ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 953/2385/24 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/813/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова апеляційну скаргу виконувача обов`язків керівника обласної прокуратури ОСОБА_9 на вирок Київського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2024 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 4 статті 185, частиною 1 статті 357 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000134 від 12.01.2024, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Київського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2024 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Громівка Новотроїцького району Херсонської області, громадянина України, з неповною середньою освітою, неодруженого, офіційно не працюючого, який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до затримання мешкав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 30.12.2020 Фрунзенським районним судом м. Харкова за частиною 1 статті 309 КК України до 2 років обмеження волі, на підставі статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік; 29.08.2022 Київським районним судом м. Харкова за частиною 4 статті 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі статті 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки; 19.12.2024 Полтавським апеляційним судом частиною 2 статті 309, частиною 1 статті 71 КК України до 2 років 5 п`яти днів позбавлення волі, визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частиною 1 статті 357, частиною 4 статті 185 КК України, і призначено йому покарання: за частиною 1 статті 357 КК України - у виді 2 (двох) років обмеження волі; за частиною 4 статті 185 КК України - у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі частини 1 статті 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покаранням більш суворим, з урахуванням положень пункту б частини 1 статті 72 КК України призначено обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі частини 4 статті 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення покарання, призначеного за вироком Полтавського апеляційного суду від 19 грудня 2024 року, покаранням, призначеним за цим вироком, визначено остаточне покарання ОСОБА_7 у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі. На підставі частини 1 статті 71 КК України до призначеного ОСОБА_7 за цим вироком покарання за сукупністю вироків, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2022 року, та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців. Запобіжний захід стосовно ОСОБА_7 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишено без змін. Строк відбування призначеного ОСОБА_7 покарання рахується з дня ухвалення вироку 24 грудня 2024 року. На підставі частини 5 статті 72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_7 зараховано строк його попереднього ув`язнення за цим вироком у період з 14 лютого 2024 року по 23 грудня 2024 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. На підставі частини 5 статті 72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_7 зараховано строк його попереднього ув`язнення у кримінальному провадженні, у якому він був засуджений на підставі вироку Київського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2022 року, у період з 31 березня 2022 року по 29 серпня 2022 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000134 від 12.01.2024 у частині обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 185 КК України (за епізодом від 24 грудня 2023 року за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 323 щодо майна ОСОБА_10 ), закрито на підставі пункту 4-1 частини 1 статті 284 КПК України у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність такого діяння. Згідно вироку, 24 грудня 2023 року близько 16 години 00 хвилин, більш точний час не встановлений, ОСОБА_7 , перебуваючи на ринку «СОЛЛІ», що розташований за адресою: м. Харків, вул. Академіка Павлова, 323, маючи умисел, спрямований на викрадення офіційного документа, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення та заволодіння грошовими коштами, які перебувають на балансі картки, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні насліди і свідомо бажаючи їх настання, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом вільного доступу, викрав з жіночої сумки ОСОБА_10 банківську картку для виплат АБ «Укргазбанк» № НОМЕР_1 , яка є офіційним документом, оскільки за своїм юридичним значенням та функціональним призначенням платіжні картки як платіжні інструменти є засобом доступу до банківських рахунків. Дії ОСОБА_7 кваліфіковані за частиною 1 статті 357 КК України, тобто викрадення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів. Після чого 25 грудня 2023 року, більш точний час не встановлений, ОСОБА_7 , перебуваючи неподалік від електронного програмно-технічного комплексу з вмонтованим спеціалізованим комп`ютером, призначеним для здійснення автоматизованих операцій видачі наявних грошових коштів, зокрема з використанням платіжних карток, передачі розпоряджень банку про перерахування грошових коштів з банківського рахунку клієнта та виконання інших операцій, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Героїв Праці, 14, маючи при собі раніше викрадену банківську картку АБ «Укргазбанк» № НОМЕР_1 , маючи умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні насліди і свідомо бажаючи їх настання, діючи повторно в умовах воєнного стану, оголошеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, маючи доступ до картки та будучи обізнаним про персональний номер картки (пін-код), встановлений на зазначену вище картку для ідентифікації держателя спеціального платіжного засобу під час здійснення операцій з її використанням, використовуючи банкомат, що розташований за вищевказаною адресою, шляхом вільного доступу у період часу з 04 години 31 хвилина до 04 години 34 хвилини 25 грудня 2023 року, таємно викрав з банківського рахунку, який прив`язаний до банківської картки АБ «Укргазбанк» № НОМЕР_1 , грошові кошти у розмірі 3600 грн. Після чого ОСОБА_7 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_10 матеріальну шкоду на вищевказану суму. Дії ОСОБА_7 суд кваліфікує за частиною 4 статті 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану. Не погоджуючись із вироком суду в частині призначеного покарання, виконувач обов`язків керівника Харківської обласної прокуратури подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду скасувати, ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_7 за частиною 1 статті 357 КК України 2 роки обмеження волі, за частиною 4 статті 185 КК України 6 років позбавлення волі. На підставі частини 1 статті 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим призначити ОСОБА_7 покарання на строк 6 років позбавлення волі. На підставі частини 1 статті 71 КК України до призначеного ОСОБА_7 за цим вироком покарання за сукупністю вироків, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2022 року та за вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 06 лютого 2023 року з урахуванням вироку Полтавського апеляційного суду від 19 грудня 2024 року, та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років. В іншій частині вирок суду залишити без змін. Прокурор посилається на те, що судом першої інстанції безпідставно застосовано частину 4 статті 70 КК України при призначенні покарання, оскільки суд мав застосувати положення частини 1 статті 71 КК України до вироків Київського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2022 року та Октябрського районного суду м. Полтави від 06 лютого 2023 року. Крім того, на переконання прокурора, судом не в повній мірі враховані дані про особу обвинуваченого та характер вчинених ним дій. Оскільки останній не працевлаштований, не одружений, раніше неодноразово був судимим. Обвинуваченому неодноразово надавалася можливість для виправлення, але останній на шлях виправлення не ставав. Таким чином, призначення обвинуваченому покарання, наближеному до мінімального, не відповідає загальним засадам призначення покарання. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши оскаржуваний вирок, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, зважаючи на наступне. Відповідно до статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 кваліфіковано правильно, висновки суду відносно фактичних обставин справи в апеляційній скарзі прокурора не заперечуються, у зв`язку із чим колегія суддів на підставі частини 1 статті 404 КПК України, їх не перевіряє. Перевіряючи вирок щодо правильності призначення покарання, судом апеляційної інстанції встановлено неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, а саме положень частини 4 статті 70 КК України, а також неправильне застосування статті 71 КК України при призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання. Разом з тим, судом апеляційної інстанції не встановлено підстав вважати, що судом першої інстанції ОСОБА_7 призначено за частиною 4 статті 185 КК України покарання, яке не відповідає ступеню тяжкості вчиненого та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості. Зі змісту вироку встановлено, що ОСОБА_7 визнаний винуватим у викраденні офіційного документу, вчиненому з корисливих мотивів, а також у повторному викраденні чужого майна, а саме грошових коштів з банківського рахунку у сумі 3600 гривень, в період воєнного стану. Кримінальне провадження за епізодом від 24.12.2023 закрито у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння. При призначенні покарання, як окремо за кожне кримінальне правопорушення, так і за їх сукупністю, на підставі частини 1 статті 70 КК України суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_7 раніше неодноразово судимий, не одружений, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває. Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого відповідно до статті 66 КК України, суд визнав його щире каяття. Відповідно до статті 67 КК України обставини, що обтяжують його покарання, судом першої інстанції не встановлені. Судом першої інстанції враховано характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до положень статті 12 КК України, відносяться до кримінального проступку та до тяжкого злочину, розмір заподіяної шкоди, яка не відшкодована, наявність обставини, що пом`якшує покарання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, дані про особу обвинуваченого, його вік та стан здоров`я, та призначено покарання в межах санкцій кримінальних правопорушень, а за частиною 4 статті 185 КК України в мінімальному розмірі, визначеному санкцією цієї статті. Судом апеляційної інстанції не встановлено підстав для призначення ОСОБА_7 більш суворого покарання за частиною 4 статті 185 КК України, про що просить прокурор. Всі обставини, що характеризують особу обвинуваченого, на які посилається апелянт, були враховані судом першої інстанції при призначенні строку покарання за частиною 4 статті 185 КК України. Враховуючи обставини інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, розмір спричиненої шкоди, щире каяття обвинуваченого та розгляд провадження в порядку частини 3 статті 349 КПК України, суд апеляційної інстанції вважає достатнім призначення обвинуваченому покарання за частиною 4 статті 185 КК України, та відповідно на підставі статті 70 КК України, у виді позбавлення волі на строк 5 років. Разом з тим, доводи прокурора про застосування судом закону, який не підлягає застосуванню є слушними, виходячи з наступного. Призначення судом першої інстанції покарання на підставі частини 4 статті 70 КК України не узгоджується з вимогами закону України про кримінальну відповідальність і суперечить висновку об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01 червня 2020 року (справа № 766/39/17). Згідно з висновком об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, викладеного в постанові від 01 червня 2020 року (справа № 766/39/17) при визначенні того, які з правил призначення остаточного покарання (за сукупністю злочинів чи за сукупністю вироків) підлягають застосуванню за наявності іншого обвинувального вироку щодо цієї ж особи, слід керуватися саме часом постановлення попереднього вироку, а не часом набрання ним законної сили. Якщо злочин (злочини), за який засуджено особу в цьому кримінальному провадженні було вчинено після постановлення попереднього вироку, але до повного відбуття покарання, то остаточне покарання призначається за правилами, передбаченими статтею 71 КК (за сукупністю вироків). Скасування судом апеляційної інстанції такого попереднього вироку в частині покарання з підстав неправильного звільнення від відбування покарання або у зв`язку з необхідністю призначити більш суворе покарання не перешкоджає застосуванню статті 71 КК, оскільки в такому разі апеляційний суд не спростовує висновків суду першої інстанції щодо винуватості особи у вчиненні злочину і не скасовує вироку в цій частині, а навпаки посилює покарання чи вказує на необхідність його відбування реально. Судом апеляційної інстанції встановлено, що кримінальні правопорушення, у вчиненні яких ОСОБА_11 визнаний винним оскаржуваним вироком, вчинені ним 24 та 25 грудня 2023 року, тобто після постановлення вироків Київського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2022 року та Октябрського районного суду м. Полтави від 06 лютого 2023 року. В подальшому вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 06 лютого 2023 року був скасований вироком Полтавського апеляційного суду від 19 грудня 2024 року, яким в частині обвинувачення кримінальне провадження щодо ОСОБА_11 було закрито у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, а в частині засудження ОСОБА_11 за частиною 2 статті 309 КК України обвинуваченому було призначено покарання у виді 2 років позбавлення волі та на підставі частини 1 статті 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 30.12.2020 та остаточно призначено ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки 5 днів. Відповідно до частини 1 статті 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком. З урахуванням наведеного, суд першої інстанції не мав підстав для застосування положень частини 4 статті 70 КК України та при призначенні ОСОБА_7 остаточного покарання на підставі частини 1 статті 71 КК України повинен був враховувати як вирок Київського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2022 року, так і вирок Октябрського районного суду м. Полтави від 06 лютого 2023 року з урахуванням вироку Полтавського апеляційного суду від 19 грудня 2024 року. Пунктом 4 частини 1 статті 409 КПК України передбачено, що підставою для скасування або зміни судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції, крім іншого, є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню. Вирішуючи питання щодо призначення обвинуваченому остаточного покарання на підставі частини 1 статті 71 КК України з урахуванням невідбутих частин покарання за вищенаведеними вироками, суд апеляційної інстанції вважає необхідним призначити обвинуваченому більш суворе остаточне покарання, аніж визначене судом першої інстанції. Визначення законодавцем більш суворих правил призначення остаточного покарання за сукупністю вироків, ніж за сукупністю злочинів, обумовлено саме фактом вчинення нового кримінального правопорушення після постановлення попереднього вироку, тобто після того, як цю особу вже було засуджено за інше кримінальне правопорушення, але вона не зробила висновків зі своєї попередньої протиправної поведінки та факту її засудження, а навпаки продовжила злочинну діяльність, що вказує на підвищену суспільну небезпеку цієї особи та недосягнення виховної мети покарання, призначеного за попереднім вироком. Суд апеляційної інстанції приймає до уваги, що обвинувачений був двічі засуджений до покарання із випробуванням, однак не зважаючи на те, що він був звільнений від відбування покарання із іспитовим строком, під загрозою направлення для реального відбуття покарання продовжив вчиняти кримінальні правопорушення. Навіть будучи засудженим вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 06 лютого 2023 року до реальної міри покарання, ОСОБА_7 , до відбуття покарання, у грудні 2023 знову вчинив нові кримінальні правопорушення, що свідчить про його небажання дотримуватися встановлених норм поведінки. Встановлені судом апеляційної інстанції обставини щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність та необхідність призначення більш суворого остаточного покарання є підставою для скасування вироку суду в частині призначення покарання та ухвалення в цій частині нового вироку. Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації таке покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Під час вибору заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання. З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає доводи апеляційної скарги прокурора щодо правил застосування статті 71 КК України та призначення обвинуваченому м`якого остаточного покарання є обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу, у зв`язку із чим вирок суду в частині призначеного покарання підлягає скасуванню. Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 на підставі частини 1 статті 71 КК України остаточне покарання, з частковим урахуванням невідбутих частин покарання за попередніми вироками, суд апеляційної інстанції приходить висновку, що призначення обвинуваченому остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців 1 день буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. З огляду на обставини кримінальних правопорушень, у вчиненні яких ОСОБА_7 був визнаний винуватим та покарання, яке йому було призначене за попередніми вироками, суд апеляційної інстанції не вбачає необхідності у призначенні ОСОБА_7 як за частиною 4 статті 185 КК України, так і на підставі частини 1 статті 70, статті 71 КК України покарання, про яке просить прокурор. Суд апеляційної інстанції вважає, що в даному випадку досягти мети покарання можливо без призначення занадто суворого покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років, про яке просить сторона обвинувачення, а тому апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню. Одночасно судом апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції безпідставно, в порядку частини 5 статті 72 КК України у строк відбуття покарання зараховано строк попереднього ув`язнення обвинуваченого у кримінальному провадженні, у якому він був засуджений на підставі вироку Київського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2022 року, у період з 31 березня 2022 року по 29 серпня 2022 року, включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. При застосуванні положень статті 71 КК України до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднується невідбута частина покарання за попереднім вироком, відбуте засудженим попереднє ув`язнення за попереднім вироком враховується лише для визначення частини невідбутого покарання за цим вироком та не зараховується в порядку статті 72 КК України при призначенні остаточного покарання за новим вироком на підставі статті 71 КК України. Разом з тим, питання щодо виключення із вироку суду зарахування ОСОБА_7 попереднього ув`язнення у кримінальному провадженні, у якому він був засуджений на підставі вироку Київського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2022 року, у період з 31 березня 2022 року по 29 серпня 2022 року включно, прокурором в апеляційній скарзі не порушувалося, у зв`язку із чим, суд апеляційної інстанції не має процесуальної можливості виключити з вироку суду посилання на зарахування вказаного періоду попереднього ув`язнення у строк покарання. Відповідно до частини 2 статті 404 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого. Згідно з вимогами частини 1 статті 421 КПК, обвинувальний вирок, ухвалений судом першої інстанції, може бути скасовано у зв`язку з необхідністю застосувати закон про більш тяжке кримінальне правопорушення чи суворіше покарання, скасувати неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, збільшити суми, які підлягають стягненню, або в інших випадках, коли це погіршує становище обвинуваченого, лише у разі, якщо з цих підстав апеляційну скаргу подали прокурор, потерпілий чи його представник. Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 належить рахувати з дня застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - з 14 лютого 2024 року, зарахувавши останньому, на підставі частини 5 статті 72 КК України у строк покарання строк попереднього ув`язнення з 14.02.2024 року по день ухвалення цього вироку включно, з розрахунку 1 день попереднього ув`язнення за 1 день позбавлення волі. В решті вирок Київського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2024 року належить залишити без змін. Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б тягли за собою скасування оскаржуваного обвинувального вироку та призначення нового розгляду кримінального провадження в суді першої інстанції, колегією суддів не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись статтями 404, 407, 409, 413, 418, 420, 421 КПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково. Вирок Київського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2024 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити в цій частині новий вирок. Призначити ОСОБА_7 покарання: - за частиною 1 статті 357 КК України 2 роки обмеження волі; - за частиною 4 статті 185 КК України 5 років позбавлення волі.

На підставі частини 1 статті 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покаранням більш суворим, визначити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі частини 1 статті 71 КК України до призначеного ОСОБА_7 за цим вироком покарання за сукупністю вироків, частково приєднати невідбуте покарання за вироком Київського районного суду м. Харкова від 29 серпня 2022 року та за вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 06 лютого 2023 з урахуванням вироку Полтавського апеляційного суду від 19 грудня 2024 року, та остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років 6 (шість) місяців 1 (один) день. На підставі частини 5 статті 72 КК України у строк відбуття покарання ОСОБА_7 зарахувати строк його попереднього ув`язнення за цим вироком у період з 14 лютого 2024 року по 23 квітня 2025 року, включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з дня застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - з 14 лютого 2024 року. В решті вирок Київського районного суду м. Харкова від 24 грудня 2024 року - залишити без змін. Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Головуючий:

Судді: