ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2025 Справа №607/13093/25 Провадження №1-кп/607/1629/2025

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі: головуючої судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

перекладача ОСОБА_3 ,

сторін кримінального провадження:

з боку обвинувачення - прокурора ОСОБА_4 ,

з боку захисту - захисника ОСОБА_5 , обвинуваченого ОСОБА_6 ,

у підготовчому судовому засіданні у залі суду в м. Тернополі у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.06.2025 за №0001115, щодо:

ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ), ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Сан-Мануель, штат Сан-Пауло, Федеративна Республіка Бразилія, бразилець, громадянин Федеративної Республіки Бразилія, місце проживання в Україні: АДРЕСА_1 , не одружений, не працевлаштований, раніше не судимий,

обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 Кримінального кодексу України (далі - КК України),

установив:

у невстановлений слідством час ОСОБА_6 , маючи умисел на незаконне зберігання бойових припасів, всупереч вимогам, визначених в пунктах 2, 9 «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.10.1992 №576 та Інструкцією про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної і холодної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та зазначених патронів, а також боєприпасів до зброї та вибухових матеріалів, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21.08.1998 №622, за невідомих слідству обставин отримав наступальну осколкову ручну гранату «GHO-1», яка є придатною до вибуху. В цей же час у нього виник злочинний умисел, направлений на незаконне носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

В подальшому, ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що вказаний предмет є бойовим припасом та, не маючи передбаченого законом дозволу, переніс даний предмет до місця свого проживання на третій поверх будинку АДРЕСА_2 , чим здійснив незаконне перенесення, де в подальшому сховав та зберігав зазначену гранату, чим здійснив незаконне зберігання бойового припасу без передбаченого законом дозволу до 13.06.2025.

Після чого, 13.06.2025 в період часу з 13:51 по 15:46, під час проведення санкціонованого обшуку третього поверху будинку АДРЕСА_2 , виявлено та вилучено корпус наступальної осколкової ручної гранати GHO-1 та запал AF-11 (FD-1).

Таким чином, ОСОБА_6 , діючи з єдиним прямим умислом, не маючи будь-якого дозволу на такі дії, отримав, носив та зберігав наступальну осколкову ручну гранату «GHO-1», яка є придатною до вибуху, чим порушив вимоги Постанови Верховної Ради України №2471 ХІІ від 17.06.1992 «Про право власності на окремі види майна», «Положення про дозвільну систему», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12.10.1992, «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і холощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України від 21.08.1998 №622.

Такі дії ОСОБА_6 органом досудового розслідування кваліфіковано за ч. 1 ст. 263 КК України, як придбання, носіння та зберігання бойових припасів без передбаченого законом дозволу.

25.06.2025 у м. Тернополі між прокурором Тернопільської окружної прокуратури ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_6 , у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 , укладено угоду про визнання винуватості, яка разом з обвинувальним актом та додатками до нього надійшла до суду 26.06.2025.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_4 зазначив, що у п. 2 цієї угоди помилково не вказано правову кваліфікацію скоєного обвинуваченим діяння, а тому надав суду нову угоду про визнання винуватості, укладену в м. Тернополі 04.07.2025 між ним та обвинуваченим ОСОБА_6 , у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 .

У судовому засіданні суд взяв до уваги наведені прокурором зміни до укладеної угоди та укладення між ним та обвинуваченим, у присутності захисника, нової угоди, що не суперечить ч. 8 ст. 474 КПК України, відповідно до якої до моменту видалення суду до нарадчої кімнати сторони угоди мають право ініціювати зміни до укладеної угоди та у разі досягнення згоди укласти нову угоду.

Судом встановлено, що зміст угоди від 25.06.2025 аналогічний змісту нової угоди від 04.07.2025, окрім як п. 2 нової угоди, у якому доповнено правову кваліфікацію скоєного обвинуваченим діяння.

Відповідно до нової угоди, обвинувачений ОСОБА_6 беззастережно визнав свою вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, у повному обсязі згідно обвинувального акту від 25.06.2025 у скоєному щиро розкаявся, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення, що відповідно до ст. 66 КК України є пом`якшуючими обставинами. Обставини, які обтяжують покарання ОСОБА_6 , відповідно до ст. 67 КК України, не встановлені. Обвинувачений ОСОБА_6 раніше не судимий та не притягувався до кримінальної або адміністративної відповідальності, позитивно характеризується по місцю проживання, бажає проходити військову службу.

Сторони угоди підтверджують, що її укладення є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

У даному кримінальному провадженні домовленостей щодо обов`язку співпраці у викритті кримінального правопорушення, вчиненого іншою особою, не було.

Підстав для цивільної відповідальності у вигляді відшкодування державі збитків не встановлено.

Також сторони угоди про визнання винуватості, керуючись ст.ст. 50, 65 КК України, враховуючи обставини кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, а саме: раніше до кримінальної відповідальності не притягувався, виявляє бажання добровільно вступити до лав Збройних Сил України задля захисту суверенітету України, за місцем проживання характеризується позитивно, а також його щире каяття, беззастережне визнання ним своєї винуватості, узгодили покарання, яке слід призначити ОСОБА_6 за ч. 1 ст. 263 КК України 3 роки позбавлення волі. Із застосуванням ст. 75 КК України звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням і встановити ОСОБА_6 іспитовий строк тривалістю від одного року до трьох років, якщо він протягом встановленого судом іспитового строку не скоїть нового злочину. На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 обов`язки, передбачені п. 1, 2 ч. 1 цієї статті. Згідно з ч. 4 ст. 76 КК України нагляд за ОСОБА_6 в період дії іспитового строку покласти на орган пробації за місцем проживання.

Обвинувачений ОСОБА_6 беззастережно погоджується на призначення йому обумовленого сторонами угоди вищевказаного покарання.

Крім того, в новій угоді про визнання винуватості передбачені наслідки її укладання та затвердження, встановлені ст. 473 КПК України, та наслідки її невиконання, передбачені ст. 476 КПК України.

У судовому засіданні обвинувачений, за участю перекладача, погодився на затвердження угоди про визнання винуватості. Пояснив, що обвинувачення за ч. 1 ст. 263 КК України йому зрозуміле, вину визнає. Розкаявся у вчиненому.

Захисник у судовому засіданні підтримала нову угоду про визнання винуватості. Пояснила, що із обвинуваченим спілкувалася через перекладача.

У судовому засіданні прокурор підтримав нову угоду про визнання винуватості. Крім того, якщо суд прийде до переконання про можливість затвердження такої угоди, а враховуючи те, що під час ухвалення вироку необхідно вирішити питання речових доказів, просить дослідити документи, які стосуються речових доказів, судових витрат та характеризуючі дані на особу обвинуваченого.

Розглядаючи питання затвердження угоди про визнання винуватості, суд керується таким:

згідно з п. 1 ч. 3 ст. 314 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК України) при прийнятті рішення у підготовчому судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена, зокрема, у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів.

Відповідно до абз. 5 ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена щодо кримінальних проступків, злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам.

Встановлено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, вчинене обвинуваченим ОСОБА_6 , відповідно до ст. 12 КК України, є тяжким злочином. Відомості про те, що шкода даними злочинами завдана не лише державним/суспільним інтересам, відсутні. Потерпілих у кримінальному провадженні немає.

Судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені п. 1 ч. 4 ст. 474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ч. 2 ст. 473 КПК України, характер обвинувачення та вид покарання.

Суд переконався в тому, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Судом встановлено, що умови згадуваної угоди відповідають вимогам КПК України та КК України.

Покарання, а також звільнення від відбування покарання з випробуванням, сторонами угоди погоджено у відповідності до положень ст.ст. 50, 65-67 КК України, з урахуванням наведених вище обставин та наявність яких підтверджено під час судового засідання, зокрема, поданими документами, що характеризують особу обвинуваченого (копією паспорту, довідкою Міністерства оборони України про призначення співбесіди для вирішення питання про прийняття на військову службу до ЗСУ, карткою обстеження та медичного огляду, довідкою військово-лікарської комісії від 17.06.2025) та свідчать про його несудимість згідно довідки № 86705-2025 від 17.06.2025.

Відповідно до положень ч.ч. 2 (абзац перший), 3, 4 ст. 75 КК України тривалість іспитового строку, у разі погодження сторонами звільнення від відбування покарання з випробуванням, визначається судом на строк від одного до трьох років.

Зважаючи на відомості про обвинуваченого, його щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, що є пом`якшуючими покарання обставинами, суд приходить до переконання про необхідність визначення ОСОБА_6 іспитового строку в один рік та встановлення обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості, укладеної 04.07.2025 між прокурором та обвинуваченим у присутності його захисника, визнання ОСОБА_6 винуватим згідно з пред`явленим обвинуваченням та призначення останньому узгодженої сторонами міри покарання.

Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого в користь держави відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України.

Долю речового доказу суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 314, 371, 373, 374, 395, 468, 469, 472, 474, 475 КПК України, суд

ухвалив:

затвердити укладену 04.07.2025 у м. Тернополі між прокурором Тернопільської окружної прокуратури Тернопільської області ОСОБА_4 та обвинуваченим ОСОБА_6 у присутності захисника адвоката ОСОБА_5 , угоду про визнання винуватості.

ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, і призначити йому узгоджене сторонами покарання за цією статтею у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.

Відповідно до ст. 75 КК України ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) звільнити від відбування покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку на 1 (один) рік.

Згідно з п.п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) такі обов`язки:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Згідно з ч. 4 ст. 76 КК України нагляд заОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) в період дії іспитового строку покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем його проживання.

Стягнути з ОСОБА_6 ( ОСОБА_7 ) в користь держави процесуальні витрати за проведення судової вибухотехнічної експертизи від 18.06.2025 №СЕ-19/120-25/7790-ВТХ 3 565,60 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять грн. 60 коп).

Речовий доказ: наступальну осколкову ручну гранату «GHO-1» та запал до неї AF11, які поміщено в сейф-пакет 6132170, квитанція №016357 від 25.06.2025, знищити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, до Тернопільського апеляційного суду через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області шляхом подачі апеляції протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Копію вироку із перекладом на португальську мову вручити обвинуваченому.

Головуюча суддяОСОБА_1