Справа №155/1653/24
Провадження №1-кп/155/70/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.07.2025 місто Горохів

Горохівський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000221 від 24 липня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Озерці, Горохівського району, Волинської області, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого, не одруженого, не працюючого, з середньо-спеціальною освітою, українця, громадянина України, на утриманні в якого перебуває неповнолітня дитина,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 обвинувачується в тому, що він перебуває на обліку в ІНФОРМАЦІЯ_2 , як військовозобов`язаний. Однак, 06 липня 2024 року він визнаний військово-лікарською комісією придатним до проходження військової служби та 06 липня 2024 року ОСОБА_3 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де і надав відповідні документи, а саме висновок військово-лікарської комісії від 06 липня 2024 року, що дозволяло йому в подальшому проходити військову службу під час мобілізації, оголошеної Указом Президента України №69/2022 «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року та отримав повістку на 06 липня 2024 року на 18 годину для подальшої відправки у війська. Проте, 06 липня 2024 року ОСОБА_3 , всупереч вимог ст.65 Конституції України, ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №69/2022 «Про загальну мобілізацію», з метою ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, усвідомлюючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання та не маючи правових підстав на відстрочку від призову на військову службу під час мобілізації, ухилився від призову за мобілізацією, та не прибув без поважних причин в зазначений в повістці час до ІНФОРМАЦІЯ_2 , для відправки у війська для проходження військової служби, під час мобілізації, на особливий період.

За таких обставин, суд приходить до висновку про винуватість ОСОБА_3 в ухиленні від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у інкримінованому кримінальному правопорушенні не визнав, суду пояснив, що, перед тим як його силоміць доставили до військкомату для проходження ВЛК він працювавши на полі пошкодив ногу, а тому не з`явився до РТЦК та СП, оскільки йому боліла нога. Наступного дня зателефонував до РТЦК та СП і повідомив, що не прибув напередодні за повісткою. Вказував, що йому повідомили, що з ним зв`яжуться додатково, однак до часу розгляду справи в суді з ним ніхто з працівників РТЦК не зв`язувався. Також вказував, що на даний час не бажає проходити військову службу. В судових дебатах свою провину визнав повністю, просив сурово не карати.

Незважаючи на невизнання в ході розгляду справи своєї вини обвинуваченим ОСОБА_3 його винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінальному правопорушенні підтверджується наступними доказами.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , який працює в ІНФОРМАЦІЯ_3 , повідомив, що ОСОБА_3 був визнаний військово-лікарською придатним до військової служби, отримав повістку на 18 годину 06 липня 2024 року, проте обвинувачений не з`явився на вказану годину. Також зазначає, що скарг від обвинуваченого не надходило. Будь яких пояснень щодо не з`явлення до РТЦК ні того дня ні в подальшому від обвинуваченого не надходило.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 , який працює лікарем травматологом в Горохвській багатопрофільній лікарні, повідомив, що обвинувачений звертався до нього за медичною допомогою, коли саме не пам`ятає, просив виписати довідку для пред`явлення на роботу. Огляд він не проводив, а проводив лікар ОСОБА_8 .

Допитаний в судовому свідок ОСОБА_9 , повідомила, що, одного разу після обідньої пори доби, повертаючись з роботи з м. Луцька, побачила на зупинці знайомого ОСОБА_3 та вирішила підвезти останнього додому, точного дня і часу не пам`ятає. Також не пам`ятає будь яких розмов щодо причини поїздки обвинуваченого до м. Горохова.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 повідомив, що орієнтовно в 12.00 годині в липні 2024 року, йому зателефонував його син ОСОБА_3 , який повідомив що підвернув ногу і необхідно його завести в лікарню. В подальшому він завіс його в лікарню, де він пробув більше години, після огляду лікаря він завіз його додому.

Допитаний в судовому засіданні працівник ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_11 , повідомив, що ОСОБА_3 прибув до ІНФОРМАЦІЯ_4 , якому дали направлення на проходження ВЛК. Вказує, як саме прибув ОСОБА_3 до ІНФОРМАЦІЯ_4 , сам чи його привезли військовослужбовці РТЦК не пам`ятає.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_8 , яка працює лікарем в Горохівський багатопрофільній лікарні та є членом військово-лікарської комісії, повідомила, що не пам`ятає обвинуваченого, при огляді в судовому засіданні медичної довідки вказала, що вона 06 липня зробила направлення на консультацію до хірурга, а хірург здійснював огляд 08 липня.

Крім показань свідків, стосовно яких у суду відсутні підстави для сумніву в їх правдивості, вина обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується наступними письмовими доказами, наданими стороною обвинувачення, зокрема:

-Повідомленням про кримінальне правопорушення №1687/1 від 22 липня 2024 року, в якому зазначається, що 06 липня 2024 року ОСОБА_3 пройшов комісію ВЛК та визнаний придатним до військової служби. Також 06 липня 2024 року ОСОБА_3 отримав повістку для прибуття 06 липня 2024 року у ІНФОРМАЦІЯ_5 на 18:00 годину для подальшої відправки у війська, але без поважних причин не прибув.

-Карткою обстеження та медичним оглядом, в якій зазначено, що ОСОБА_3 здоровий та приданий до військової служби.

-Довідкою військово-лікарської комісії, в якій зазначено, що ОСОБА_3 є здоровим.

-Розпискою №113194А, про отримання ОСОБА_3 повістки для прибуття на 18 годину 06 липня 2024 року.

-Листом ІНФОРМАЦІЯ_6 №2162/2 від 25 вересня 2024 року, в якому зазначено, що 06 липня 2024 року ОСОБА_3 отримав повістку для подальшої відправки у в/ч НОМЕР_1 . Долучено поіменний список, військовозобов`язаних, які призвані ІНФОРМАЦІЯ_7 і відправлені у складі команди № НОМЕР_1 , в якому зазначено, що ОСОБА_12 не прибув.

Зазначені письмові докази є узгодженими між собою та показаннями свідків та сумніву у своїй належності та допустимості не викликають.

Розділом ІІ Конституції України передбачені основоположні права, свободи та обов`язки людини і громадянина, серед яких відповідно до статті 65 встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.

Пунктом 20 частини 1 статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.

У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, Указом Президента України від 24.02.2022 №64/202 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб, строк дії якого неодноразово продовжувався і діє по цей час.

Указом Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію» постановлено про оголошення та проведення загальної мобілізації на території Вінницької, Волинської, Дніпропетровської, Донецької, Житомирської, Закарпатської, Запорізької, Івано-Франківської, Київської, Кіровоградської, Луганської, Львівської, Миколаївської, Одеської, Полтавської, Рівненської, Сумської, Тернопільської, Харківської, Херсонської, Хмельницької, Черкаської, Чернівецької, Чернігівської областей, міста Києва.

Відповідно до частини 3 статті 22 Закон України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 № 3543-XII (далі Закон №3543-ХІІ), під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки), або у строки, визначені командирами військових частин (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом керівників органів, в яких вони перебувають на військовому обліку, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом керівників відповідних підрозділів Служби зовнішньої розвідки України, військовозобов`язані Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту - за викликом керівників відповідних органів управління центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері цивільного захисту).

Змагальність процесу передбачає свободу сторін у висловленні своїх заперечень, у тому числі щодо допустимості тих чи інших доказів.

Покликання обвинуваченого на незадовільний стан здоров`я, а саме ушкодження ноги, що завадило йому прибути до РТЦК та СП 06 липня 2024 року не підтверджується належними та допустимими доказами, суд розцінює дані пояснення як намагання уникнути відповідальності за вчинене кримінальне правопорушення.

Подана суду стороною захисту інформація щодо звернення до лікаря за медичною допомогою не є належним доказом поважності неприбуття до РТЦК та СП, оскільки дана інформація не містить будь яких застережень, що перешкоджали прибути до РТЦК та СП.

Крім того, як встановлено в ході розгляду справи, обвинувачений в подальшому після 06 липня 2024 року до РТЦК та СП не зявлявся і будь яких доказів повідомлення працівників РТЦК та СП щодо причин не з`явлення суду не подано. Обвинувачений суду повідомив, що проходити військову службу не бажає.

Також суд відхиляє пояснення сторони захисту щодо примусового доставлення обвинуваченого до РТЦК та СП, оскільки дана обставина не спростовує факт ухилення обвинуваченого від проходження військової служби, яка є обв`язкою в період оголошеної загальної мобілізації.

Оцінивши зібрані у кримінальному провадженні докази в їх сукупності, в результаті повного, об`єктивного і всебічного їх дослідження в судовому засіданні, суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_3 вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за встановлених судом обставин та кваліфікую його дії за ст. 336 КК України як ухилення від призову на військову службу під час мобілізації, на особливий період.

При цьому суд зауважує, що об`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 336 КК України, полягає в ухиленні від призову на військову службу шляхом дії або так званої змішаної бездіяльності (ухилення від виконання певного обов`язку шляхом вчинення певних дій). Для даного виду злочину характерний прямий умисел, мотиви на кваліфікацію не впливають.

Оскільки ОСОБА_3 будучи громадянином України та військовозобов`язаним, був визнаний придатним до військової служби, проте не з`явився на визначену дату та час до ІНФОРМАЦІЯ_4 для подальшої мобілізацію без належних причин, його дії повністю охоплюються складом кримінального правопорушення, передбаченого ст. 336 КК України.

Стороною захисту не наведено аргументів та не надано доказів порушення прав і свобод людини під час досудового розслідування цього кримінального провадження, докази, які були враховані судом при встановлені фактичних обставин кримінального правопорушення, узгоджуються між собою, були предметом безпосереднього дослідження суду і не викликають сумніву в законності їх отримання.

У відповідності до вимог ст.ст.50, 65 КК України, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, який відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії не тяжкого, дані про його особу та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 суд не вбачає.

Водночас, призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 суд враховує конкретні обставини кримінального правопорушення, інформацію про його стан здоров`я, який не перебуває на обліку у лікарів нарколога і психіатра та за допомогою до них не звертався, відомості про не притягнення раніше до кримінальної відповідальності, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утриманні неповнолітню дитину.

З урахуванням наведеного, суд призначає обвинуваченому ОСОБА_3 мінімальне покарання, в межах санкції частини статті, за якою його засуджується у виді позбавлення волі, яке не можливе без ізоляції від суспільства.

Суд вважає, що дане покарання буде необхідним і достатнім для виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, так і іншими особами.

Положення ч.1 ст.75 КК України передбачають, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Реалізація даної норми становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України, за змістом якої рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням суд може прийняти лише у випадку, якщо призначено покарання певного виду і розміру, враховано тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, і всі ці дані у сукупності вказують на можливість виправлення засудженого без відбування покарання.

Однак, судом враховано, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим під час повномасштабної збройної агресією росії, у зв`язку з чим конституційним обов`язком кожного громадянина є захист Батьківщини.

Таким чином, хоча ОСОБА_3 і вчинено не тяжкий злочин, однак він являє собою значну суспільну небезпечність, адже створює в очах громадян та суспільства в цілому негативне враження безладдя та безкарності, тим паче під час введеного на всій території України воєнного стану та мобілізації.

Враховуючи викладене, суд вважає, що відсутні підстави для призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст.75 КК України, оскільки дане покарання не відповідатиме загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

У відповідності до вимог ст.ст.100 КПК України, суд вирішує долю речових доказів.

Процесуальні витрати в даному кримінальному провадженні відсутні, запобіжний захід обвинуваченому не обирався.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.368, 370 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Визнати винуватим ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.336 КК України і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Строк відбуття покарання ОСОБА_3 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з моменту його затримання.

Речові докази: довідка військово-лікарської комісії від 06 липня 2024 року, картка обстеження та медичного огляду військовозобов`язаного від 06 липня 2024 року та розписка на ім`я ОСОБА_3 від 06 липня 2024 року залишити при матеріалах кримінального провадження.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення через Горохівський районний суд Волинської області.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку після проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя Горохівського районного суду

Волинської області ОСОБА_1