОСОБА_7 громадянин ОСОБА_10 уникнув вжиття мобілізаційних заходів відносно нього військовослужбовцями ІНФОРМАЦІЯ_5 та ухилився від проходження військово-лікарської комісії з оцінки медичної придатності особи для проходження військової служби, після чого з місця події зник.

Своїми умисними діями, які виразилися у фізичному перешкоджанні військовослужбовцям ІНФОРМАЦІЯ_5 у виконанні покладених на них службових обов`язків із вжиття заходів мобілізації ОСОБА_7 вчинив перешкоджання законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період воєнного стану.

13.03.2025 року о 15 год. 44 хв. ОСОБА_7 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

13.03.2025 року ОСОБА_7 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України, а саме у перешкоджанні законній діяльності Збройним Силам України та інших військових формувань в особливий період.

13.03.2025 року старший слідчий слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_9 , за погодженням з прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 , звернувся до слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києва з клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком на 60 днів, без визначення розміру застави.

В обґрунтування доводів клопотання слідчий зазначив, що ОСОБА_7 обґрунтовано підозрюється у перешкоджанні законній діяльності Збройних Сил України та інших військових формувань в особливий період, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Повідомлення про підозру ОСОБА_7 обґрунтовується наступними матеріалами кримінального провадження: листом щодо виявлення ознак кримінального провадження; рапортом; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Слідчий зазначав, що під час досудового розслідування, в тому числі шляхом проведення слідчих та інших процесуальних дій, отримано докази того, що з високим ступенем ймовірності підозрюваний ОСОБА_7 , одержавши відомості про звернення слідчого до суду із клопотанням про застосування запобіжного заходу, може вчинити дії, які містять ризики, передбачені ст. 177 КПК України, та розпочав їх вчинення.

А саме, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п. п. 1, 2, 3, 4 та 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: підозрюваний ОСОБА_7 , перебуваючи на свободі, зможе переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити речі чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на інших підозрюваних, свідків у кримінальному провадженні, перешкодити кримінальному провадженню іншим чином, а також учинити інші кримінальні правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Враховуючи характер кримінальних правопорушень, які пов`язані із злочинами проти основ національної безпеки України та проти миру, безпеки людства та міжнародного правопорядку, майновий стан підозрюваного та інші обставини, визначені ст.178 КПК України, орган досудового розслідування вважає, що застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою надасть можливість запобігти ризикам, зазначеним у клопотанні.

Застосування інших більш м`яких запобіжних заходів не забезпечать запобігання зазначеним ризикам і не забезпечить дієвість кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 14 березня 2025 року задоволено клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління СБ України у м. Києві та Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Застосовано до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів.

Визначено строк тримання під вартою ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рахувати з моменту фактичного затримання, тобто з 13 березня 2025 року 15 год. 44 хв.

Визначено, що строк дії ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , закінчується о 15 год. 44 хв. 11 травня 2025 року.

Контроль за виконанням ухвали покладено на Київську обласну прокуратуру.

З такими висновками колегія суддів частково не погоджується, виходячи з наступного.

Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

Згідно пунктів 57-59 рішення Європейського суду з прав людини «Корнійчук проти України» від 30.01.2018, суд нагадує, що обґрунтування будь-якого періоду тримання під вартою, незалежно від того, наскільки воно коротке, має бути переконливо продемонстроване органами влади. Обов`язок посадової особи, яка відправляє правосуддя, надавати відповідні та достатні підстави затримання - на додаток до наявності обґрунтованої підозри - покладається на неї з моменту ухвалення першого рішення про застосування запобіжного заходу у вигляді взяття під варту, тобто «негайно» після затримання (див. рішення у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» [ВП] (Buzadji v. the Republic of Moldova [GC]), заява № 23755/07, пункти 87 та 102, ЄСПЛ 2016 (витяги)). Більше того, вирішуючи питання про звільнення або подальше тримання особи під вартою, органи влади зобов`язані розглянути альтернативні заходи забезпечення її явки до суду (див. рішення у справі «Ідалов проти Росії» [ВП] (Idalov v. Russia [GC]), заява № 5826/03, пункт 140, від 22 травня 2012 року).

До обґрунтувань, які відповідно до практики Суду вважаються «відповідними» та «достатніми» доводами, входять такі підстави, як небезпека переховування від слідства, ризик чинення тиску на свідків або фальсифікації доказів, ризик змови, ризик повторного вчинення злочину, ризик спричинення порушення громадського порядку, а також необхідність захисту затриманого (див. рішення у справі «Ара Арутюнян проти Вірменії» (Ara Harutyunyan v. Armenia), заява № 629/11, пункт 50, від 20 жовтня 2016 року, з подальшими посиланнями).

Презумпція завжди діє на користь звільнення. Національні органи судової влади повинні, з дотриманням принципу презумпції невинуватості, дослідити всі факти, що свідчать на користь чи проти існування згаданої вимоги про громадський порядок або виправдовують відступ від норми статті 5, та мають навести їх у своїх рішеннях щодо клопотань про звільнення. По суті, саме на підставі причин, наведених у цих рішеннях, та встановлених фактів, зазначених заявником у своїх скаргах, суд має дійти висновку про наявність або відсутність порушення пункту 3 статті 5 (див., серед інших джерел, згадане рішення у справі «Бузаджі проти Республіки Молдова» [ВП] (Buzadji v. the Republic of Moldova [GC]), пункти 89 та 91). Аргументи на користь чи проти звільнення не повинні бути «загальними та абстрактними» (див. рішення у справі «Смірнова проти Росії» (Smirnova v. Russia), заяви №№ 46133/99 та 48183/99, пункт 63, ЄСПЛ 2003-IX (витяги)). Якщо законодавство передбачає презумпцію щодо факторів, які стосуються підстав продовження тримання під вартою, то існування конкретних фактів, що переважають принцип поваги до особистої свободи, має бути переконливо продемонстровано (див. рішення у справі «Ілійков проти Болгарії» (Ilijkov v. Bulgaria), заява № 33977/96, пункт 84 in fine, від 26 липня 2001 року).

У рішенні у справі «Харченко проти України» від 10 лютого 2011 року Європейський суд з прав людини зазначив, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів (§ 80).

У рішенні у справі «Хайредінов проти України» від 14 жовтня 2010 року вказаний суд, зокрема, дійшов висновку, що національні суди порушили пункт 1 статті 5 Конвенції, оскільки при ухваленні рішень не було розглянуто можливості застосування менш суворих запобіжних заходів, ніж тримання під вартою (§ 29, § 31).

Застосовуючи щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Обґрунтованість підозри у вчиненні ОСОБА_7 вказаного кримінального правопорушення підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Зокрема, обґрунтованість підозри ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення обґрунтовується наступними матеріалами кримінального провадження: листом щодо виявлення ознак кримінального провадження; рапортом; протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину; іншими матеріалами кримінального провадження в їх сукупності.

Крім того, слідчий суддя дійшов висновку про доведеність існування зазначених у клопотанні слідчого ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідків у кримінальному провадженні.

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Враховуючи характер, тяжкість та конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , характер, специфіку та обставини інкримінованих йому дій, всупереч доводам апеляційної скарги, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи слідчого у клопотанні про існування у кримінальному провадженні вищевказаних ризиків, встановлених слідчим суддею.

Разом з тим, на переконання колегії суддів, як під час розгляду клопотання у суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, стороною обвинувачення не наведено переконливих аргументів на користь того, що застосування більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та запобігти вказаним слідчим у клопотанні ризикам, які б виправдовували обмеження права ОСОБА_7 на свободу, що залишилось поза увагою слідчого судді.

Відповідно до ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Враховуючи вищенаведене у сукупності із конкретними обставинами кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_7 , тяжкістю покарання, яке загрожує останньому у разі визнання його винуватим, даними про особу підозрюваного, який раніше не притягався до кримінальної відповідальності, одружений, має на утриманні неповнолітню доньку, батьків похилого віку, має постійне місце проживання, позитивно характеризується за місцем проживання, міцні соціальні зв`язки, враховуючи щире розкаяння, визнання вини, співпрацю зі слідством, виходячи з відсутності обставин необхідності обмеження права особи на свободу, що передбачено кримінальним процесуальним законом України та ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та зважаючи на правову позицію Європейського суду з прав людини у справі «Манчіні проти Італії», де зазначено, що за наслідками та способами застосування як тримання під вартою, так і домашній арешт прирівнюється до позбавлення волі для цілей ст. 5 §1(с) Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, колегія суддів приходить висновку, що забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_7 та запобігти встановленим в ході апеляційного розгляду ризикам, передбаченим ч. 1 ст. 177 КПК України, здатен більш м`який запобіжний захід, а саме, запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, із покладенням на підозрюваного обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

На переконання колегії суддів, такий запобіжний захід буде пропорційним тому ступеню небезпеки, ризики якого існують у кримінальному провадженні, а також тим завданням, які має досягти орган досудового розслідування, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного та виконання ним обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги захисника ОСОБА_6 в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 щодо відсутності підстав для застосування відносно підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне наголосити, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

На переконання колегії суддів, доводи захисника щодо обставин вчинення кримінального правопорушення, визнання підозрюваним вини, підлягають перевірці та з`ясуванню під час подальшого досудового розслідування у кримінальному провадженні.

При постановленні нової ухвали колегія суддів враховує вимоги ч. 4 ст. 196 КПК України, відповідно до якої слідчий суддя, суд зобов`язаний визначити в ухвалі про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або домашнього арешту дату закінчення її дії у межах строку, передбаченого цим Кодексом.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

За таких обставин у їх сукупності, виходячи з положень п. 2 ч. 3 ст. 407 КПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга захисника підлягає задоволенню, ухвала слідчого судді підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про часткове задоволення клопотання слідчого та застосування щодо підозрюваного ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту із покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, строком до 11.05.2025 року.

Керуючись ст.ст.177, 178, 181, 183, 194, 309, 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах підозрюваного ОСОБА_7 , - задовольнити.

Ухвалу слідчого судді Солом`янського районного суду міста Києва від 14 березня 2025 року - скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання старшого слідчого слідчого управління Головного управління Служби безпеки України у м. Києві та Київській області ОСОБА_9 , погоджене прокурором відділу Київської обласної прокуратури ОСОБА_8 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , - задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту із забороною залишати місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 , за винятком необхідності отримання медичної допомоги та прослідування до укриття цивільного захисту, до 11 травня 2025 року включно.

Покласти на підозрюваного ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України, а саме:

- не залишати цілодобово місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ;

- прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора, слідчого судді та суду;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд про зміну свого місця проживання та/або роботи;

- утримуватися від спілкування з потерпілим та свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, крім паспорта громадянина України.

Строк виконання обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України, встановити до 11 травня 2025 року.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

_______________ ________________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4