н/п 1-кс/766/6800/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.08.2025 року м. Херсон

Слідчий суддя Херсонського міського суду Херсонської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Херсоні клопотання т.в.о. слідчого відділу розслідування злочинів, учинених в умовах збройного конфлікту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Херсонській області лейтенанта поліції ОСОБА_3 , погоджене з прокурором Херсонської обласної прокуратури ОСОБА_4 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001817 від 08.07.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 438 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

28.08.2025 року слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся до слідчого судді з клопотанням, якому просив: з метою збереження речових доказів накласти арешт на рухоме майно, а саме на:

- автомобіль, марки «OPEL», моделі «MERIVA», 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, VIN: НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 11.02.2022, власник ОСОБА_5 , адреса: АДРЕСА_1 , шляхом заборони його відчуження, розпорядження та користування.

Слідчий в судове засідання не з`явився, в матеріалах клопотання наявна заява, якою просив розглядати клопотання за його відсутності, клопотання підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити, додаткових пояснень до клопотання не має.

Власник майна в судове засідання також не з`явився.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 172 КПК України неявка учасників не перешкоджає розгляду клопотання.

Фіксування судового засідання за допомогою технічних засобів у відповідності до ч. 4 ст. 107 КПК України не здійснювалось у зв`язку із неприбуттям в судове засідання осіб, які беруть участь у розгляді вказаного вище клопотання.

Дослідивши клопотання та докази, якими воно обґрунтовується, слідчий суддя приходить до наступних висновків.

Вивчивши клопотання та додані до нього документи, слідчий суддя приходить до наступного.

Відповідно до ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04листопада 1950 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

У відповідності до положень ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

За змістом статті 98, пункту 1 частини 2 та частини 10 статті 170 КПК України, арешт майна, метою якого є збереження речових доказів, накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що це майно є матеріальними об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Положення ч. 2 ст. 173 КПК України передбачають, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2)можливість використання майна як доказ у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом1частини другої статті 170цього Кодексу); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Слідчим суддею встановлено, що Відділом розслідування злочинів, учинених в умовах збройного конфлікту, СУ ГУНП в Херсонській області здійснюється досудове розслідування по матеріалам кримінального провадження внесеного в ЄРДР за № 0001817 від 08.07.2025, за ч. 1 ст. 438 КК України за фактом незаконного заволодіння майном.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 07.07.2025 до Кропивницького РУП в Кіровоградській області надійшло повідомлення від гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про те, що внаслідок повномасштабного вторгнення рф на територію України російські військовослужбовці за адресою: АДРЕСА_1 заволоділи її автомобілем марки Opel моделі Meriva д.н.з. НОМЕР_1 сірого кольору.

Допита гр. ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 , надала наступні покази, до моменту знищення та пошкодження майна потерпіла тимчасово проживала у АДРЕСА_2 . За словами потерпілої, напередодні 24 лютого 2022 року ситуація у регіоні була спокійною, бойові зіткнення чи військові дії відсутні. У населеному пункті вона бачила військових, одягнених у зелену піксельну форму, які переміщувалися групами по 56 осіб та мали при собі автомати (модель зброї потерпіла не знає). Також вона зазначила, що бачила близько п`яти одиниць військової техніки БТРи та танки. У день знищення чи пошкодження її майна військових і техніки вона не бачила, оскільки перебувала у місті Кропивницькому. Потерпіла пояснила, що події, пов`язані з її майном, відбулися на початку червня 2025 року. На той час вона з 12 квітня 2022 року проживала у місті Кропивницькому у статусі переселенця. Про викрадення автомобіля вона дізналася від своєї свахи, громадянки ОСОБА_6 , яка телефоном повідомила, що під час обходу території російські військові змусили її відкрити гараж, у якому знаходився автомобіль потерпілої. Після цього військові заявили, що конфіскують машину через наявність українських державних номерних знаків, змусили віддати ключі, сіли в автомобіль та поїхали у невідомому напрямку. Викраденим майном був автомобіль марки Opel, модель Meriva, сірого кольору, з державними номерними знаками НОМЕР_4 . Автомобіль мав не тоновані вікна, у салоні знаходився дисковод-програвач. Потерпіла зазначила, що залишила цей автомобіль під наглядом у своєї свахи. Майно потерпілої не перебувало у безпосередній близькості до військових об`єктів, позицій ЗСУ чи інших оборонних споруд, а також не знаходилося поряд із релігійними спорудами, культурними пам`ятками, закладами освіти, лікарнями, торговими центрами чи ринками. За словами потерпілої, фактично відбулося викрадення автомобіля російськими військовими. Очевидцем події була лише її сваха, яка повідомила, що це були військовослужбовці Російської Федерації, проте будь-яких відомостей про їхні особи, зовнішність чи особливі прикмети вона надати не змогла. Свої дії військові пояснили необхідністю «конфіскації» автомобіля через українські державні номерні знаки.

Обставини незаконного заволодіння та де вищезазначені транспортні засоби перебувають на даний момент часу не відомо.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 11.02.2022 - автомобіль, марки «OPEL», моделі «MERIVA», 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, VIN: НОМЕР_2 , належить ОСОБА_5 , адреса: АДРЕСА_1

Постановою слідчого від 25.08.2025 року вказаний транспортний засіб визнано речовим доказом у провадженні.

Враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання слідчого підлягає задоволенню частково, оскільки вказане майно має значення для кримінального провадження, так як зберегло на собі сліди злочину, містить відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, тобто містить ознаки речових доказів, зазначених в ст. 98 КПК України та крім того, визнане речовими доказами відповідною постановою слідчого від 25.08.2025 року.

Відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 173 КПК України у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає, зокрема, заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно.

Також слідчий суддя вважає за необхідне заборонити розпоряджатися та користуватися зазначеним майном, оскільки існує можливість приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, передачі вищезазначеного майна. В свою чергу клопотання слідчого в частині заборони відчуження майна та заборони будь-яким уповноваженим особам на внесення інформації про право власності, інші речові права, обтяження по вищевказаному рухомому майну задоволенню не підлягає, оскільки не передбачено ч. 5 ст. 173 КПК України, при цьому слідчий суддя звертає увагу на ту обставину, що саме накладення арешту на майно позбавляє можливості здійснювати його відчуження.

Керуючись ст. ст.98,131-132,167,168,170-173 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити частково.

Накласти арешт з забороною розпорядження та користування майном, а саме:

-бортовий вантажний автотранспорт, марки «OPEL», моделі «MERIVA», 2003 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 , сірого кольору, VIN: НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 від 11.02.2022, належить ОСОБА_5 , адреса: АДРЕСА_1 .

В задоволенні іншої частині клопотання - відмовити.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Згідно ч. 1ст. 174 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Херсонського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1