Справа № 541/1685/25
№ провадження 1-кп/541/251/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 травня 2025 року м.Миргород

Миргородський міськрайонний суд Полтавської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миргород Полтавської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000226 від 05.03.2025 за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт. Куп?янськ-Вузловий, Куп?янського району, Харківської області, громадянки України, з повною спеціальною освітою, непрацюючої, неодруженої, утриманців не маючої, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаюча за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимої,

у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

05 березня 2025 року близько 11 год 00 хв, ОСОБА_4 , перебуваючи у стані алкогольного сп?яніння, знаходячись у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 за місцем проживання ОСОБА_5 , разом з останнім, а також у компанії ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , керуючись раптово виниклим умислом на відкрите викрадення майна ОСОБА_5 , достовірно знаючи, що на території України запроваджено воєнний стан, що введений у зв?язку з військовою агресією рф проти України Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 та продовжено по теперішній час, діючи з прямим умислом, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, усвідомлюючи, що її дії є явними для потерпілого та інших присутніх осіб, з корисливих мотивів, наблизилась до ОСОБА_5 та шляхом ривку з рук, відкрито викрала у потерпілого мобільний телефон марки «Samsung Galaxy А03 Соге» вартість якого відповідно до висновку експерта №CE-19/117-25/5266-ТВ від 07.03.2025 становить 2590,00 грн, який залишила у себе, поклавши до кишені одягу.

Після цього, ОСОБА_4 з вищевказаним майном з місця вчинення кримінального правопорушення зникла, викраденим майном розпорядилась на власний розсуд, тим самим повністю довівши свій злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна до кінця, чим заподіла потерпілому ОСОБА_5 матеріальних збитків на суму 2590,00 грн.

Таким чином, своїми умисними та протиправними діями, які виразилися у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), вчиненому в умовах воєнного стану, що є кваліфікуючою ознакою скоєного, ОСОБА_4 , обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України.

Обвинувачена ОСОБА_4 у судовому засіданні повністю та безумовно визнала себе винуватою у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, щиро розкаюється у вчиненому, дуже шкодує за наслідками скоєного, ніколи інших правопорушень не вчиняла, зобов`язується не вчиняти порушень в майбутньому, добровільне відшкодування завданого збитку шляхом повернення викраденого майна та попросила не призначати суворе покарання та не позбавляти її волі.

Показання обвинуваченого є послідовними, логічними та такими, що не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

Потерпіла в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву в якій просить справу розглядати у її відсутність, матеріальних претензій до обвинуваченої не має та просить сурово останню не карати.

Крім показань обвинуваченої, її вина ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, підтверджується матеріалами кримінального провадження:

- заявою ОСОБА_4 від 05.03.2025 щодо добровільної видачі викраденого нею мобільного телефону «Samsung»;

- протоколом огляду речей від 05.03.2025, в ході якого у ОСОБА_4 виявлено та вилучено мобільний телефон «Samsung Galaxy A03 Core»;

- висновком судово-товарознавчої експертизи № СЕ-19/117-25/5266-ТВ від 07.03.2025, згідно якої вартість мобільного телефону марки «Samsung Galaxy A03 Core», станом на 05.03.2025 становила 2590,00 грн;

- протоколом слідчого експерименту від 20.03.2025 з додатком, проведеного за участю підозрюваної ОСОБА_4 , в ході якого остання розповіла обставити вчиненого нею кримінального правопорушення, а саме відкрито викрадення мобільного телефону у ОСОБА_5 .

Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинувачену, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинувачену, дійшов висновку про доведеність винуватості ОСОБА_4 поза розумним сумнівом у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, і її дії вірно кваліфіковано за вказаною нормою КК України.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 25.07.2019 року у справі № 156/98/18 (провадження № 51-9408км18), наведений у ст. 66 КК України перелік не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, й інші обставини, не зазначені у цій статті. Ними, зокрема, можуть бути: вчинення злочину вперше; визнання вини особою, що вчинила злочин; молодий вік цієї особи; позитивна характеристика за місцем праці; навчання чи проживання; стан її здоров`я; наявність малолітніх дітей чи інших осіб на її утриманні та інше.

Обставинами, що відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування завданого збитку шляхом повернення викраденого майна.

Формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Зважаючи на вказане, в діях ОСОБА_4 проявилося щире каяття.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 30.10.2018 у справі №559/1037/16-к активне сприяння розкриття злочину і щире каяття є окремими обставинами, що пом`якшують покарання, у зв`язку з чим суд розцінює щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину альтернативними, незалежними, окремо існуючими обставинами, що пом`якшують покарання.

Обставиною, що обтяжують покарання, передбаченими ст. 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд дотримується вимог кримінального закону, зокрема ст. 65 КК України, та принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, відповідно до яких слід враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, і відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Досліджуючи дані про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчиненого злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи непогашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність утриманців), його матеріальний стан, тощо.

Водночас, згідно ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Виправлення як мета покарання - це той наслідок, якого прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів. З моральної точки зору, виправлення засудженого і є кінцевою метою покарання.

Виправлення виявляється у внесенні коректив у соціально-психологічні характеристики засудженого, нейтралізації негативних криміногенних настанов, вихованні законослухняності та поваги до положень закону, в тому числі і кримінального.

Досягнення мети виправлення означає, що в особистості засудженого в результаті застосування до нього покарання відбулись такі зміни, які фактично унеможливлюють вчинення ним нового кримінального правопорушення з огляду на зміни його ціннісних орієнтирів, що неможливо без усвідомлення та засудження винуватим вчиненої ним власної суспільно небезпечної дії.

Саме виправлення засуджених і попередження вчинення нових злочинів (спеціальна та загальна превенція) є основою кримінального покарання, оскільки першочерговим для держави, яка застосовує до винуватої особи покарання, є цілеспрямований алгоритм дій задля викорінення з її свідомості антисуспільних намірів і повернення в суспільство законослухняного громадянина.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню.

Вчинене обвинуваченим ОСОБА_4 , кримінальне правопорушення відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.

Згідно пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (стаття 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Вивченням особи обвинуваченого встановлено, що обвинувачена раніше не вчиняла кримінальних правопорушень, під спостереженням лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебувала, має визначене постійне місце проживання, по місцю проживання характеризується позитивно, неодружена, на утриманні нікого не має, негативно ставиться до вчиненого, відшкодувала завдану у результаті вчинення злочину шкоду.

Норми кримінального законодавства наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Названа функція суду передбачає вибір форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покарання не може вважатися справедливою.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті Особливої частини цього кодексу. Для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення, та які повинні оцінюватися з урахуванням індивідуальних особливостей кримінального провадження. Встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

Призначення за вироком суду покарання завжди передбачає конкуренцію інтересів обвинуваченого щодо уникнення чи мінімізації негативних правових наслідків для себе й інтересу держави, який полягає у притягненні винної особи до кримінальної відповідальності в міру її вини. Зазначене зумовлюється юридичною природою покарання як передбаченого законом обмеження прав і свобод засудженого, що згідно зі ст. 50 КК застосовується за вироком суду у першу чергу з метою виправлення особи і запобігання вчиненню нових злочинів.

Враховуючи думку прокурора, який просив призначити покарання у виді пробаційного нагляду на строк 3 роки із застосуванням вимог ст. 69 КК України, думку обвинуваченої, яка просила не призначити покарання у виді позбавлення волі та вважають, що таке буде явно несправедливим, характер та ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, незначну вартість викраденого майна, особу винного та обставини, що пом`якшують покарання, суд вважає за можливе на підставі вимог ч. 1 ст. 69 КК України перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити обвинуваченій покарання у виді пробаційного нагляду на строк 3 роки.

Пробаційний нагляд, призначений як основне і реальне покарання, демонструє обвинуваченому, що його діяння засуджується суспільством. Цей вид покарання забезпечує постійний контроль за поведінкою обвинуваченого та вимагає дотримання визначених судом обмежень і зобов`язань, що сприяє його виправленню та попередженню нових правопорушень. Такий підхід дозволяє обвинуваченому залишатися в суспільстві, зберігаючи соціальні зв`язки та можливість реабілітації, одночасно усвідомлюючи серйозність свого вчинку та відповідальність перед суспільством.

Оскільки ще не втрачена можливість соціальної реабілітації та виправлення обвинуваченого без ізоляції від суспільства, що також підтверджується його поведінкою після вчинення злочину, його критичним ставленням до скоєного, усвідомлення своєї провини і засудження своєї протиправної поведінки, що свідчить про дійсне прагнення стати на шлях виправлення і перевиховання, суд вважає, що таке покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

Цивільний позов у справі потерпілим не заявлено.

Питання процесуальних витрат вирішити відповідно до положень ст. 124 КПК України.

Запобіжний захід відносно обвинуваченого ОСОБА_4 не обирався.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 КПК України, суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

Тому арешт майна, накладений на тимчасово вилучене майно, згідно ухвали слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07.03.2025 у справі №541/958/25, підлягає скасуванню, оскільки в подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпала потреба.

Питання щодо речових доказів необхідно вирішити в порядку, передбаченому ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 7, 100, 124, 128, 174, 68-370, 373, 374, 376, 392-395, 615 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_4 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, та призначити їй покарання з застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 3 (три) роки.

На підставі п. 1-3 ч. 2, п. 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України покласти на ОСОБА_4 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації; виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.

Роз`яснити ОСОБА_4 наслідки ухилення від відбування покарання у виді пробаційного нагляду у виді притягнення до кримінальної відповідальності за ч. 3 ст. 389 КК України.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави витрати на залучення експерта в сумі 1591 (одна тисяча п`ятсот дев`яносто одна) гривень 80 копійок.

Скасувати арешт майна, накладений на підставі ухвали слідчого судді Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 07.03.2025 у справі №541/958/25.

Речові докази у кримінальному провадженні, а саме: сліди папілярних узорів рук, що відкопійовано на двадцять сім липких стрічках - знищити; жіночу куртку темно-синього кольору - повернути власнику ОСОБА_7 , мобільний телефон марки «Samsung Galaxy A03 Core», який належить ОСОБА_5 - передати потерпілій ОСОБА_8 .

Обвинувачений має право на ознайомлення з журналом судового засідання та подання на нього письмових зауважень.

На вирок протягом тридцяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до Полтавського апеляційного суду через Миргородський міськрайонний суд Полтавської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги, якщо така скарга не буде подана учасниками провадження у вказаний строк. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та обвинуваченому.

СуддяОСОБА_1