Справа № 489/2825/25
Провадження № 1-кс/489/932/25
Ленінський районний суд міста Миколаєва
Ухвала

іменем України

18 квітня 2025 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Ленінського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , ознайомившись з клопотанням прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_2 у кримінальному провадженні №0002683 від 16.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України, про арешт майна,

встановив:

Першим слідчим відділом (з дислокацією у м. Миколаєві) ТУ ДБР у м. Миколаєві здійснюється досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні за фактом вчинення 16.04.2025 близько 17:40 год. в м. Миколаєві по просп. Богоявленському, 492, дорожньо-транспортної пригоди за участю автомобіля «Фіат Добло», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням військовослужбовця ОСОБА_3 , який допустив зіткнення з електросамокатом, на якому рухалися неповнолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , внаслідок чого останні отримали тілесні ушкодження, з якими були доставлені до закладу охорони здоров`я.

До суду надійшло клопотання прокурора про арешт вилученого 16.04.2025 під час огляду місця події автомобіля «Fiat Doblo», р.н. НОМЕР_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , з метою забезпечення його збереження як речового доказу.

Перевіривши матеріали клопотання, слідчий суддя дійшов таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Згідно з ч. 2 ст. 171 КПК України, у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено: зокрема, підстави і мету відповідно до положень статті 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна; перелік і види майна, що належить арештувати; документи, які підтверджують право власності на майно, що належить арештувати, або конкретні факти і докази, що свідчать про володіння, користування чи розпорядження підозрюваним, обвинуваченим, засудженим, третіми особами таким майном. До клопотання також мають бути додані оригінали або копії документів та інших матеріалів, якими слідчий, прокурор обґрунтовує доводи клопотання.

Однак клопотання про арешт майна складено з порушенням вимог ч. 2 ст. 171 КПК України.

Зокрема, в клопотанні не вказано, який саме визначений ч. 1 ст. 170 КПК України спосіб арешту (позбавлення права на відчуження, розпорядження та/або користування майном) просить накласти прокурор на тимчасово вилучене майно.

Також, у клопотанні не зазначено контактні дані (місце проживання/знаходження, контактний номер телефону тощо) власника та володільця вилученого транспортного засобу, що є необхідними відомостями для їхнього повідомлення про дату та час розгляду клопотання про арешт майна з метою виконання вимог ст. 172 КПК України, а також з метою забезпечення загальних засад змагальності та рівності сторін з урахуванням скорочених строків розгляду подібної категорії клопотань, що унеможливлює вчасне повідомлення учасників іншим чином.

При цьому, доводи прокурора про необхідність розгляду клопотання за відсутності власника з метою забезпечення унеможливити пошкодження, зіпсування, знищення майна, є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки положеннями ч. 2 ст. 172 КПК України передбачено можливість розгляду клопотання про арешт майна без повідомлення його власника/володільця лише у випадку, якщо таке майно не було тимчасово вилучене і це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Натомість з клопотання та доданих матеріалів вбачається, що автомобіль, який просить арештувати прокурор, був вилучений та знаходиться в органу досудового розслідування, а не у власника чи володільця, у зв`язку з чим відсутні підстави для розгляду клопотання без їхньої участі та/або повідомлення.

Також, слідчий суддя звертає увагу, що зазначене у клопотанні прокурором посилання на те, що власником автомобіля є Державна прикордонна служба України, не відповідають відомостям про власника транспортного засобу, зазначеним у доданому до клопотання свідоцтві про його реєстрацію, у якому його власником вказана в/ч НОМЕР_3 . Крім того, виходячи зі змісту клопотання, такий транспортний засіб перебував у володінні конкретної фізичної особи ОСОБА_3 .

У зв`язку з викладеним, звертаючись до слідчого судді із даним клопотанням, прокурору необхідно зазначити дійсних власників та володільців транспортного засобу, який він просить арештувати, із зазначенням їхніх контактних даних (місце проживання/знаходження, контактні номери телефонів, електронні адреси тощо) з метою їхнього повідомлення про дату та час розгляду клопотання.

Відповідно до ч. 1 ст. 37 КПК України, прокурор, який здійснюватиме повноваження прокурора у конкретному кримінальному провадженні, визначається керівником відповідного органу прокуратури після початку досудового розслідування.

При цьому, всупереч вимогам ст. 37 КПК України в матеріалах клопотання відсутній відповідний процесуальний документ (постанова про групу прокурорів тощо) про визначення керівником відповідного органу прокуратури відповідного прокурора, який здійснює повноваження прокурора у вказаному кримінальному провадженні, який би підтверджував, що процесуальним керівником у вказаному кримінальному провадженні є саме той прокурор, який звернувся із даним клопотанням до суду.

Натомість наявний в матеріалах клопотання витяг з ЄРДР, в якому наявні дані, зокрема про прокурорів, є неналежним документом на підтвердження повноважень прокурора, оскільки витяг з ЄРДР не може замінити постанову керівника відповідного органу прокуратури про призначення прокурора або групи прокурорів, які здійснюватимуть повноваження прокурорів у конкретному кримінальному провадженні, оскільки він не є кримінально-процесуальним рішенням, яке породжує зазначені правові наслідки в кримінальному провадженні.

Вказані висновки слідчого судді узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 15.05.2024 у справі 758/6173/22 та з висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеним у постанові від 22 лютого 2021 року у справі № 754/7061/15.

Крім того, до матеріалів клопотання не додано жодних фактичних даних про те, що арешт вищевказаного автомобіля як речового доказу дійсно має значення для досудового розслідування кримінального провадження, оскільки в матеріалах взагалі відсутні дані про те, що автомобіль був учасником дорожньо-транспортної пригоди та має відповідні пошкодження (у протоколі огляду місця події взагалі не оглядався слідчим); що мала місце сама дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої отримали тілесні ушкодження певні особи (не допитані жодні особи з приводу обставин ДТП та її учасників, не додані довідки із закладів охорони здоров`я про заподіяні певним особам тілесні ушкодження). Також до матеріалів клопотання взагалі не додану схему місця ДТП, на якій би були зазначені обстановка події та її учасники транспортні засоби. Вказане, у свою чергу, не дозволяє слідчому судді встановити, що дійсно мала місце подія кримінального правопорушення та транспортний засіб, який був вилучений під час огляду місця події, має значення речового доказу у даному провадженні, у зв`язку з чим на нього може бути накладений арешт з метою його збереження для даного провадження.

Наведене свідчить про те, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог ст. 171 КПК України.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 172 КПК України, слідчий суддя, суд, встановивши, що клопотання про арешт майна подано без додержання вимог статті 171 цього Кодексу, повертає його прокурору, цивільному позивачу та встановлює строк в сімдесят дві години або з урахуванням думки слідчого, прокурора чи цивільного позивача менший строк для усунення недоліків, про що постановляє ухвалу. У такому разі тимчасово вилучене в особи майно підлягає негайному поверненню після спливу встановленого суддею строку, а у разі звернення в межах встановленого суддею строку з клопотанням після усунення недоліків - після розгляду клопотання та відмови в його задоволенні.

Вище наведене є підставою для повернення клопотання прокурору для усунення виявлених недоліків.

Керуючись статтями 170-173, 309, 372 КПК України, слідчий суддя

постановив:

Клопотання прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_2 у кримінальному провадженні №0002683 від 16.04.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 415 КК України, про арешт майна - повернути прокурору та встановити строк у сімдесят дві години для усунення виявлених недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1