Справа № 202/7947/25
Провадження № 1-кс/202/5935/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про обрання запобіжного заходу

18 серпня 2025 року м. Дніпро

Слідчий суддя Індустріального районного суду м. Дніпра ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2

за участю

прокурора ОСОБА_3

слідчого ОСОБА_4

підозрюваного ОСОБА_5

захисника - адвоката ОСОБА_6 (в режимі ВКЗ)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі клопотання Т.В.О. слідчого СУ ГУНП в Дніпропетровській області лейтенанта поліції ОСОБА_4 у кримінальному провадженні №0000780 від 13.08.2025, про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному у вчиненні злочину, передбаченого ч.3 ст.368 КК України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянину України, який народився у м. Куп`янську, Харківської області, неодруженому, військовослужбовцю ЗСУ за контрактом, який займає посаду командира роти резервного рядового складу ВЧ НОМЕР_1 у званні капітана, раніше не судимому, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , -

ВСТАНОВИВ:

18.08.2025 слідчий звернувся до слідчого судді із вказаним клопотанням, яке мотивував тим, що у проваджені відділу СУ ГУНП в Дніпропетровській області знаходиться кримінальне провадження, відомості про яке 13.08.2025 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000780 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Процесуальне керівництво досудовим розслідуванням здійснюється Спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Східного регіону.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у зв`язку зі збройною агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022, затвердженого законом України від 24.02.2022 № 2101-ІХ, з 05 години 30 хвилин 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, строк дії якого продовжено, триває.

Указом Президента України № 69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» було оголошено про проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва. Даний Указ затверджено Законом України № 2105-IX від 03.03.2022 року.

Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози та забезпечення національної безпеки, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.

Згідно до ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст. 2 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України (далі за текстом - Статут) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України, які проходять військову службу відповідно до законодавства.

Водночас, ст. 17 Конституції України визначено, що захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу. Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.

Статутом визначений зміст військової присяги, згідно якого кожний військовослужбовець, вступаючи на військову службу урочисто присягає Українському народові завжди бути йому вірним і відданим, обороняти Україну, захищати її суверенітет, територіальну цілісність і недоторканність, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, накази командирів, неухильно додержуватися Конституції України та законів України, зберігати державну таємницю, а також присягає виконувати свої обов`язки в інтересах співвітчизників та ніколи не зраджувати Українському народові.

Так, згідно ст. 24 ч. 1 п. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» №2232-XII від 25.03.1992 ОСОБА_5 набув статусу військовослужбовця і під час проходження військової служби повинен, окрім іншого, дотримуватися вимог ст.ст. 11, 12, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затвердженого Законом України № 548-XIV від 24.03.1999, які вимагають від нього свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим, постійно бути зразком високої культури, скромності і витримки, берегти військову честь, захищати свою і поважати гідність інших людей, бути ввічливим і дотримуватись військового етикету, поводитися з гідністю і честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків. Про все, що сталося з військовослужбовцем і стосується виконання ним службових обов`язків, зобов`язаний доповідати своєму безпосередньому начальникові.

ОСОБА_5 будучи начальником, відповідно до вимог ст. 59 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, зобов`язаний, зокрема, проводити роботу щодо зміцнення військової дисципліни, запобігання надзвичайним подіям, кримінальним та іншим правопорушенням серед особового складу, своєчасно виявляти й усувати їх причини, аналізувати стан військової дисципліни і об`єктивно доповідати про це старшому командирові (начальникові); вживати заходів для відшкодування матеріальних збитків, заподіяних військовій частині (підрозділу).

Відповідно до ст. 111, 112 Статуту командир роти капітан ОСОБА_5 в мирний і воєнний час відповідає за бойову та мобілізаційну готовність роти, успішне виконання бойових завдань, за бойову підготовку, виховання, військову дисципліну, морально-психологічний стан особового складу, за внутрішній порядок. Командир роти командирові батальйону (дивізіону кораблів) і є прямим начальником усього особового складу роти. Командир роти зобов`язаний подавати приклад підлеглим зразковим виконанням військового обов`язку, з повагою ставитися до підлеглих, дбати про виховання молодих офіцерів, військовослужбовців сержантського (старшинського) складу і про згуртування військового колективу, знати ділові та морально-психологічні якості кожного військовослужбовця офіцерського, сержантського (старшинського) складу роти, постійно вести роботу з їх виховання і вдосконалення підготовки за спеціальністю, виховувати особовий склад в дусі поваги до військової служби, виховувати у військових колективах відвертість, взаємну довіру та повагу.

Згідно з пп. «г» п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції», суб`єктами відповідальності за вчинення корупційних правопорушень є особи, уповноважені на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, зокрема: військові посадові особи Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України та інших утворених відповідно до законів військових формувань, крім військовослужбовців строкової військової служби, курсантів вищих військових навчальних закладів, курсантів вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, курсантів факультетів, кафедр та відділень військової підготовки.

Частиною 1 статті 22 Закону України «Про запобігання корупції» передбачено, що особам, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах.

Відповідно до ч. 1 ст. 65-1 Закону України «Про запобігання корупції», за вчинення корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень особи, зазначені в частині першій статті 3 цього Закону, притягаються до кримінальної, адміністративної, цивільно-правової та дисциплінарної відповідальності у встановленому законом порядку.

Згідно із п. 1 Примітки до ст. 364 КК України службовими особами у статтях 364, 368, 368-2, 369 цього Кодексу є особи, які постійно, тимчасово чи за спеціальним повноваженням здійснюють функції представників влади чи місцевого самоврядування, а також обіймають постійно чи тимчасово в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, на державних чи комунальних підприємствах, в установах чи організаціях посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих чи адміністративно-господарських функцій, або виконують такі функції за спеціальним повноваженням, яким особа наділяється повноважним органом державної влади, органом місцевого самоврядування, центральним органом державного управління із спеціальним статусом, повноважним органом чи повноважною особою підприємства, установи, організації, судом або законом.

Таким чином, у розумінні п. 1 примітки до ст. 364 КК України, ОСОБА_5 є службовою особою, яка обіймає постійно в органі державної влади посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих функцій, а також особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, у відповідності до Закону України «Про запобігання корупції».

Тобто, ОСОБА_5 , постійно обіймаючи посаду, пов`язану з виконанням функції органу державної влади, являючись відповідно до Примітки 1 до ст. 364 КК України службовою особою, якій згідно зі ст. 22 Закону України «Про запобігання корупції» заборонено використовувати свої службові повноваження та пов`язані з цим можливості, з метою отримання неправомірної вигоди, діючи з єдиним прямим умислом, з метою протиправного особистого збагачення, з корисливих мотивів, шляхом вчинення послідовних дій прохав, та в подальшому одержав неправомірну вигоду від ОСОБА_8 , за наступних обставин.

Відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України.

Незважаючи на обізнаність про вимоги вищевказаних нормативно-правових актів та всупереч обов`язку їх неухильного дотримання, командир роти НОМЕР_2 батальйону резерву військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_5 , являючись службовою особою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння і передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, з метою особистого збагачення, підозрюється у вчиненні корупційного злочину за наступних обставин.

Так, ОСОБА_5 , згідно Наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №57 від 26.02.2025, призначений на посаду командира роти резерву рядового складу військової частини НОМЕР_1 , являючись службовою особою, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх діянь і передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, з метою власного незаконного збагачення, діючи з корисливих мотивів, приблизно 10.07.2025, усвідомлюючи сімейні проблеми та необхідність перебування вдома військовослужбовця ОСОБА_8 , запропонував останньому сплачувати йому неправомірну вигоду з розрахунку 300 гривень за кожен день знаходження за межами військової частини НОМЕР_1 , яка знаходиться в АДРЕСА_2 (точна адреса не підлягає розголошенню), в якій ОСОБА_8 проходить військову службу та перебуває у безпосередньому підпорядкуванні ОСОБА_5 . При цьому, ОСОБА_5 повідомив, що у разі незгоди ОСОБА_8 , він створить незадовільні умови несення служби останньому, звернеться до керівництва військової частини НОМЕР_1 з повідомленням про вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, ініціює та організує проведення службового розслідування за вказаним фактом, за результатами якого здійснить повідомлення до правоохоронних органів з метою притягнення ОСОБА_8 до відповідальності.

Так, 10.07.2025 військовослужбовець ОСОБА_8 , діючи з відома свого безпосереднього керівника ОСОБА_5 залишив територію військової частини НОМЕР_1 , в якій проходить військову службу, та поїхав до місця свого мешкання, де перебував до 16.08.2025 року.

Цього ж дня, тобто 10.07.2025 о 16:12, командир роти військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , будучи службовою особою, реалізуючи свій злочинний умисел направлений на одержання неправомірної вигоди за невчинення в інтересах свого підлеглого військовослужбовця ОСОБА_8 дій щодо повідомлення вищого керівництва військової частини НОМЕР_1 , та, як наслідок, правоохоронних органів, про факт вчинення самовільного залишення військової частини, ініціювання та проведення службового розслідування за вказаним фактом, діючи з використанням наданого йому службового становища, у мобільному додатку WhatsAp зі свого номеру телефону НОМЕР_3 надіслав своєму підлеглому військовослужбовцю ОСОБА_8 номер банківської картки № НОМЕР_4 , на яку останній повинен перерахувати грошові кошти в розрахунку 300 грн за кожен день відсутності за місцем несення служби.

Так, 11.07.2025, у невстановлений органом досудового розслідування час, військовослужбовець ОСОБА_8 перерахував на банківську картку № НОМЕР_4 грошові кошти у розмірі 900 грн за його відсутність на території військової частини НОМЕР_1 та не виконання службових обов`язків у період з 10.07.2025 по 13.07.2025 .

У подальшому, 13.07.2025 о 14:55 ОСОБА_8 , діючи з відома свого командира ОСОБА_5 , знаходячись за місцем визначеного несення служби, здійснив переказ грошових коштів на банківську картку № НОМЕР_4 , у розмірі 900 грн за його відсутність у військовій частини НОМЕР_1 у період з 13.07.2025 по 16.07.2025.

Далі, 19.07.2025 об 11:28 командир роти НОМЕР_2 батальйону резерву військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу направленого на одержання неправомірної вигоди від підлеглого йому військовослужбовця ОСОБА_8 , у мобільному додатку WhatsAp зі свого номеру телефону НОМЕР_3 висловив вимогу про необхідність перерахування грошових коштів за відсутність ОСОБА_8 у військовій частині НОМЕР_1 у період з 16.07.2025 по 19.07.2025.

22.07.2025 о 12:05, командир роти НОМЕР_2 батальйону резерву військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, не отримавши від ОСОБА_8 відповідної суми неправомірної вигоди, у мобільному додатку WhatsAp зі свого номеру телефону НОМЕР_3 висловив повторну вимогу про необхідність перерахування йому грошових коштів за відсутність ОСОБА_8 у військовій частині НОМЕР_1 протягом 9 днів, за які не було отримано оплати.

В подальшому, вимогу про необхідність надання неправомірної вигоди, командир роти НОМЕР_2 батальйону резерву військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_5 , висловлював ОСОБА_8 систематично, неодноразово, а саме 27.07.2025, 28.07.2025, 31.07.2025, 07.08.2025, 09.08.2025.

15.08.2025 о 21:51 командир роти НОМЕР_2 батальйону резерву військової частини НОМЕР_1 капітан ОСОБА_5 , продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу направленого на одержання неправомірної вигоди від підлеглого йому військовослужбовця ОСОБА_8 , повідомив у мобільному додатку WhatsAp зі свого номеру телефону НОМЕР_3 , що сума надання неправомірної вигоди складає 8400 грн, з розрахунку 300 гривень за 28 днів відсутності ОСОБА_8 на місці несення служби, а також повторно відправив номер банківської картки, на яку необхідно здійснити таке перерахування.

16.08.2025 в період часу з 11:15 по 11:27, військовослужбовець ОСОБА_8 , сприймаючи погрози ОСОБА_5 реальними, а також усвідомлюючи наслідки ненадання неправомірної вигоди останньому, через термінал АТ КБ «ПриватБанк», який знаходиться за адресою: м. Дніпро, пр. Дмитра Яворницького, 50, здійснив переказ неправомірної вигоди у розмірі 8415 грн на банківську картку, повідомлену ОСОБА_5 : НОМЕР_4 .

Таким чином, ОСОБА_5 , діючи в порушення вимог ст. 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 9, 11, 16, 111, 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Закону України «Про запобігання корупції», достовірно знаючи, що підлеглий йому військовослужбовець ОСОБА_8 повинен проходити військову службу у військовій частині НОМЕР_1 , діючи з прямим умислом, з корисливих мотивів та метою незаконного збагачення одержав від ОСОБА_8 неправомірну вигоду у розмірі 10215 грн за невчинення в інтересах свого підлеглого військовослужбовця ОСОБА_8 дій щодо повідомлення командування військової частини НОМЕР_1 та, як наслідок, правоохоронним органам про вчинення підлеглим військовослужбовцем ОСОБА_8 кримінального правопорушення у вигляді самовільного залишення військової частини та не з`явлення вчасно на службу без поважних причин для подальшого її проходження, а також не ініціювання та проведення службового розслідування за вказаним фактом що дозволило ОСОБА_8 у період з 10.07.2025 по 16.08.2025 перебування поза межами військової частини не виконуючи обов`язки військової служби.

16.08.2025 о 14.00 годині ОСОБА_5 затриманий у порядку ст. 208 КПК України.

16.08.2025 року ОСОБА_5 вручене письмове повідомлення про підозру, у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Доказами, що дають підстави підозрювати у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України, саме ОСОБА_5 є: протоколи допиту свідка ОСОБА_8 ; протокол пред`явлення особи ОСОБА_5 для впізнання за фотознімками за участю свідка ОСОБА_8 ; протокол огляду мобільного телефону свідка ОСОБА_8 ; протокол огляду, ідентифікації та вручення грошових коштів; протокол огляду квитанцій про відправлення 16.08.2025 на банківську картку ОСОБА_5 грошових коштів; протокол обшуку автомобілю Opel MERIVA, д.н.з. НОМЕР_5 , що належить ОСОБА_5 ; протокол затримання у порядку ст. 208 КПК України та особистого обшуку ОСОБА_5 ; речові докази, інші матеріали кримінального провадження в їх сукупності.

В ході досудового розслідування по вказаному кримінальному провадженню виникла необхідність у застосуванні запобіжного заходу відносно підозрюваного у вигляді тримання під вартою, оскільки відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України встановлена наявність ризиків, передбачених п.п.1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, про що і просив слідчого суддю.

У судовому засіданні прокурор та слідчий доводи клопотання підтримали та наполягали на його задоволенні.

ОСОБА_5 та його захисник у судовому засіданні заперечували проти обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, так як усі заявлені у клопотанні ризики є лише припущенням слідчого та прокурора. Просили обрати більш м`який запобіжний захід.

Заслухавши прокурора, слідчого, підозрюваного, захисника, дослідивши доводи, якими обґрунтовується клопотання слідчий суддя прийшов до наступних висновків.

Слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області проводиться досудове розслідування у кримінальному проваджені № 0000780 від 13.08.2025.

16.08.2025 у даному кримінальному провадженні повідомлено про підозру ОСОБА_5 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 368 КК України.

Виключною метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків. Застосування таких заходів пов`язано із необхідністю запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Під час вирішення питання про обрання ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою враховую, що в матеріалах клопотання є достатньо фактів та інформації для обґрунтованої підозри ОСОБА_5 у вчиненні злочину, а саме дані: протоколів допиту свідка, протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю свідка; протоколу огляду мобільного телефону свідка; протоколу огляду, ідентифікації та вручення грошових коштів; протоколу огляду квитанцій про відправлення на банківську картку грошових коштів; протоколу обшуку; протоколу особистого обшуку; іншими матеріалами у своїй сукупності, тощо.

Таким чином, існують факти та інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що ОСОБА_5 міг вчинити інкримінований йому злочин.

Крім того, у судовому засіданні знайшов своє підтвердження ризик переховування ОСОБА_5 від органу досудового розслідування та суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

Інших ризиків слідчим суддею не встановлено.

Згідно ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 3 Загальної декларації прав людини, ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, п. 3 постанови Пленуму ВСУ від 25 квітня 2003 року № 4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді взяття під варту та продовження строку тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства», запобіжний захід у вигляді взяття під варту обирається лише тоді, коли на підставі наявних у справі фактичних даних із певною вірогідністю можна стверджувати, що інші запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки підозрюваного, обвинуваченого.

Виходячи з п.1 ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позбавлення свободи захід настільки суровий, що виправдати його можна лише у разі, коли інші, менш суворі заходи були розглянуті й визнані недостатніми для того, щоб забезпечити особисті або державні інтереси, які вимагають такого тримання під вартою.

Відтак, ретельно оцінивши в сукупності всі надані матеріали кримінального провадження та обставини, у тому числі: середній вік та нормальний стан здоров`я підозрюваного, соціальні зв`язки ОСОБА_5 за місцем мешкання; майновий стан; відсутність повідомлень про підозру у інших кримінальних провадженнях, судимостей, приходжу до висновку, що більш м`який запобіжний захід не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

Враховуючи викладене клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню частково.

Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя при постановленні ухвали про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків передбачених цим Кодексом.

Розглядаючи питання щодо обрання ОСОБА_5 альтернативного запобіжного заходу слідчий суддя виходить із того, що частина 3 ст.176 КПК України зобов`язує суддю насамперед розглянути можливість застосування менш суворих заходів, аніж позбавлення волі.

Відтак, ретельно оцінивши в сукупності всі надані матеріали кримінального провадження та обставини, приходжу до висновку про визначення підозрюваному розміру застави.

Відповідно до ч.4 ст.182 КПК України розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п. 2 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

За таких обставин слідчий суддя вважає за необхідне визначити розмір застави у розмірі, що дорівнює 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, оскільки саме цей розмір здатний забезпечити виконання ОСОБА_5 покладених на нього обов`язків.

Окрім цього, застосовуючи щодо підозрюваного альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, вважаю за необхідне відповідно до ч.5 ст.194 КПК України покласти на нього такі обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора чи суд із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту де дислокується військова частина, в якій він проходить службу, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця перебування; не спілкуватися зі свідками у даному кримінальному провадженні.

Відповідно до ч.4 ст.202 КПК підозрюваний звільняється з-під варти після внесення застави, визначеної у даній ухвалі, якщо в уповноваженої службової особи місця ув`язнення, під вартою в якому перебуває ОСОБА_5 , відсутнє інше судове рішення, що набрало законної сили і прямо передбачає тримання останнього під вартою.

Враховуючи викладене клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає задоволенню з одночасним визначенням розміру застави.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.176-178, 182, 183, 193,194 КПК України, слідчий суддя, -

УХВАЛИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 на строк 60 (шістдесят) днів, а саме з 16 серпня 2025 року по 14 жовтня 2025 року.

Ухвала про обрання запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала втрачає силу 15.10.2025 року о 00 год. 00 хв., якщо строк тримання під вартою не буде продовжено.

Одночасно обрати ОСОБА_5 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави для забезпечення виконання ним обов`язків, визначених КПК України.

Розмір застави визначити у межах 60 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб в сумі 181 680 грн. 00 коп. (сто вісімдесят одна тисяча шістсот вісімдесят грн. 00 коп.), яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області.

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу у розмірі, визначеному в ухвалі про обрання запобіжного заходу протягом її дії.

Покласти на підозрюваного у разі внесення застави, наступні обов`язки: прибувати до слідчого, прокурора чи суд із встановленою періодичністю; не відлучатися із населеного пункту де дислокується військова частина, в якій він проходить службу, без дозволу слідчого, прокурора або суду; повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця перебування; не спілкуватися зі свідками у даному кримінальному провадженні.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі установи виконання покарань.

Продовження цього строку можливе у порядку передбаченому ст.199 КПК України

Вручити копію цієї ухвали підозрюваному негайно після її оголошення.

Контроль за виконанням ухвали покласти на слідчого та прокурора, який здійснює процесуальне керівництво у кримінальному провадженні.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга протягом п`яти днів з дня її оголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції. А особою, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення. Подача апеляційної скарги на ухвалу не зупиняє її виконання.

Повний текст ухвали складений слідчим суддею 19.08.2025.

Слідчий суддя ОСОБА_9