КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києвіапеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києвавід 02 липня 2025 року та апеляційну скаргу ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києвавід 01 липня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01.07.2025 відмовлено у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 про звільнення особи з-під варти в порядку та на підставі ч. 5 ст. 206 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02.07.2025 задоволено клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , та продовжено ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 28.08.2025 включно.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02.07.2025, захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та відмовити у задоволенні ______________________________________________________________________________

Справа № 757/30966/25-к Слідчий суддя - ОСОБА_12

Апеляційне провадження № 11-сс/824/5213/2025 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

клопотання про продовження ОСОБА_6 строку тримання під вартою.

29.07.2025 від захисника ОСОБА_9 в інтересах ОСОБА_6 надійшли доповнення до апеляційної скарги, в яких він зазначав, що клопотання про продовження строку тримання під вартою подане з порушенням визначеного КПК України порядку та за формою і змістом не відповідає визначеним законодавством вимогам.

Зокрема, всупереч вимогам ч. 6 ст. 199 КПК України, сторона обвинувачення подала клопотання про продовження строку тримання під вартою 01.07.2025 - тобто за 3 дні до закінчення строку дії ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 06.05.2025, яка діяла до 04.07.2025, що залишилось поза увагою слідчого судді.

На переконання апелянта, з урахуванням положень ч. 4 ст. 176, 197 КПК, після направлення до суду обвинувального акта слідчий суддя може продовжити особі строк дії виключно до початку підготовчого судового засідання. У порушення цих норм, сторона обвинувачення в прохальній частині клопотання про це нічого не зазначила та просила слідчого суддю продовжити строк тримання під вартою на 60 днів, а не до початку підготовчого судового засідання.

У даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 безперервно перебуває під вартою з 09.05.2024, що перевищує граничний дванадцятимісячний строк перебування під вартою та є підставою для його звільнення з-під варти на підставі п. 2 ч. 5 ст. 206 КПК України та відмови у задоволенні клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою.

Також, апелянт зазначав, що кримінальні провадження щодо причетності ОСОБА_6 до замаху на вбивство ОСОБА_13 вже неодноразово були закриті як слідчими, прокурорами, так і судом, у зв`язку з встановленням відсутності в діяннях складу кримінального правопорушення, а також у зв`язку з відсутністю події кримінального правопорушення.

З 09.05.2024 по 12.12.2024 підозрюваний перебував під вартою на підставі підозри, юридичне формулювання якої було змінено за 5 днів до завершення досудового розслідування. Тобто підозрюваний протягом 7 місяців перебував під вартою на підставі неактуальної, а отже необгрунтованої підозри.

При цьому, юридичне формулювання повідомлення про підозру від 12.12.2024 не відповідає правилам кваліфікації, визначеним у абз. 8 п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2003 №2 «Про судову практику про злочини проти життя та здоров`я особи».

Подане клопотання не містить жодних відомостей про обгрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри.

У матеріалах клопотання відсутній жодний доказ, який би підтверджував надання обвинуваченим будь-яких вказівок, доручень, які становлять об`єктивну сторону відповідного кримінального правопорушення, а саме надання ОСОБА_14 вказівки організувати вчинення зазначеного особливо тяжкого злочину.

Жоден зі свідків особисто не перебував у час і у місці, де відбувалося, на думку сторони обвинувачення, нібито надання ОСОБА_6 вказівки на вчинення злочину, а судження свідків про обставини справи ґрунтуються виключно на їх суб`єктивних припущеннях.

Показання потерпілого ОСОБА_15 , надані ним у різні періоди часу, істотно відрізняються та є не послідовними, що ставить під сумнів їх зміст.

Показання свідка ОСОБА_16 є скомпроментованими, показання свідка ОСОБА_17 - недопустимими, у діях свідка ОСОБА_18 наявні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 387 КК України, а документальний фільм не є та не може бути процесуальним джерелом доказів.

Показання інших свідків, зокрема ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , тощо, не підтверджують причетність ОСОБА_6 до інкримінованих йому дій, а протокол проведення слідчого експерименту від 26.06.2024 року та висновок судово-лінгвістичної експертизи від 16.09.2024 є неналежними доказами.

Стороною обвинувачення не було повно та всебічно з`ясовано обставини кримінального правопорушення, оскільки жодним чином не досліджено мотив і мету інших осіб щодо підбурення до вчинення нападу на ОСОБА_13 .

Крім того, захисник зазначав, що строк притягнення до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 п.п. 11, 12, ч. 2 ст. 115 КК України, яке нібито вчинене в період з 03 по 07.07.2023, сплив ще 08.07.2018 року - тобто понад 6 років тому.

При цьому, доводи сторони обвинувачення про переривання строку притягнення до кримінальної відповідальності у зв`язку із нібито підозрою ОСОБА_6 у кримінальному провадженні 0000034 у вчинені кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 200 та ч. 5 ст. 191 КК, вчинених у період з 26.03.2013 по 18.02.2014, є помилковими, оскільки ОСОБА_6 не є особою, якій повідомлено про підозру у ОСОБА_6 у кримінальному провадженні 0000034, та такий висновок суперечить існуючій практиці Верховного Суду та сталій практиці про презумпцію невинуватості, оскільки відсутній обвинувальний вирок про визнання ОСОБА_6 винуватим у вчиненні таких злочинів.

Відтак, в будь-якому випадку ОСОБА_6 не загрожує настання кримінальної відповідальності за інкримінований йому злочин, а тому відсутні ризики будь-якого впливу обвинуваченого на дане кримінальне провадження, а також його переховування від органів слідства.

Досудове розслідування у даному кримінальному провадженні було завершено 17.12.2024, що спростовує наявність будь-яких ризиків у кримінальному провадженні.

Посилання сторони обвинувачення на те, що за фактом впливу підозрюваного на окремих працівників Генеральної прокуратури 16.12.2014 відкрито кримінальне провадження №0001704 є безпідставним та не може підтверджувати будь-які ризики, оскільки 31.05.2016 вказане кримінальне провадження було закрито на підставі ч. 1 ст. 284 КПК України.

Крім того, апелянт зазначав, що перебування ОСОБА_6 під вартою в межах даного кримінального провадження супроводжується численними порушеннями його прав на охорону здоров`я, оскільки останньому систематично обмежується своєчасний доступ до кваліфікованої медичної допомоги. На переконання захисника, стан здоров`я обвинуваченого не є сумісним із подальшим його перебуванням під вартою.

07.08.2025 до Київського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01.07.2025, в якій останній просив скасувати вказану ухвалу, задовольнити клопотання про звільнення ОСОБА_6 з-під варти у порядку ст. 206 КПК України, та звільнити його з-під варти в залі суду негайно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_6 , його захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні скарги з доповненнями, думку прокурора ОСОБА_5 , який заперечував проти задоволення апеляційних скарг та просив ухвалу слідчого судді залишити без змін, колегія суддів дійшла висновку, що подана захисником ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 апеляційна скарга з доповненнями на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02.07.2025 підлягає залишенню без задоволення, а у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01.07.2025 необхідно відмовити, а виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0002733 від 17.12.2024 року за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, яке 17.12.2024 виділене з матеріалів кримінального провадження

№ 0000663 від 19.12.2013.

У межах вказаного кримінального провадження 08.05.2024 ОСОБА_6 вручено повідомлення про підозру в підбуренні до закінченого замаху, тобто у вчиненні з прямим умислом діяння з виконанням усіх дій, які були необхідні для доведення до кінця злочину, спрямованого на вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, вчиненого на замовлення, за передньою змовою групою осіб, хоча злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 09.05.2024 до підозрюваного ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 07.07.2024 року включно, в межах строку досудового розслідування.

Постановою першого заступника Генерального прокурора ОСОБА_24 від 26.06.2024 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до трьох місяців, тобто до 09.08.2024 року.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02.07.2024 строк досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до шести місяців, тобто до 09.11.2024 включно.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02.07.2024 продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 до 30.08.2024 включно.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 27.08.2024 продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 до 25.10.2024 включно.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 22.10.2024 продовжено досудового розслідування у кримінальному провадженні продовжено до дев`яти місяців.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23.10.2024 продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 до 21.12.2024 включно.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 18.12.2024 продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 до 09.02.2025 включно.

12.12.2025 ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, у підбуренні до умисного вбивства, тобто умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, вчиненого на замовлення, за передньою змовою групою осіб, хоча злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

17.12.2025 сторонам у кримінальному провадженні повідомлено про завершення досудового розслідування та відкриття матеріалів кримінального провадження.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07.02.2025 продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 до 05.04.2025 включно.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02.04.2025 продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 до 08.05.2025 включно.

23.04.2025 обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0002733 за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, направлено до Печерського районного суду міста Києва для розгляду по суті.

01.07.2025 прокурор відділу Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва із клопотанням, в якому просив продовжити ОСОБА_6 строк тримання під вартою на 60 днів, без визначення застави.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02.07.2025 задоволено клопотання прокурора Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , та продовжено ОСОБА_6 строк тримання під вартою до 28.08.2025 включно.

Із висновками слідчого судді, викладеними в оскаржуваній ухвалі, колегія суддів погоджується, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 4 ст. 176 КПК України запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

За змістом ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування, в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Розглядаючи клопотання про продовження строку тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення в порядку ст. 199 КПК України, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, з якими пов`язана можливість застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою та умови, за яких таке продовження можливе.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 199 КПК України клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою. Клопотання про продовження строку тримання під вартою подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду.

Згідно ч. 3 ст. 199 КПК України, клопотання про продовження строку тримання під вартою, крім відомостей, зазначених у статті 184 цього Кодексу, повинно містити:

1) виклад обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою;

2) виклад обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Згідно із ч. 6 ст. 199 КПК України у разі закінчення строку запобіжного заходу до проведення підготовчого судового засідання прокурор не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення строку дії попередньої ухвали про застосування запобіжного заходу може подати клопотання про його продовження. Розгляд такого клопотання здійснюється слідчим суддею за правилами цієї статті.

На переконання колегії суддів, при прийнятті рішення про продовження строку тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_6 , слідчий суддя дійшов вірного висновку про доведеність наявності обставин, які свідчать про обґрунтованість підозри останнього у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, що підтверджується фактичним даними, наданими суду та наведеними у рішенні слідчого судді.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, оцінюючи їх достатність для висновку про причетність ОСОБА_6 до інкримінованого йому злочину, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у провадженні достатньої сукупності доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Крім того, слідчим суддею враховано, що підготовче судове засідання у Печерському районному суду міста Києва станом на дату звернення прокурора до слідчого судді із вказаним клопотанням та дату розгляду слідчим суддею такого клопотання не проведено, у зв`язку з чим сторона обвинувачення у відповідності до вимог ч. 6 ст. 199 КПК України правомірно звернулась з клопотанням про продовження строку запобіжного заходу до слідчого судді Печерського районного суду м. Києва.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет продовження існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає, що слідчий суддя станом на день розгляду клопотання дійшов правильного висновку про продовження їх існування, з огляду на конкретні обставини кримінального правопорушення, його наслідки, на тяжкість покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у разі визнання його винуватим у вчинені інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Зокрема, наявні в матеріалах кримінального провадження відомості і обставини, на які посилається прокурор у клопотанні, дають достатні підстави вважати, що у кримінальному провадженні продовжують існувати ризики, що обвинувачений може переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків, потерпілого, інших учасників у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Відповідно до вимог ст. 178 КПК України, в сукупності із вищезазначеними обставинами, слідчий суддя врахував дані про особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, майновий та сімейний стан, репутацію, спосіб життя, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні прокурора.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою та продовження строку тримання під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою може бути виправдано за наявності того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають над принципом поваги до особистої свободи.

У справах «Ілійков проти Болгарії», «Летельє проти Франції», «Москаленко проти України» Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні «ризиків переховування або повторно вчинення злочинів», а особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу.

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, визначеного Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, що відповідає правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», колегія суддів вважає обґрунтованим висновок слідчого судді про необхідність продовження я підозрюваному запобіжного заходу у виді тримання під вартою, оскільки застосування більш м`яких запобіжних заходів може виявитися не достатнім для забезпечення існуючих ризиків, що узгоджується з вимогами вказаних вище норм закону і правовими позиціями ЄСПЛ.

З урахуванням наведених обставин у їх сукупності, враховуючи також дані про особу обвинуваченого ОСОБА_6 , колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про те, що більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не здатні запобігти ризикам, які зазначені у клопотанні прокурора, а тому слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність продовження ОСОБА_6 виняткового запобіжного заходу.

На переконання колегії суддів, таке обмеження права ОСОБА_6 на свободу не суперечить положенням ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, так як існують ознаки суспільного інтересу, які не зважаючи на презумпцію невинуватості, переважають принцип поваги до особистої свободи.

При цьому, продовживши щодо обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до положень ч. 4 ст. 183 КПК України не визначив йому розмір застави, враховуючи правову кваліфікацію інкримінованого йому злочину та зміст підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Наявність обставин, які б давали підстави вважати про достатність застосування більш м`якого запобіжного заходу щодо ОСОБА_6 , ніж тримання під вартою, колегією суддів не встановлено під час перегляду оскаржуваної ухвали.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу обвинуваченого, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, у зв`язку з чим ОСОБА_6 продовжено строк тримання під вартою, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою обвинуваченого, тяжкістю кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, та підстав для застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу або визначення йому розміру застави, колегія суддів не вбачає.

Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри колегія суддів вважає безпідставними, оскільки наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 п.п. 11, 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

Враховуючи, що слідчий суддя на даному етапі провадження не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, не вправі оцінювати докази з точки зору їх належності і допустимості, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на вищенаведені дані, у колегії суддів наявні підстави для висновку про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати висунення обвинувачення.

У розумінні положень, що наведені у численних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити це правопорушення.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07- Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, колегія суддів враховує правову позицію Європейського Суду з прав людини, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності події та складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, у тому числі наявності або відсутності умислу в діях особи, вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується під час розгляду клопотання про застосування або продовження строку дії запобіжного заходу.

З наведених підстав, доводи захисника в апеляційній скарзі з доповненнями щодо відсутності у діях ОСОБА_6 складу інкримінованого йому злочину;неправильної кваліфікації його дій; відсутності доказів на підтвердження надання обвинуваченим будь-яких вказівок, доручень, які становлять об`єктивну сторону відповідного кримінального правопорушення, а саме надання ОСОБА_14 вказівки організувати вчинення зазначеного особливо тяжкого злочину; посилання на неналежність та недопустимість зібраних у справі доказів, зокрема непослідовність та достовірність показань потерпілого ОСОБА_15 ; неналежність та недопустимість як доказів показань свідків, а також висновку судово-лінгвістичної експертизи від 16.09.2024, протоколу огляду документального фільму, є передчасними та такими, що підлягають вирішенню під час розгляду кримінального провадження по суті.

Надання судом аналізу викладених в апеляційній скарзі відомостей щодо відсутності у діях обвинуваченого складу інкримінованого йому злочину, та надання оцінки зібраним у справі доказам, створить ситуацію, за якої суд вдасться до оцінки викладу фактичних обставин кримінального правопорушення, що свідчитиме про вихід за межі предмета оцінки, яка здійснюється під час розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу, що є неприпустимим з огляду на приписи ч. 3 ст. 26 КПК України.

Сукупність зібраних доказів та матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для продовження щодо обвинуваченого запобіжного заходу.

Крім того, посилання апелянта на те, що строк притягнення обвинуваченого до кримінальної відповідальності за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 27 ч. 2 ст. 15 п.п. 11, 12, ч. 2 ст. 115 КК України, сплив ще 08.07.2018 року - тобто понад 6 років тому, на даній стадії кримінального провадження не впливає на правильність висновків слідчого судді про наявність підстав для продовження обвинуваченому строку тримання під вартою.

Чинними КК та КПК України передбачено окремий порядок, передбачений ст. 49 КК України та ст. 284 КПК України, щодо вирішення питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності за закінченням строку давності кримінального правопорушення, та вирішення вказаних питань в ході розгляду клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу щодо особи, законом не передбачено.

Доводи апелянта про те, що прокурором не доведено продовження існування ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

Так, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , характер та обставини інкримінованих йому дій, дані про особу обвинуваченого у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що прокурором у клопотанні доведено продовження існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме можливості обвинуваченого переховуватися від суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків та потерпілого, інших учасників у цьому ж кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Ризики, які дають достатні підстави вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій.

При цьому, КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи конкретні обставини інкримінованих ОСОБА_6 дій та дані про його особу в сукупності, станом на день розгляду клопотання слідчий суддя дійшов обгрунтованого висновку про продовження існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України та виклав в ухвалі детальні мотиви та обгрунтування висновків про існування таких ризиків.

Доводи захисника про те, що ОСОБА_6 безперервно утримується під вартою у даному кримінальному провадженні з 09.05.2024, тобто понад 12 місяців поспіль поза граничним строком, передбаченим ч. 3 ст. 197 КПК України, ретельно перевірялися колегією суддів, проте не знайшли свого підтвердження.

Так, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 197 КПК України, строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею в межах строку досудового розслідування в порядку, передбаченому цим Кодексом. Сукупний строк тримання під вартою підозрюваного, обвинуваченого під час досудового розслідування не повинен перевищувати дванадцяти місяців у кримінальному провадженні щодо тяжких або особливо тяжких злочинів.

У той же час, згідно положень ч. 1 ст. 219 КПК, строк досудового розслідування обчислюється з моменту повідомлення особі про підозру до дня звернення до суду з обвинувальним актом, клопотанням про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотанням про звільнення особи від кримінальної відповідальності, клопотанням про закриття кримінального провадження або до дня ухвалення рішення про закриття кримінального провадження.

Положеннями ч. 2 ст. 283 КПК України однією із форм закінчення досудового розслідування передбачено звернення до суду з обвинувальним актом.

Як убачається із матеріалів судового провадження, досудове розслідування кримінального провадження № 0002733 було закінчено 23.04.2025, із направленням обвинувального акту щодо ОСОБА_6 у вказаному кримінальному провадженні до Печерського районного суду м. Києва для розгляду по суті.

Відтак, ураховуючи, що у даному кримінальному провадженні ОСОБА_6 утримувався під вартою в межах досудового розслідування кримінального провадження № 0002733 з 09.05.2024 до закінчення стадії досудового розслідування, тобто до 23.04.2025, що становить 11 місяців та 14 днів, то підстав для висновку про утримання ОСОБА_6 під вартою поза межами передбаченого ч. 3 ст. 197 КПК України граничного 12-місячного строку для стадії досудового розслідування, колегія суддів не убачає.

Посилання апелянта на те, що сторона обвинувачення подала клопотання про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 01.07.2025, тобто за 3 дні до закінчення строку дії ухвали слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 06.05.2025, яка діяла до 04.07.2025, не є визначеною законом самостійною підставою для скасування правильної по суті ухвали слідчого судді.

Матеріали справи не містять та захисником не надано медичних висновків щодо неможливості утримання під вартою ОСОБА_6 у зв`язку із наявними у нього захворюванням та неможливість отримання ним необхідного лікування в умовах слідчого ізолятора, а тому доводи апелянта в цій частині не можуть бути достатньою підставою для застосування щодо обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу.

Інші доводи апеляційної скарги з доповненнями висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону під час розгляду клопотання, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу про продовження строку тримання під вартою, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин у їх сукупності, ухвала слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02.07.2025 відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Крім того, дослідивши подану обвинуваченим ОСОБА_6 апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01.07.2025, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті апеляційного провадження за даною апеляційною скаргою необхідно відмовити, з наступних підстав.

Частиною 2 ст. 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Стаття 55 Конституції України гарантує кожному право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

В офіційному тлумаченні частини другої статті 55 Конституції України, викладеному в рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011, зазначено, що реалізація конституційного права на оскарження в суді будь-яких рішень, дій чи бездіяльності всіх органів влади, місцевого самоврядування, посадових і службових осіб забезпечується в порядку, визначеному процесуальним законом.

Оскарження ухвал слідчого судді під час досудового розслідування регламентовано параграфом 2 Глави 26 КПК України.

Відповідно до частини 3 ст. 392 КПК України, вапеляційному порядку можуть бути оскаржені ухвали слідчого судді у випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 309 КПК України визначено вичерпний перелік ухвал слідчого судді, які можуть бути оскаржені в апеляційному порядку.

Згідно ч. 3 ст. 309 КПК України, скарги на інші ухвали слідчого судді оскарженню не підлягають і заперечення проти них можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Зазначеними нормами кримінального процесуального законодавства не передбачена можливість апеляційного оскарження ухвали слідчого судді за клопотання, поданим в порядку ст. 206 КПК України.

Як убачається із матеріалів судового провадження, 01.07.2025 захисник ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді Печерського районного суду міста Києва із клопотанням в порядку ч. 5 ст. 206 КПК України, в якому посилався на те, що ОСОБА_6 безперервно перебуває під вартою з 09.05.2024 у даному кримінальному провадженні, що перевищує граничний дванадцятимісячний строк, у зв`язку із чим просив негайно звільнити ОСОБА_6 з-під варти в залі суду.

Слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01.07.2025розглянуто вказане клопотання сторони захисту із постановленням ухвали про відмову у задоволенні клопотання захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 про звільнення з-під варти в порядку ч. 5 ст. 206 КПК України.

Оскільки ухвала слідчого судді щодо клопотання, поданого в поряду ст. 206 КПК України, у переліку, передбаченому ст. 309 КПК України відсутня, то звернення до суду з апеляційною скаргою на таке рішення є підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження.

Вказане узгоджується і з висновком Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеному в постанові від 29.05.2019 у справі № 766/22242/17.

У вказаному судовому провадженні оскаржувана ухвала слідчого судді за наслідками розгляду клопотання захисника в порядку ч. 5 ст. 206 КПК України постановлена згідно положень ст. 206 КПК України в межах процедури, передбаченої кримінальним процесуальним законом, а відтак висновки Верховного Суду від 12.10.2017 у справі № 5-142кс(15)17, на які посилається апелянт в поданій апеляційній скарзі, про те, що у разі постановлення слідчим суддею ухвали, що не передбачена кримінальними процесуальними нормами, до яких відсилають положення ч. 3 ст. 309 КПК, суд апеляційної інстанції не вправі відмовити у перевірці її законності, посилаючись на приписи ч. 4 ст. 399 КПК України, не підлягають застосуванню у даному випадку.

Частина 4 статті 399 КПК України визначає не право, а обов`язок суду апеляційної інстанції відмовити у відкритті провадження, тому що законом визначено чіткий перелік ухвал слідчого судді, які підлягають оскарженню, і не надає можливості діяти вибірково щодо кожного конкретного випадку.

У даному випадку закон не передбачає права або обов`язку суду апеляційної інстанції давати оцінку законності чи незаконності прийнятого по суті рішення слідчим суддею.

Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для відкриття провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 01.07.2025 відсутні.

Керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 199, 206, 309, 376, 399, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 02 липня 2025 року, - без змін.

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києвавід 01 липня 2025 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Верховного Суду в частині відмови у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Печерського районного суду міста Києвавід 01 липня 2025 року протягом 3 місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який утримується під вартою, - в той самий строк з дня вручення копії судового рішення.

Судді:

____________ ___________ ___________ ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3