КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/3100/2025
ЄУН: 366/3414/24 Суддя у суді І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 червня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 ОСОБА_4

за участю

секретаря ОСОБА_5

прокурора ОСОБА_6

захисників ОСОБА_7

ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали кримінального провадження № 0000104, внесеного до ЄРДР 9 вересня 2024 року, за обвинуваченням

ОСОБА_10 ,

який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Обуховичі Іванківського району Київської області, українець, громадянин України, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , одружений, з повною загальною середньою освітою, непрацюючий, не депутат, не інвалід, раніше неодноразово судимий, останній раз 12 вересня 2023 року Іванківським районним судом Київської області за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст.15 ч.4 ст.185 КК України, до покарання у виді 5років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 2 роки, має на утриманні малолітню дитину,

ОСОБА_11 ,

який народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Обуховичі Іванківського району Київської області, українець, громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , одружений, з повною загальною середньою освітою, непрацюючий, не депутат, не інвалід, такий, який не має судимості, осіб на утриманні не має,

- кожного, у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_10 на вирок Іванківського районного суду Київської області від 2 грудня 2024 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком Іванківського районного суду м. Києва від 2 грудня 2024 року:

- ОСОБА_10 визнанийвинуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 125 КК України, та йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України до призначеного покарання, з урахуванням пп.б п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Іванківського районного суду від 12 вересня 2023 року за ч. 4 ст. 185 КК України та призначено остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць.

- ОСОБА_11 визнаний винуватим у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 125 КК України, та йому призначено покарання у виді обмеження волі на строк 2 (два) роки. На підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування основного покарання, у виді обмеження волі, з випробуванням з іспитовим строком на 3 (три) роки, з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Вироком суду ОСОБА_10 визнаний винуватим у тому, що 31 серпня 2024 року, близько 15 години, разом з ОСОБА_11 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, перебували за адресою: АДРЕСА_1 , де у них відбувся конфлікт із ОСОБА_12 . Невдовзі після цього, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, зайшли до кімнати на другому поверсі приміщення за вищевказаною адресою, де відпочивав ОСОБА_12 , щоб поспілкуватись із останнім. ОСОБА_10 підійшов до ОСОБА_12 та, тримаючи за ногу, стягнув його з ліжка на підлогу, в ході чого особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки свого діяння та бажаючи їх настання, наніс почергово ОСОБА_12 чотири удари заздалегідь приготованою дерев`яною палицею по голові, руках, ногах. У подальшому, діючи спільно, групою осіб, без попередньої змови між собою, ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, скориставшись станом ОСОБА_12 , який перебував в горизонтальному положенні та не міг чинити опір, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки свого діяння та бажаючи їх настання, нанесли йому удари ногами взутими у взуття та руками по тулубу, голові, а також по нижнім та верхнім кінцівкам. Своїми умисними та протиправними діями ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та особа, матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, заподіяли ОСОБА_12 тілесні ушкодження, а саме закриту черепно-мозкову травму у вигляді струсу головного мозку, забійну рану правої тім`яної ділянки волосистої частини голови, синці правого ока та обличчя, синці на правій вушній раковині та завушній ділянці голови, синці та садна на тулубі зліва, правій верхній кінцівці та обох нижніх кінцівках, які відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Не погоджуючись з вироком суду, обвинувачений ОСОБА_10 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду змінити, а саме, призначити йому лише покарання за ч. 2 ст. 125 КК України у виді 2 років обмеження волі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги обвинувачений посилається на те, що судом була допущена помилка при призначенні йому остаточного покарання, оскільки за попереднім вироком за ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України він підлягає звільненню від кримінальної відповідальності у зв`язку з декриміналізацією. Таким чином, як зазначає апелянт, для дотримання діючого чинного кримінального законодавства місцевий суд при розгляді відносно нього 2 грудня 2024 року кримінального провадження не повинен був враховувати попередній вирок, так як вартість майна, викраденого ним, становила 2093 року, тобто, менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, і на час постановлення оскаржуваного вироку відносилось до дрібних крадіжок, які не є кримінальним правопорушенням, а є адміністративним правопорушення.

Вирок суду відносно ОСОБА_11 не оскаржується.

Потерпілий та обвинувачений ОСОБА_11 , належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду, до суду апеляційної інстанції не з`явились, будь-яких заяв та клопотань не подавали.

Зважаючи на позицію учасників апеляційного розгляду, положення ч. 4 ст. 405 КПК України, колегія суддів вважає можливим проведення апеляційного розгляду за відсутності вказаних осіб.

Заслухавши доповідь судді, позицію обвинуваченого ОСОБА_11 та захисників на підтримку поданої апеляційної скарги, прокурора, яка, з урахуванням наданих обвинуваченим документів не заперечувала проти зміни вироку, дослідивши матеріали кримінального провадження та додатково долучені під час апеляційного розгляду, колегія суддів доходить такого висновку.

Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу.

Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції станом на час ухвалення оскаржуваного вироку дотримався вказаних вимог закону.

Так, перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що обвинувальний акт про вчинення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 кримінального проступку розглядався у спрощеному провадженні, а тому встановлені досудовим розслідуванням та судом фактичні обставини кримінального провадження колегія суддів не переглядає відповідно до вимог ч. 1 ст. 394, ч. 1 ст. 404 КПК України.

Дії ОСОБА_10 кваліфіковані за ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 125 КК України, як умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я, вчинене групою осіб без попередньої змови між собою.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_10 у скоєнні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 125 КК України, за обставин, викладених у вироку, не оскаржуються будь-ким з учасників кримінального провадження, як і вид та розмір призначеного обвинуваченому ОСОБА_10 покарання за вчинення вказаного кримінального проступку.

Що ж стосується доводів обвинуваченого про неправильне призначення йому судом покарання на підставі ст. 71 КК України, то колегія суддів доходить такого висновку.

Так, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_10 остаточне покарання судом враховано, що вироком Іванківського районного суду від 12 вересня 2023 року ОСОБА_10 засуджений за ч. 3 ст.15 ч.4 ст.185 КК України, до покарання у виді 5років позбавлення волі, звільнений від відбування покарання з випробуванням та іспитовим строком 2 роки.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 28 ч. 2 ст. 125 КК України, ОСОБА_10 вчинив 31 серпня 2024 року, тобто, в період іспитового строку за попереднім вироком.

Відповідно до ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

З огляду на встановлені обставини, суд першої інстанції, керуючись ч. 1 ст. 71 КК України, до призначеного покарання, з урахуванням пп.б п. 1 ч. 1 с. 72 КК України, частково приєднав невідбуту частину покарання за вироком Іванківського районного суду від 12 вересня 2023 року та призначив остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_10 за сукупністю вироків у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 1 (один) місяць, вважаючи, що саме таке покарання, є необхідним і буде достатнім для виправлення ОСОБА_10 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

На переконання колегії суддів, станом на час ухвалення оскаржуваного вироку суд першої інстанції прийняв законне та обґрунтоване рішення.

При цьому колегія суддів наголошує, що, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржуваний вирок, суд апеляційної інстанції не має повноважень на перегляд вироку Іванківського районного суду від 12 вересня 2023 року щодо ОСОБА_10 , який набрав законної сили, а, відтак, у цій частині доводи апеляційної скарги обвинуваченого є безпідставними.

Разом з тим, під час апеляційного розгляду обвинуваченим ОСОБА_10 надана копія ухвали Іванківського районного суду Київської області від 21 лютого 2025 року, відповідно до якої задоволено подання заступника начальника Вишгородського районного відділу № 2 філії Державної установи «Центр пробації» у м. Києві та Київській області та ОСОБА_10 звільнено від призначеного йому за вироком Іванківського районного суду від 12 вересня 2023 року покарання у зв`язку декриміналізацією вчиненого ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що положення ст. 71 КК України не підлягають застосуванню при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_10 , у зв`язку з чим вирок суду підлягає зміні, а саме з оскаржуваного вироку підлягає виключенню рішення суду про призначення ОСОБА_10 покарання на підставі ст. 71 КК України.

З огляду на встановлені обставини, колегія суддів вважає апеляційну скаргу обвинуваченого такою, що підлягає частково.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_10 - задовольнити частково.

Вирок Іванківського районного суду Київської області від 2 грудня 2024 року щодо ОСОБА_10 , ОСОБА_11 - кожного за ч. 1 ст. 28, ч. 2 ст. 125 КК України, - змінити в частині призначення ОСОБА_10 покарання:

Виключити з вироку рішення суду про призначення ОСОБА_10 покарання на підставі ст. 71 КК України.

В іншій частині вирок залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

______________________ _______________ __________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4