Справа № 548/1027/25
Провадження №1-кп/548/169/25
У Х В А Л А

09.06.2025 м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області в складі

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду м. Хорол кримінальне провадження № 0000081 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КК України,

В С Т А Н О В И В:

у провадженні Хорольського районного суду Полтавської області знаходиться кримінальне провадження № 0000081 по обвинуваченню ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КК України.

У судовому засіданні прокурором заявлене клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на строк 60 днів. Строк тримання під вартою обвинуваченого закінчується 04 липня 2025 року. В обґрунтування клопотання прокурор вказує, що ОСОБА_4 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121 КК України, яка відповідно до статті 12 КК України є тяжким злочином, за який передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 років до 8 років; він ніде не працює, що дає підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від органів досудового розслідування та суду; незаконно впливати на свідків ; вчинити інше кримінальне правопорушення.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 заперечував проти задоволення клопотання про продовження строку тримання під вартою. Вказав, що озвучені прокурором ризики є необгрунтованими, ніякими доказами не підтверджені, натомість, обвинувачений ОСОБА_4 має постійні соціальні зв`язки, зокрема батьків та сестер, має постійне місце проживання від народження за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий, до адміністративної відповідальності не притягувався, характеризується позитивно і наміру вчиняти нових злочинів, як і переховуватися від суду не має. У зв`язку з озвученим заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на більш м`який запобіжний захід: домашній арешт із забороною обвинуваченому залишати житло цілодобово за адресою: АДРЕСА_1 .

Прокурор у клопотанні про зміну запобіжного заходу просив відмовити, аргументуючи тим, що особа офіційно ніде не працює, може впливати на свідків, ніяких позитивних характеристик не має, місце його проживання знаходиться по сусідству з місцем вчинення правопорушення. За вказаних обставин прокурор не вбачає можливості визначення обвинуваченому розміру застави.

Адвокат ОСОБА_5 заперечуючи аргументи прокурора, вказав, що постійне місце проживання ОСОБА_4 не межує (не знаходиться по сусідству), оскільки знаходиться через ставок в іншій частині села.

Обвинувачений ОСОБА_4 підтримав позицію свого захисника.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до частин першої, третьої статті 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Частиною першою статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Ухвалою судді Хорольського районного суду Полтавської області від 06.05.2025 щодо ОСОБА_4 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою терміном на 60 діб до 04.07.2025 включно.

Станом на момент вирішення даного клопотання судовий розгляд кримінального провадження не завершено.

Звернувшись до суду із клопотанням про продовження застосованого до ОСОБА_4 запобіжного заходу, прокурор посилався на наявність відповідних ризиків та неможливості іншого більш м`якого запобіжного заходу забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Суд частково погоджується з доводами прокурора.

Так, суд вважає, що на даний час продовжують існувати ризики: незаконно впливати на свідків, можливість обвинуваченого переховуватись від суду та вчинити інше кримінальне правопорушення, тобто ризики передбачені пунктами 1, 5 частини першої статті 177 КПК України.

За даних обставин суд має встановити чи є найсуворіший запобіжний захід тримання під вартою, пропорційним та адекватним засобом забезпечення належної процесуальної поведінки обвинуваченого; чи наявні ризики на підтвердження необхідності його подальшого застосування та чи доведена прокурором та обставина, що більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Згідно із частиною першою статті 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд вважає, що з урахуванням стадії розгляду кримінального провадження, тривалості тримання обвинуваченого під вартою, наявності у нього міцних соціальних зв`язків, місця реєстрації та місця постійного проживання, відсутності нових обставин, які б виправдовували подальше його тримання під вартою, відсутності доказів на підтвердження таких обставин, на даний час подальше застосування до нього найсуворішого запобіжного заходу не є пропорційним.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 27.03.2018 у справі «Войкін та інші проти України» зазначив, що з метою дотримання пункту 1 статті 5, тримання від вартою, яке розглядається, в першу чергу має бути «законним», у тому числі з дотриманням встановленого законом порядку; у зв`язку з цим Конвенція, по суті, відсилає до національного законодавства та встановлює обов`язок забезпечувати дотримання його матеріальних і процесуальних норм. Проте, вона також вимагає, щоб будь-яке позбавлення свободи відповідало меті статті 5, а саме захисту осіб від свавілля. Крім того, тримання особи під вартою є таким серйозним заходом, що воно може бути виправдане лише тоді, коли були розглянуті інші, менш суворі заходи, і вони були визнані недостатніми для гарантування інтересів особи або суспільства, які можуть вимагати тримання відповідної особи під вартою. Це означає, що відповідності позбавлення свободи вимогам національного законодавства недостатньо; воно також має бути необхідним за конкретних обставин.

Суд зазначає, що прокурором не було доведено, що жодний інший більш м`який запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та запобігти наявним ризикам.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, викладену в рішенні від 12.01.2012 у справі «Тодоров проти України», відповідно до якої «для продовження тримання під вартою повинні бути винятково вагомі причини, при цьому тільки тяжкість вчиненого злочину, складність справи та серйозність обвинувачень не можуть вважатися достатніми причинами для тримання особи під вартою протягом досить тривалого строку».

Суд враховує, що ризик впливу на свідків в даному випадку має важливе значення і він не відпав. Проте, суд враховує надані у судовому засіданні пояснення потерпілого та вважає, що прокурором в ході розгляду клопотання не доведено того, що встановленим судом ризикам не можливо запобігти шляхом застосування інших, більш м`яких запобіжних заходів.

З огляду на наведене, суд вважає, що зі спливом певного проміжку часу, ризики, які слугували підставою для тримання ОСОБА_4 під вартою, вже не виправдовують застосування до нього на стадії судового розгляду самого суворого запобіжного заходу із переліку, який визначено в статті 176 КПК України, а обставини, викладені захисником, дозволяють змінити йому запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт.

Так, статтею 181 КПК України визначено, що домашній арешт полягає в забороні обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби. Домашній арешт може бути застосовано до особи, яка обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі. Ухвала про обрання запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту передається для виконання органу Національної поліції за місцем проживання обвинуваченого. Орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це суду, якщо запобіжний захід застосовано під час судового провадження. Працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Також цілодобовий домашній арешт є досить суворим запобіжним заходом, який фактично прирівнюється до тримання під вартою, оскільки частиною сьомою статті 72 КК України визначає, що домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Окрім того, суд враховує, що згідно із рішенням ЄСПЛ від 4 липня 2019 року у справі «Корбан проти України», а саме пунктом 138, домашній арешт вважається з огляду на його рівень та суворість позбавленням волі у розумінні цього положення.

За встановлених обставин суд вважає, що інший більш м`який запобіжний захід, а саме цілодобовий домашній арешт з покладенням відповідних обов`язків, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_4 , в тому числі в умовах контролю з боку працівників органу Національної поліції.

З огляду на викладене вище, клопотання прокурора не підлягає задоволенню. Натомість клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 слід задовольнити, змінити застосований до нього запобіжний захід на цілодобовий домашній арешт з покладенням обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 КПК України.

Згідно із частиною шостою статті 181 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про тримання особи під домашнім арештом не може перевищувати двох місяців.

Керуючись статтями 177, 178, 181, 194, 331, 350 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

у задоволенні клопотання прокурора про продовження обвинуваченому ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відмовити.

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 про обрання обвинуваченому запобіжного заходу у виді цілодобового домашнього арешту задовольнити.

Змінити застосований до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосувавши до нього запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту за адресою: АДРЕСА_1 , на строк не більше двох місяців до 07.08.2025 включно.

Покласти на ОСОБА_4 обов`язки:

1) не залишати місця постійного проживання, а саме будинку АДРЕСА_1 цілодобово без дозволу суду;

2) прибувати до суду за кожною вимогою;

3) утриматися від спілкування зі свідками та потерпілим у даному кримінальному провадженні;

4) здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

5) повідомляти прокурора та суд про зміну свого місця проживання.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до частини п`ятої статті 181 КПК України, працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

Виконання ухвали доручити ВП № 2 Лубенського РВП в Полтавській області.

Контроль за виконанням даної ухвали покласти на прокурорів, що входять до складу групи прокурорів у даному кримінальному провадженні.

Негайно звільнити ОСОБА_4 з під варти в залі суду.

Ухвала суду не може бути оскаржена та підлягає негайному виконанню.

Головуючий ОСОБА_1