УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22травня 2025 року

м. Київ

справа № 453/1347/24

провадження № 51-1893 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючої ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу потерпілої ОСОБА_4 на вирок Сколівського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 18 березня 2025 року щодо засудженого ОСОБА_5 ,

Короткий зміст оскаржених судових рішень та встановлені обставини

Вироком Сколівського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2024 року, залишеним без змін ухвалою Львівського апеляційного суду від 18 березня 2025 року, ОСОБА_5 засуджено за ч. 1 ст. 286-1 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік, з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 3 роки.

Вирішено питання щодо арешту майна, судових витрат та речових доказів у кримінальному провадженні.

Суд визнав ОСОБА_5 винуватим у порушенні правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керують транспортними засобами в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило середньої тяжкості тілесні ушкодження.

Як установив суд, ОСОБА_5 , 21 квітня 2024 року, приблизно о 17:30 год, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку і координувати свої дії, проявивши злочинну недбалість, керуючи технічно-справним мотоциклом марки «Forte FT200R», на якому разом з ним перебувала ОСОБА_4 , рухаючись по вулиці Зелена в с. Тухолька у напрямку с. Климець Стрийського району Львівської області, без причин технічного характеру порушив вимоги п. п. 12.1 Правил дорожнього руху України, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості не врахував дорожню обстановку та стан керованого ним транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, внаслідок чого з`їхав у лівий кювет відносно свого руху, після чого здійснив наїзд на дерев`яну огорожу.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_4 спричинено середньої тяжкості тілесні ушкодження, що спричинили тривалий розлад здоров`я.

Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

У касаційній скарзі потерпіла не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій ОСОБА_5 , посилаючись на п. 3 ч. 1 ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК), просить змінити судові рішення, та, із застосуванням ст. 69 КК, призначити йому покарання у виді громадських робіт 120 годин.

Обґрунтовуючи свої вимоги потерпіла вказує, що призначене ОСОБА_5 покарання є надто суворим. За час проведення досудового слідства він вже багаторазово пожалкував про вчинене ним кримінальне правопорушення, навчений та покараний наріканням оточуючих людей, проявив щиросердне розкаяння. Крім того, він раніше не судимий, за місцем проживання характеризується позитивно.

Потерпіла наголошує, що просила суд не позбавляв волі її чоловіка, однак її думка не була врахована. Також суд не взяв до уваги, що її чоловік є батьком двох неповнолітніх дітей.

З урахуванням усіх вищевказаних характеристик та обставин, на думку потерпілої ОСОБА_4 , суди мали можливість та законні підстави призначити ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. 69 КК та обрати міру покарання нижче нижчої межи.

Також потерпіла вказує, що судом не наведено мотивів визнання обставиною, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення відносно особи, що перебуває у сімейних відносинах.

Мотиви Суду

Подія злочину, доведеність винуватості ОСОБА_5 у його вчиненні, кримінально-правова оцінка діяння за ч. 1 ст. 286-1 КК у касаційній скарзі не оспорюються.

Відповідно до статей 50, 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. При цьому підлягають урахуванню ступінь тяжкості вчиненого злочину, особа винного й обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з частиною 1 ст. 69 КК за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_5 місцевий суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК, врахував ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке є нетяжким злочином, особу ОСОБА_5 , який раніше не судимий, одружений, має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на «Д» обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується посередньо.

Обставиною, що пом`якшує покарання суд визнав його щире каяття, обставиною, яка його обтяжує - вчинення кримінального правопорушення щодо особи з якою винний перебуває у сімейних відносинах.

Також, призначаючи ОСОБА_5 покарання, суд урахував висновок органу пробації щодо середнього ризику вчинення ним повторного кримінального правопорушення та думку потерпілої, яка просила суд суворо не карати обвинуваченого.

Разом із тим, місцевий суд звернув увагу, що, жодна із наведених обвинуваченим обставин, як то наявність на утриманні дітей та бажання у майбутньому не порушувати закон, не можуть нівелювати стан алкогольного сп`яніння особи, яка знаючи про відповідні заборони все ж вирішила сісти в такому стані за кермо, піддаючи небезпеці як себе, так і інших осіб.

Таким чином, з урахуванням наведених обставин, місцевий суд дійшов висновку, що ОСОБА_5 слід призначити покарання у межах, установлених санкцією ч. 1 ст. 286-1 КК, у виді позбавлення волі на певний строк, з позбавленням права керувати транспортними засобами на певний строк, вказавши при цьому, що саме таке покарання буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Підстав для звільнення від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК, або ж застосування ст. 69 КК до обвинуваченого суд не знайшов у зв`язку з відсутністю передумов за яких дані правові норми можуть бути застосовані.

Із зазначеною позицією місцевого суду погодився й апеляційний суд. Відповідно до змісту ухвали, цей суд, перевіривши доводи щодо суворості призначеного покарання, навів переконливі мотиви, з яких визнав їх неприйнятними.

Так, спростовуючи доводи щодо безпідставного незастосування місцевим судом при призначенні ОСОБА_5 покарання положень ст. 69 КК, це суд обґрунтовано зазначив, що застосування вимог цієї статті можливе за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення. Разом із тим, дорожньо-транспортна пригода, в якій потерпілій було завдано середньої тяжкості тілесні ушкодження, виникла внаслідок того, що ОСОБА_5 своїми діями порушив відразу декілька норм правил дорожнього руху, які регламентують безпечне управління транспортним засобом, що призвело до таких негативних наслідків. При цьому, він керував мотоциклом у стані алкогольного сп`яніння, тим самим грубо знехтував правилами дорожнього руху, пов`язаними з імперативною забороною керувати транспортним засобом у такому стані, що свідчить про підвищену суспільну небезпеку особи обвинуваченого.

Суд апеляційної інстанції звернув увагу й на те, що думка потерпілої щодо призначення покарання, висловлена як в суді першої, так і в суді апеляційної інстанції, підлягає врахуванню, однак така позиція не є вирішальною при прийнятті відповідного рішення судом, з огляду на конкретні обставини справи, і вона враховується у сукупності з іншими обставинами, передбаченими ст. 65 КК.

Також суд апеляційної інстанції обґрунтовано спростував доводи щодо безпідставного визнання обставиною, що обтяжує покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, зазначивши, що згідно з матеріалами справи, у результаті протиправних дій ОСОБА_5 середньої тяжкості тілесне ушкодження було заподіяне його дружині - ОСОБА_4 . Тобто обвинувачений, керуючи мотоциклом у стані алкогольного сп`яніння, мало того, що створював загрозу для інших учасників руху, то ще й наразив на небезпеку свою дружину та матір двох своїх неповнолітніх дітей.

З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що призначене ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі у розмірі, що відповідає мінімальній межі санкції ч. 1 ст. 286-1 КК є співрозмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень і не може вважитися явно несправедливим внаслідок суворості.

З такими висновками погоджується і суд касаційної інстанції. Підстав для призначення ОСОБА_4 більш м`якого покарання, ніж передбачено законом із застосуванням положень ст. 69 КК, як про це йдеться в касаційній скарзі, суд не вбачає.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій є обґрунтованими та відповідають вимогам статей 370, 419 КПК.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, зокрема, якщо з касаційної скарги, наданих до неї копій судових рішень та інших документів убачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою потерпілої ОСОБА_4 на вирок Сколівського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2024 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 18 березня 2025 року щодо засудженого ОСОБА_5 .

Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3