ВІТОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Миколаївської області
Справа №477/788/25
Провадження №1-кс/477/457/25
УХВАЛА

про арешт майна

01 травня 2025 року місто Миколаїв

Слідчий суддя Вітовського районного суду Миколаївської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві клопотання прокурора Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , внесене у кримінальному провадженні №0000074 від 28 січня 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 197-1, частиною другою статті 364 КК України про арешт майна

ВСТАНОВИВ:

29 квітня 2025 року прокурор Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000074 від 28 січня 2025 року із клопотанням про накладення арешту на майно з метою збереження речових доказів у якому просить накласти арешт на посіви сільськогосподарських культур (озима пшениця, ріпак, льон) які вирощуються на частині земельної ділянки, загальною площею 1039,309 га, що входить до земельної ділянки з кадастровим номером :24:000:0008, на якій здійснюється оброблення землі та вирощування сільськогосподарських культур та яка на праві власності належить державі і перебуває на праві постійного користування Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаєва.

В обґрунтування поданого клопотання вказує, під час вивчення законності використання земельних ділянок належних державі, встановлено, що керівник МПП «Агро -Вікторі», у період часу з жовтня по грудень 2024 року самовільно зайняв земельну ділянку площею 1118,82 га, що є частиною земельної ділянки з кадастровим номером :24:000:0008, та розташована в межах Коларівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, шляхом засіву вказаної земельної ділянки озимими культурами.

28 січня 2025 року за даним фактом СУ ГУНП в Миколаївській області внесено відомості до ЄРДР за №0000074 з попередньою кваліфікацією кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 197-1, частиною другою статті 364 КК України.

28 березня 2025 року в ході огляду частини земельних ділянок за вказаним кадастровим номером встановлено, що на них здійснюється оброблення землі та вирощування сільськогосподарських культур, сходи яких встановлено оглядом від 28 березня 2025 року, а саме: озимої пшениці, льону, ріпаку, на площі 1039.309 га.

Оскільки виявлені посіви сільськогосподарських культур за положенням статті 98 КПК України є речовими доказами, як майно, набуте кримінально протиправним шляхом та відповідно до пункту 1 частини першої статі 96-2 КК України зазначені посіви рослин підпадають під ознаки майна, що підлягає спеціальній конфіскації з метою їх збереження та запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, прокурор ОСОБА_3 звернулася до слідчого судді з клопотанням про їх арешт.

Прокурор Миколаївської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_3 , будучи належним чином повідомлено про час та місце розгляду клопотання, в судове засіданні не з`явилася, подавши заяву у якій просила слухати клопотання у її відсутності та наполягала на його задоволенні.

З метою забезпечення арешту майна, з врахуванням положень частини другої статті 172 КПК України, слідчий суддя погоджується, що розгляд клопотання слід здійснити без повідомлення власника майна та осіб, у фактичному володінні яких перебуває це майно, оскільки існує ризик того, що дізнавшись про внесення та розгляд цього клопотання, здійснюватимуться перешкоди у накладені арешту на нього і майно може бути відчужене, змінене чи пошкоджене, що унеможливлять накладення арешту та досягнення його мети.

Згідно з частиною першою статті 172 КПК України клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею, судом не пізніше двох днів з дня його надходження до суду, за участю слідчого та/або прокурора, цивільного позивача, якщо клопотання подано ним, підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, і за наявності - також захисника, законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження. Неприбуття цих осіб у судове засідання не перешкоджає розгляду клопотання.

Згідно з положенням частини четвертої статті 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

Перевіривши надані матеріали клопотання та дослідивши докази по даних матеріалах, слідчий суддя враховує наступне.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до частини першої статті 9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

У рішеннях Європейського суду з прав людини у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Україна-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» констатовано, що перша та найважливіша вимога статті 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення першого пункту дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а другий пункт визнає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном через введення в дію «законів». Крім того, верховенство права, один із фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей Конвенції.

Втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Зокрема, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, якої прагнуть досягти через вжиття будь-якого заходу для позбавлення особи її власності.

Відповідно до статті 16 КПК України - позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

Сукупність наведених норм свідчить, що будь-яка процесуальна дія слідчого судді, прокурора, керівника органу досудового розслідування, слідчого, вчинена під час досудового розслідування, має відповідати вищевказаним засадам, як за своєю суттю, так і за формою реалізації, тобто процедурою застосування.

Так, під час розгляду клопотання, слідчим суддею встановлено наступне.

В провадженні СВ СУ ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження №0000074 від 28 січня 2025 року за правовою кваліфікацією, передбаченою частиною другою статті 197-1, частиною другою статті 364 КК України за фактом самовільного зайняття земельної ділянки державної власності та посіву на них озимих культур.

Відомості про вказане кримінальне правопорушення внесено до ЄРДР на підставі отриманого повідомлення від правоохоронних органів про виявлення фактів вчинення кримінального правопорушення пов`язаного із самовільним зайняттям земельної ділянки державної форми власності жителями Миколаївської області.

Досудовим розслідуванням цього кримінального провадження встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером :24:000:0008, (загальною площею 4264,5296 га), розташована в межах Коларівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області з цільовим призначенням для розміщення та постійної діяльності Збройних сил України, на праві власності належить державі, а згідно державного акту про право користування землею на праві постійного користування належить Квартирно-експлуатаційному відділу міста Миколаєва.

У ході досудового розслідування вказаного кримінального провадження також встановлено і те, що керівник МПП «Агро -Вікторі» зловживаючи своїм службовим становищем, всупереч інтересам держави, тобто умисно з метою одержання будь якої неправомірної вигоди для себе, у період часу з жовтня по грудень 2024 року самовільно зайняв земельну ділянку площею 1118,82 га, що є частиною земельної ділянки з кадастровим номером :24:000:0008, та розташована в межах Коларівської сільської ради Вітовського району Миколаївської області, шляхом засіву вказаної земельної ділянки озимими культурами.

28 березня 2025 року в ході огляду частини земельних ділянок за вказаним кадастровим номером встановлено, що на них здійснюється оброблення землі та вирощування сільськогосподарських культур, сходи яких встановлено оглядом від 28 березня 2025 року, а саме: озимої пшениці, льону, ріпаку, на площі 1039.309 га.

Постановою слідчої СУ ГУНП в Миколаївській області від 28 березня 2025 року про визнання речовим доказом, частину земельної ділянки, площею 1039, 309 га, на якій здійснюється оброблення землі та вирощування сільськогосподарських культур, визнано речовим доказом: у кримінальному провадженні №0000074 від 28 січня 2025 року.

З метою збереження речового доказу, прокурор ОСОБА_3 звернулася з цим клопотанням, та таке клопотання підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно з частиною першою статті 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину.

Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів.

Відповідно до частини третьої, четвертої статті 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно частиною першою статті 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до частини другої статті 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна, слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України); 3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК України); 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); 4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

В даному випадку, слідчий суддя вважає, що втручання держави в право особи на мирне володіння своїм майном є виправданим, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, здійснюється на підставі закону, з метою задоволення суспільного інтересу, з дотриманням принципів пропорційності та справедливої рівноваги.

Підставою для накладення арешту на майно, є сукупність підстав та розумних підозр вважати, що воно є доказами вчинення злочину та зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, що в силу положень статті 98 КПК України наділяє це майно ознаками речового доказу.

Метою накладення арешту відповідно до пункту 1 частини другої статті 170 КПК України є забезпечення збереження речових доказів, арешт на які, відповідно до частини третьої статті 170 КПК України накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Частиною одинадцятою статті 170 КПК України визначено, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Зі змісту клопотання прокурора вбачається, що з метою збереження речового доказу у незмінному вигляді, щоб запобігти перетворенню до проведення огляду, експертизи, тощо необхідно накласти арешт на посіви сільськогосподарських культур (озима пшениця, ріпак, льон) які вирощуються на частині земельної ділянки, загальною площею 1039,309 га, що входить до земельної ділянки з кадастровим номером :24:000:0008.

Крім того, вище вказані посіви сільськогосподарських культур підпадають під ознаки майна, що підлягає спеціальній конфіскації.

На думку слідчого судді, накладення арешту на речі, які визнані речовими доказами у кримінальному провадженні №0000074 від 28 січня 2025 року, має значення для об`єктивності дослідження у кримінальному провадженні усіх обставин та забезпечення кримінального провадження.

Прокурором доведена необхідність арешту вищевказаного майна з метою забезпечення його збереження та запобігання можливості його псування, перетворення, відчуження, на даній початковій стадії досудового розслідування.

Згідно протоколу огляду вище вказаної земельної ділянки від 28 березня 2025 року, який проведено із залученням спеціаліста, під час огляду на частині земельної ділянки, загальною площею 1039,309 га, що входить до земельної ділянки з кадастровим номером :24:000:0008, яка на праві власності належить державі і перебуває на праві постійного користування Квартирно-експлуатаційного відділу міста Миколаєва виявлено посіви озимої пшениці, площею 710, 8975 га, посіви льону, площею 237,9779 га та посіви ріпаку, площею 90, 7336 га та встановлено точне місце перебування речових доказів у виді посівів сільськогосподарських культур.

Відповідно до листа Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області від 10 квітня 2025 року, орієнтовний розмір шкоди, завданий самовільним зайняттям земельної ділянки становить 95 580 163, 39 грн.

Враховуючи, що прокурором у поданому клопотанні доведено необхідність застосування арешту на посіви сільськогосподарських культур, з метою всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального правопорушення, а також, з урахуванням того, що зазначене у клопотанні майно відповідає критеріям визначеним статтею 98 КПК України, а саме зберегло на собі сліди злочину та містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а не накладення арешту може призвести до його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення або відчуження, слідчий суддя дійшов висновку, про наявність достатніх підстав для арешту майна, а тому клопотання слід задовольнити.

На підставі викладеного, керуючись статтями 170-173, 309, 395 КПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задовольнити.

З метою збереження речових доказів у кримінальному провадженні №0000074 від 28 січня 2025 року накласти арешт на посіви сільськогосподарських культур (озима пшениця, ріпак, льон) які вирощуються на земельній ділянці, загальною площею 1039.309 га (згідно плану схеми горизонтальної зйомки сертифікованого інженера-геодезиста), що входить до земельної ділянки з кадастровим номером :24:000:0008 (загальною площею 4264,5296 га), яка на праві власності належить державі та згідно державного акту про право користування землею на праві постійного користування належить Квартирно-експлуатаційному відділу міста Миколаєва, шляхом встановлення заборони на вчинення будь-яких дій, пов`язаних з обробітком та збиранням врожаю із застосуванням спеціальної сільськогосподарської техніки або без такої.

Ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Копію ухвали не пізніше наступного дня з дня її постановлення надіслати третій особі Квартирно-експлуатаційному відділу міста Миколаєва.

Ухвала слідчого судді може бути оскаржена до Миколаївського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

СЛІДЧИЙ СУДДЯ ОСОБА_4