Справа №939/1329/22 Головуючий в суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/1715/2025 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 березня 2025 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду

кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

суддів: ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 на вирок Бородянського районного суду Київської області від 03 травня 2024 року, яким:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Шибене, Бородянського району, Київської області, громадянина України, з професійно-технічною освітою, неодруженого, який зареєстрований і проживає у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,-

визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 119, ч. 1 ст. 263 КК України та виправдано його у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1, 5 ч. 2 ст. 115 КК України, у зв`язку з недоведеністю в діянні ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Як встановлено судом першої інстанції, військовослужбовець роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 солдат ОСОБА_7 , за невстановлених досудовим розслідуванням обставин, але не пізніше 20 години 25 хвилин 11 червня 2022 року, діючи умисно, з метою використання в особистих цілях, без передбаченого законом дозволу, в порушення вимог ст. 41, 92 Конституції України, ст. 178, 328 Цивільного кодексу України, ст. 6, 11, 16 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1, 3, 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 17 червня 1992 року № 2471-ХІІ, Положення про дозвільну систему, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1992 року № 576, Інструкції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 21 серпня 1998 року № 622, придбав бойовий припас - оборонну осколкову ручну гранату Ф-1, яка складається із корпусу оборонної осколкової ручної гранати Ф-1 та уніфікованого запалу дистанційної дії типу УЗРГМ-2 з маркуванням 129-85 УЗРГМ-2-583, після чого носив її при собі до моменту застосування ІНФОРМАЦІЯ_7 близько 20 години 25 хвилин, під час перебування в АДРЕСА_8.

Таким чином, ОСОБА_7 вчинив незаконне поводження з бойовими припасами, а саме придбав та носив бойовий припас без передбаченого законом дозволу.

Крім того, ІНФОРМАЦІЯ_7, близько 20 години 25 хвилин, у АДРЕСА_1 , військовослужбовець роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 солдат ОСОБА_7 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, під час конфліктної ситуації з ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , яка виникла на ґрунті неприязних відносин, тримаючи в руках осколкову ручну гранату Ф-1, проявляючи злочинну самовпевненість, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків від його дій, але легковажно розраховуючи на їх відвернення, не бажаючи спричинення кому-небудь смерті від вибуху ручної гранати, з метою залякування ОСОБА_9 і ОСОБА_10 від можливого застосування останніми щодо нього фізичного насильства, витягнув чеку з осколкової ручної гранати Ф-1, чим привів її у бойову готовність. У подальшому, перебуваючи між будинками АДРЕСА_2 та АДРЕСА_7, ОСОБА_7 , стоячи обличчям до ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , у ході штовханини між ним та ОСОБА_9 , через необережність і стискання ОСОБА_9 руки, у якій ОСОБА_7 тримав гранату, послабив важіль гранати, що призвело до спрацювання запалу. Після цього, розуміючи, що дію гранати зупинити неможливо, переконавшись, що позаду нього нікого немає, ОСОБА_7 відкинув гранату правою рукою через ліве плече собі за спину у протилежну сторону від усіх присутніх осіб, в результаті чого відбувся вибух вказаної ручної гранати. Внаслідок зазначеного вибуху ОСОБА_11 , який побіг у бік ОСОБА_7 , після того як останній викинув гранату собі за спину, отримав тілесні ушкодження, від яких помер на місці події.

Тим самим, ОСОБА_7 вчинив вбивство ОСОБА_11 через необережність.

Вироком Бородянського районного суду Київської області від 03 травня 2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 і ч. 1 ст. 119 КК України, та призначено йому покарання: за ч. 1 ст. 263 КК України у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки, за ч. 1 ст. 119 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки. Відповідно до ч. 1 і 2 ст. 70 КК України, шляхом часткового складання призначених покарань, визначено ОСОБА_7 за сукупністю кримінальних правопорушень покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

Визнано ОСОБА_7 невинуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1, 5 ч. 2 ст. 115 КК України, і виправдано його у зв`язку з недоведеністю складу кримінального правопорушення в його діянні.

Строк покарання ОСОБА_7 обчислювати з 11 червня 2022 року. До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_7 залишено у вигляді тримання під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави на відшкодування процесуальних витрат вартість проведення комплексної судово-вибухотехнічної експертизи та експертизи матеріалів, речовин та виробів у сумі 4 530 (чотири тисячі п`ятсот тридцять) гривень 72 копійки.

Вирішено питання стосовно речових доказів.

Не погоджуючись із вироком суду першої інстанції прокурор Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить вирок Бородянського районного суду Київської області скасувати повністю.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 115, ч. 1 ст. 263 КК України, та призначити покарання: за п. 5 ч. 2 ст.115 КК України - у вигляді позбавлення волі строком на 10 років, за ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 115 КК України - у вигляді позбавлення волі строком на 10 років, за ч. 1 ст. 263 КК України - у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупності кримінальних правопорушень, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у вигляді позбавлення волі строком на 10 років.

В обґрунтування апеляційної скарги прокурор Вважаю, що вказаний вирок суду не відповідає вимогам ст. ст. 370, 374 КПК України, оскільки є незаконним, необгрунтованим, невмотивованим та таким, що підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, встановленим у судовому засіданні.

Так, під час судового розгляду, за клопотанням сторони обвинувачення, судом першої інстанції допитано свідків, показання яких у своїй сукупності з іншими письмовими доказами, а також дослідженими в суді речовими доказами, беззаперечно підтверджують винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 115 КК України. Детальний аналіз долучених та безпосередньо досліджених у суді доказів, прокурором наданий у судових дебатах, однак судом першої інстанції аналіз цих доказів проігнорований та не спростований, а деяким з них, в порушення вимог ст. 94 КПК України, взагалі не надана оцінка, при цьому при винесенні вироку в його основу взято до уваги суперечливі показання обвинуваченого ОСОБА_7 .

Разом з тим, ОСОБА_7 під час допиту у суді 14.03.2024 показав, що умислу на вбивство ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у нього не було. Він не хотів підривати гранату, вона спрацювала випадково. Зауважив, що витягнув запобіжне кільце та привів гранату в бойову готовність з метою захистити своє життя і здоров`я, оскільки побачив, що з автомобіля ОСОБА_9 , від зустрічі з яким він відмовився, вийшло чотири чоловіки, ОСОБА_10 почав проявляти до нього агресію, а тому він думав, що такі його дії будуть мати психологічне враження і до нього не будуть застосовувати фізичну силу.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 було спричинено шкоду життю і здоров`ю потерпілих внаслідок необережності.

Проте, із висновками суду першої інстанції сторона обвинувачення не погоджується та вважає їх хибними, оскільки наведені докази не оцінені судом в сукупності з іншими доказами та їх взаємозв`язку, а тому суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а також за наявності суперечливих доказів, які мають істотне значення для висновків суду, у судовому рішенні не зазначено, чому суд взяв до уваги одні докази і відкинув інші, зокрема:

- протокол огляду документа від 27.09.2022, а саме DVDдиску з відеозаписом з нагрудного відеореєстратору екіпажу поліції Акцент 411, на якому зафіксовано як ІНФОРМАЦІЯ_8 з 20 год. 49 хв. на місці працівник поліції з`ясовує обставини події;

- показання потерпілих ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , наданих у судовому засіданні 25.05.2023, в частині, де вони показали, що ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_7 біг на зустріч із гранатою Ф-1 без чеки;

- показання свідка ОСОБА_12 , наданих у судовому засіданні 12.10.2023 в частині, де він зазначив, що ОСОБА_7 як тільки вийшов із автомобіля тримав гранату в руці та при них зірвав з гранати чеку.

Таким чином, показання потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_12 вказують на те, що загрози життю і здоров`ю ОСОБА_7 не було, агресію до останнього ніхто не проявляв, фізична сила до нього не застосовувалася, а ОСОБА_7 привів гранату у бойову готовність свідомо та з прямим умислом на вбивство ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , а у момент кидка гранати на незначну відстань від них усвідомлював небезпечний характер своїх дій, передбачав їх наслідки у вигляді смерті останніх та бажав їх настання, однак, довести свій злочинний умисел, направлений на позбавлення життя двох осіб, способом небезпечним для життя багатьох осіб, до кінця не зміг від причин що не залежали від його волі, оскільки потерпілим ОСОБА_9 та ОСОБА_10 своєчасно було надано медичну допомогу, а також через те, що більшістю осколків кинутою ОСОБА_7 гранати був уражений ОСОБА_11 , який знаходився неподалік зазначених осіб та місця вибуху гранати.

Також, аналіз досліджених в суді доказів свідчить про те, що дійсно між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 були дружні стосунки, участі у з`ясуванні стосунків між ОСОБА_7 з однієї сторони і ОСОБА_10 та ОСОБА_9 з іншої, він не приймав, а знаходився неподалік вказаних осіб під час їхнього спілкування.

Однак, ОСОБА_7 як військовослужбовцю, який має досвід бойових бій, достеменно відомо, що граната Ф-1 є ручною гранатою дистанційної дії, призначеною для ураження живої сили противника в оборонному бою. Кидати гранату можна лише з-за укриття або з бронетехніки. Оскільки Ф-1 є гранатою оборонної дії, то радіус ураження осколками значно перевищує радіус можливого кидка гранати. Дистанція ураження осколками гранати Ф-1 складає - 30-35 м.

Тому, ОСОБА_7 , кидаючи гранату на відстань 5-7 м від присутніх осіб, усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_11 , який перебував неподалік, можливо хоча і не бажав, але свідомо припускав настання таких наслідків, що свідчить про наявність у його діях непрямого умислу на вбивство ОСОБА_11 .

Відтак, з урахуванням наведеного сторона обвинувачення вважає, що суд першої інстанції у даному кримінальному провадженні не відмежував необережну форму вини від непрямого умислу, що стало наслідком безпідставного виходу за межі висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, в частині зміни правової кваліфікації інкримінованого йому злочину за п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України.

В свою чергу, захисником обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокатом ОСОБА_8 були подані доводи на апеляційну скаргу прокурора, в яких захисник просить залишити вирок Бородянського районного суду Київської області від 03 травня 2024 року без змін, оскільки вважає апеляційну скаргу прокурора невмотивованою та такою що не знайшла свого підтвердження.

Заслухавши доповідь судді,

пояснення прокурора ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити,

пояснення захисника ОСОБА_8 , який заперечував проти задоволення апеляційної скарги,

пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який також заперечував проти задоволення апеляційної скарги,

перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Частиною 2 статті 94 КПК України визначено, що жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції дотримані вказані вимоги закону.

Відповідно до матеріалів кримінального провадження, суд першої інстанції згідно з положеннями ст. 337 КПК України всебічно, повно, неупереджено й безпосередньо з`ясував всі обставини кримінального провадження, перевірив їх доказами, отриманими на підставі змагальності сторін та свободи у доведенні їх переконливості, які досліджені в судовому засіданні та оцінені з точки зору належності, допустимості, достовірності, достатності й взаємозв`язку, які взаємодоповнюються між собою, узгоджуються та підтверджуються у сукупності та яким дана належна оцінка у вироку, у зв`язку з чим дійшов висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 119 КК України за обставин, викладених у вироку, а також про невинуватість ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, п. 1, 5 ч. 2 ст. 115 КК України та виправданні останнього у зв`язку з недоведеністю складу кримінального правопорушення в його діянні, і з таким висновком суду першої інстанції погоджується й колегія суддів.

Так, допитаний судом першої інстанції обвинувачений ОСОБА_7 вину визнав частково. Вказав, що умислу на вбивство ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у нього не було. Суду, зокрема, пояснив, що з 2016 по 2018 рік проходив службу як доброволець в АТО, воював на Донбасі. Зранку 24 лютого 2022 року він приїхав у військкомат і мобілізувався до Збройних Сил України, отримав автомат АК-74 і 30 патронів. У період окупації приймав безпосередню участь у бойових діях на території селища Бородянки та інших прилеглих населених пунктів. 27 лютого 2022 року було здобуто першу трофейну зброю, з 28 лютого 2022 року з`явилися трофейні гранати, патрони, в декого були кулемети. Гранати підбирали на позиціях рашистів, будь-яких документів та обліку не було. Після звільнення ОСОБА_13 військовослужбовці підрозділу роти охорони чергували на блок-постах, де до кінця травня періодично відловлювали заблукавших озброєних рашистів. Також була інформація про перебування рашистів в кількості 20 осіб у районі села Шибене, тому, крім автомата, на чергуванні він мав гранати Ф-1. Приблизно 10 червня 2022 року йому зателефонували та повідомили, що 05 чи 06 червня ОСОБА_10 побив батька його побратима ОСОБА_14 , який в цей час був на фронті. ОСОБА_15 повідомила, що на місці побиття був ОСОБА_9 . Про це він ( ОСОБА_7 ) розповів своєму побратиму ОСОБА_16 та іншим. Наступного дня, ІНФОРМАЦІЯ_7, йому зателефонував ОСОБА_16 і попросив привезти його військовий квиток, який він забув коли здавав зброю. Приблизно о 12-й годині він вирішив сходити до ОСОБА_17 , в якого на той час був ОСОБА_18 і поговорити із останнім, оскільки давно його не бачив. ОСОБА_16 пішов із ним. Він (обвинувачений) зайшов у двір і почав розмову з ОСОБА_9 і ОСОБА_11 , у ході якої повідомив ОСОБА_19 , що знає про те, що він був на місці побиття ОСОБА_20 та спитав, чи приймав він участь у побитті, на що він йому нічого не відповів і вигнав їх з двору. ОСОБА_9 поводив себе агресивно, можливо через те, що він йому сказав, але конфлікту з цього приводу не було, погроз ніхто один одному не висловлював. Потім, оскільки ОСОБА_16 наступного дня мав від`їжджати в 72 бригаду, він разом із останнім і його родиною та іншими побратимами поїхали на ставок, взяли з собою їжу та спиртні напої. У подальшому ОСОБА_16 поїхав додому спати, бо був у стані алкогольного сп`яніння. Він ( ОСОБА_7 ) також перебував у стані алкогольного сп`яніння. Ближче до вечора до ОСОБА_21 зателефонував ОСОБА_22 , який повідомив, що хоче з ним ( ОСОБА_7 ) зустрітися, проте він від зустрічі з ОСОБА_19 відмовився, бо о 20-й годині мав заступати на чергування на блок-пост. ОСОБА_9 телефонував до ОСОБА_23 та намагався із ним поговорити, але він говорити з ОСОБА_19 відмовився. Потім, коли він їхав на блок-пост і дорогою підвозив ОСОБА_24 додому, при виїзді з ґрунтової дороги на АДРЕСА_4, він побачив, що перед його автомобілем зупинився автомобіль ОСОБА_9 , який перекрив йому проїзд. З автомобіля вийшли ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , які так само перекрили йому дорогу. Він сказав ОСОБА_25 залишатися в автомобілі, а сам вийшов і, з метою самозахисту, взяв із собою гранату, оскільки ОСОБА_22 агресивно себе поводив та разом з ним був ОСОБА_10 . Взяв із собою гранату, а не автомат, який був у нього при собі, бо вважав, що, побачивши гранату вони злякаються, оскільки вона має більший психологічний ефект, ніж автомат, яким до того ж вони б могли заволодіти. Після того, як ОСОБА_10 спитав у нього про те, чи це він хоче з ним розібратися, він ( ОСОБА_7 ) витягнув з гранати чеку, оскільки розумів, що ОСОБА_10 має намір його побити. Вважав, що бити людину, яка тримає гранату та може її впустити, ніхто не буде, що й відбулося, оскільки на той час його ніхто не став чіпати. Гранату він тримав у правій руці, а чеку надів на великий палець лівої руки для того, щоб після минування для нього загрози вставити чеку назад у гранату. Щоб випадково ніхто не постраждав, він пішов у з`їзд до городів через АДРЕСА_4, де хотів вставити чеку в гранату. Від дороги він відходив сам і за собою нікого не кликав, але ОСОБА_9 , не зважаючи на гранату, пішов за ним, від дороги вони відійшли на відстань близько п`ятнадцяти метрів. Дорогою він намагався вставити чеку в гранату, але ОСОБА_22 підійшов до нього та почав трусити його за плечі, штовхати та хватав за руку, в якій була граната, в зв`язку з чим між ними виникла штовханина, бо він не розумів, що ОСОБА_9 хотів робити далі. Оскільки в нього проблеми з правим плечем і хребтом, а ОСОБА_19 тривалий час тиснув на праву руку, то вона оніміла. Від болю він не відчув і не помітив як спрацював запал гранати, а лише почув звук спрацювання запалу. Почувши цей звук, він, розуміючи, що дію гранати зупинити неможливо, глянув позаду себе та, переконавшись, що позаду нього нікого немає, кинув гранату собі за спину якнайдалі, настільки наскільки зміг, оскільки в нього боліла рука та його тримав ОСОБА_22 , а тому він не міг розмахнутися і далеко відкинути гранату. Граната відлетіла на відстань трьох-чотирьох метрів. Кидаючи гранату, він був упевнений, що поблизу нього є тільки ОСОБА_22 , якого він закрив від гранати своїм тілом, оскільки бачив, що ОСОБА_10 і ОСОБА_11 залишалися на АДРЕСА_4. Проте, коли він відкинув гранату та розвернувся, то побачив, що за ОСОБА_9 з`явився ОСОБА_10 , який тягнув до нього руку. Після вибуху гранати він відчув, що уламки влучили по всьому тілу. Прийшовши до тями, він відчув, що його душить ОСОБА_9 , а потім, коли ОСОБА_19 його відпустив і пішов, він встав і запитав, чи хтось постраждав, то йому повідомили, що постраждав ОСОБА_11 , який лежав серед дороги. Вказав, що не міг бачити ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , оскільки стояв навпроти ОСОБА_9 , трішки під кутом до дороги, та вся його увага була сконцентрована на ОСОБА_19 . Він надавав ОСОБА_26 медичну допомогу, але врятувати його не вдалося. Внаслідок поранення він ( ОСОБА_7 ) втратив свідомість, дуже погано себе почував і втратив багато крові. Після того, як приїхали працівники поліції, які постійно розпитували його та вимагали від нього, щоб він зізнався у навмисному підриві гранати з метою усіх убити, він, бажаючи це припинити, сказав те, що вони хотіли. Питання працівників поліції він сприймав як тиск, бо був у стані шоку в зв`язку з тим, що загинув його товариш. Вказав, що не хотів підривати гранату, вона спрацювала випадково. Він не визнає свою вину в навмисному вбивстві ОСОБА_11 і замаху на вбивство ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , бо він не бажав нічиєї смерті. В нього не було бажання і наміру когось вбити чи нанести тілесні ушкодження, оскільки ОСОБА_18 його друг з дитинства, з ОСОБА_12 він теж товаришував, з ОСОБА_9 разом служив у підрозділі, а ОСОБА_10 на той момент займалася поліція. Він лише хотів себе захистити. Додатково зазначив, що до цих подій мав досвід застосування гранат, зокрема, Ф-1, яка вважається такою, що приведена в бойову готовність тоді, коли в неї вкрутили запал, витягнули запобіжне кільце та втримують важіль. Граната приводиться у бойову готовність у бою для ураження противника при загрозі життю і здоров`ю військовослужбовця і при спробі заволодіння зброєю. Граната кидається у напрямку ворога, при цьому той, хто кидає, має намагатися використати яке-небудь укриття, щоб його не зачепило. З огляду на принцип застосування гранати, вважав відстань, на яку він відійшов від дороги, достатньою для того, щоб не постраждали люди, які стояли на вулиці, а щодо ОСОБА_9 , який стояв прямо перед ним, то він закрив його собою, а тому всі уламки мав би прийняти він (обвинувачений). На його думку, ОСОБА_18 загинув, а ОСОБА_9 та ОСОБА_10 отримали тілесні ушкодження через те, що тактико-технічні характеристики гранати не відповідали заданим параметрам. Граната розірвалася у нього за спиною на відстані п`яти метрів, хлопці знаходилися перед ним, тобто він стояв між ними та гранатою. Зауважив, що витягнув запобіжне кільце та привів гранату в бойову готовність з метою захистити своє життя і здоров`я, оскільки побачив, що з автомобіля ОСОБА_9 , від зустрічі з яким він відмовився, вийшло чотири чоловіки, ОСОБА_10 почав проявляти до нього агресію, а тому він думав, що такі його дії будуть мати психологічне враження і до нього не будуть застосовувати фізичну силу. Вказав, що якби він хотів убити ОСОБА_9 чи ОСОБА_10 , то для зручності скористався б автоматом, який лежав на задньому сидінні його автомобіля.

Так, визнаючи доведеним вчинення ОСОБА_7 інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 119 КК України, судом в основу обвинувального вироку було покладено, зокрема, показання допитаних в судовому засіданні потерпілих ОСОБА_11 , ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_12 , ОСОБА_16 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 .

Допитаний в судовому засіданні судом першої інстанції потерпілий ОСОБА_11 суду показав, що ОСОБА_18 є його сином. ОСОБА_35 жив окремо, він спілкувався із сином за день-два до подій, які відбулися ІНФОРМАЦІЯ_7. З обвинуваченим ОСОБА_7 до вчинення злочину були нормальні відносини, знав його як товариша сина, вони з ОСОБА_36 дружили. ІНФОРМАЦІЯ_7, приблизно о 20-й годині йому зателефонували та повідомили про те, що щось трапилося із ОСОБА_37 . Коли він прийшов на місце події по АДРЕСА_9, то син був вже вбитий. ОСОБА_38 надавали медичну допомогу, ОСОБА_10 сидів на лавці, а ОСОБА_9 лежав на вулиці на асфальті. Обвинувачений ОСОБА_7 , який був у стані сп`яніння, повідомив слідчому про те, що це він убив ОСОБА_39 . Чи був обвинувачений у стані шоку він не знає. Про відносини ОСОБА_7 з ОСОБА_9 і ОСОБА_10 йому нічого не відомо. З приводу домовленості про зустріч учасників конфлікту також нічого не знає. Стосовно конфлікту з ОСОБА_40 знає лише те, що ОСОБА_19 вкусила собака ОСОБА_10 , ОСОБА_19 її відганяв, а ОСОБА_10 його побив. Після подій, що трапилися ІНФОРМАЦІЯ_7, до нього приходили родичі ОСОБА_7 та пропонували відшкодувати збитки, проте він відмовився.

Допитаний в судовому засіданні судом першої інстанції потерпілий ОСОБА_10 суду показав, що з обвинуваченим ОСОБА_7 знайомий не був. ІНФОРМАЦІЯ_7 він був вдома в АДРЕСА_3 . Близько 20-ї години до нього зателефонував ОСОБА_9 і попросив вийти на вулицю, щоб зустрітися і поговорити. Коли він вийшов на вулицю, то під`їхав автомобіль ОСОБА_17 , в якому було 3 особи, за кремом був ОСОБА_41 , а ОСОБА_22 та ОСОБА_18 - пасажири. ОСОБА_22 попросив його підтвердити те, що він ( ОСОБА_19 ) не приймав участі в конфлікті, який виник 05 червня 2022 року між ним ( ОСОБА_10 ) і ОСОБА_42 . Коли він ( ОСОБА_10 ) запитав кому саме він має це підтвердити, то ОСОБА_9 назвав прізвища ОСОБА_16 та ОСОБА_7 . Спочатку він відмовився йти до них, але ОСОБА_9 сказав, що зателефонує їм, і він ( ОСОБА_10 ) погодився. Вони сіли в автомобіль і поїхали додому до ОСОБА_9 , на АДРЕСА_4 , де зупинилися навпроти його будинку. Він ( ОСОБА_10 ) разом із ОСОБА_43 і ОСОБА_44 палили цигарки та розмовляли, а ОСОБА_22 відходив від них метрів на 5-10 і телефонував, кому саме та про що розмовляв він не знає. Потім ОСОБА_9 повідомив, що ніхто не піднімає слухавку та не хоче спілкуватися. Перебували біля будинку ОСОБА_19 хвилин п`ятнадцять, після чого ОСОБА_9 сказав, що завезуть його ( ОСОБА_10 ) додому, а потім поїдуть по своїх справах. Коли вони від`їхали на один двір на АДРЕСА_5 , там є невелике перехрестя, поворот на поле та вул. Кооперативну, він і ОСОБА_18 помітили автомобіль ОСОБА_7 марки «Жигулі» темного кольору, який стояв метрів за десять від дороги АДРЕСА_4. Водійські двері були трохи відкриті, ОСОБА_7 був в автомобілі, його права рука була на кермі, вже тоді він помітив, що в його (обвинуваченого) правій руці щось є. Вони попросили ОСОБА_45 зупинитися і він зупинив автомобіль відразу за провулком на відстані 7-10 метрів, відстань від місця зупинки до того місця, де стояв автомобіль ОСОБА_7 , була приблизно 20-25 метрів. Спочатку з автомобіля вийшли він, ОСОБА_22 та ОСОБА_18 , а ОСОБА_41 вийшов пізніше. Поки вони вийшли з автомобіля, їм назустріч вже біг ОСОБА_7 , який тримав у правій руці гранату, запобіжник-чека вже була зірвана і була в нього в лівій руці. ОСОБА_7 почав кричати нецензурні слова, він з ОСОБА_9 йшли на зустріч ОСОБА_7 , а потім ОСОБА_22 підбіг до ОСОБА_7 та запитав у чому причина його поведінки, на що ОСОБА_7 сказав: «Я вас завалю». Після чого ОСОБА_7 обернувся і звернувся до ОСОБА_45 з проханням відвести ОСОБА_24 , яка знаходилася в його (обвинуваченого) автомобілі, а ОСОБА_26 сказав, щоб він залишався на місці, бо він ( ОСОБА_7 ) хоче розібратися з ними. Відносно ОСОБА_46 у ОСОБА_7 агресивних намірів не було. Незважаючи на те, що ОСОБА_22 сказав, що сам піде поговорити з ОСОБА_7 , він ( ОСОБА_10 ) пішов за ними на другу сторону АДРЕСА_4 в сторону поля, в провулок; хто саме запропонував відійти в провулок він не пам`ятає. ОСОБА_7 йшов разом із ОСОБА_9 , який тримав його за руку, в якій була граната. Вони між собою спілкувалися, ОСОБА_19 намагався заспокоїти ОСОБА_7 , бо він був в емоційному та агресивному стані. ОСОБА_9 вмовляв ОСОБА_7 віддати гранату, бо хотів її знешкодити, пропонував її забрати, привести в небойовий стан і поговорити; саму гранату ОСОБА_9 не чіпав, а тримав ОСОБА_7 за руку, в якій була граната, біля ліктя. Він ( ОСОБА_10 ) участі в спілкуванні не приймав, йшов від них на відстані пів метра чи метр, назад не оглядався і не бачив, чи йшов хтось за ними. До того як зупинитися, вони пройшли 25-30 метрів. ОСОБА_9 стояв спиною до дороги АДРЕСА_4, а ОСОБА_7 - обличчям до дороги. ОСОБА_19 намагався забрати в ОСОБА_7 гранату, але він тримав її у руці та вони сперечалися. У цей момент ОСОБА_7 погрожував і кричав «вам усім капєц» та поглядав на дорогу. Оскільки ОСОБА_7 стояв обличчям до дороги, то бачив і тримав у полі свого зору його ( ОСОБА_10 ), ОСОБА_9 та тих, хто підходить. ОСОБА_7 якось смикнувся і в цей час почувся звук спрацювання запалу в гранаті. ОСОБА_7 це зрозумів і, оскільки було мало часу, він відкинув гранату правою рукою через ліве плече собі назад у сторону від них усіх. Коли ОСОБА_7 кидав гранату, за ним нікого не було, а через секунду після того, як він її кинув, з лівої сторони від нього підбіг ОСОБА_18 , а з правої - ОСОБА_19 ; в цей момент стався вибух. Після вибуху в нього ( ОСОБА_10 ) паралізувало ліву сторону, ногу, руку, живіт, він попід парканом дістався до дороги та сів на лавку біля будинку АДРЕСА_4. Підійшли люди та почали надавати допомогу, потім приїхали карети швидкої допомоги. Ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_7 він помітив уже в швидкій, оскільки їхав з ним в одній кареті швидкої допомоги. Тоді ОСОБА_7 зізнався працівникам поліції під відеозапис про те, що хотів вбити його ( ОСОБА_10 ) та ОСОБА_9 , і шкодував, що постраждав ОСОБА_18 . Чи був ОСОБА_7 в стані шоку він сказати не може. ОСОБА_7 не говорив йому ( ОСОБА_10 ), щоб він йшов за ним (обвинуваченим) і ОСОБА_47 , це була його ( ОСОБА_10 ) ініціатива йти разом із ними, оскільки він розумів те, що ОСОБА_9 хотіли звинуватити в участі в конфліктній ситуації із ОСОБА_20 , а він хотів довести, що такого не було. Фактично він був залучений до участі в спілкуванні як свідок подій, які відбувалися раніше, бо саме ОСОБА_22 попросив його підтвердити, що ОСОБА_19 участі в конфлікті, який стався між ним ( ОСОБА_10 ) і ОСОБА_20 , не приймав.

Допитаний в судовому засіданні судом першої інстанції потерпілий ОСОБА_9 суду показав, що знає обвинуваченого ОСОБА_7 як односельця. До подій, які сталися ІНФОРМАЦІЯ_7, неприязних відносин не було. Він проходить військову службу з 24 лютого 2022 року. Також йому відомо про те, що ОСОБА_7 теж проходить службу, вони були в різних взводах і по службі перетиналися лише на стройовій. ІНФОРМАЦІЯ_7, приблизно з 14-ї години до 15-ї години 30 хвилин, точний час повідомити не може, до нього ( ОСОБА_9 ) завітали товариші по службі. Коли він знаходився у будинку, то почув галас і вийшов. До нього в двір зайшли ОСОБА_48 і ОСОБА_49 , у якого в руках був телефон і він можливо знімав відео, а ОСОБА_16 тримав у руках гранату, вони були в стані сп`яніння. Він вигнав їх на вулицю і вони пішли. При цьому вони почали доводити, що він разом із ОСОБА_10 побив ОСОБА_20 , проте він повідомив, що його там не було та щоб вони телефонували до ОСОБА_10 , який усе їм розповість. Гості поїхали на початку 20-ї години, а ОСОБА_18 попросив завезти його на дачу. Оскільки він ( ОСОБА_9 ) був у стані сп`яніння і не міг керувати автомобілем, вони зателефонували ОСОБА_12 . Він також зателефонував до ОСОБА_10 , оскільки мав намір заїхати до нього додому. Коли ОСОБА_10 підняв слухавку, то він сказав, що потрібна його співпраця, оскільки є розмови про те, що він ( ОСОБА_9 ) разом із ОСОБА_10 побив ОСОБА_20 . Зустрівшись із ОСОБА_10 , він ( ОСОБА_9 ) почав телефонувати ОСОБА_16 , але слухавку ніхто не піднімав і вони вирішили їхати на дачу та запропонували підвезти ОСОБА_10 додому. Коли вони тільки від`їхали, на перехресті ліворуч вони побачили автомобіль ОСОБА_7 та відразу зупинилися. Він ( ОСОБА_9 ) вийшов з автомобіля, а іншим сказав, щоб вони сиділи в автомобілі та не виходили, і побіг до ОСОБА_7 , який уже біг йому на зустріч із гранатою Ф-1 без чеки. Він схопив ОСОБА_7 за руку, щоб ОСОБА_7 не кинув гранату, та почав його вмовляти і заспокоювати. Вони перейшли в другий провулок через дорогу, він тримав міцно ОСОБА_7 за руку в районі ліктя своєю лівою рукою і просив, щоб він віддав гранату. З проїзної частини у провулок вони йшли вдвох. Коли він ( ОСОБА_9 ) побачив, що за ними йде ОСОБА_10 , то сказав, щоб ОСОБА_10 відійшов і що вони самі будуть розбиратися. Коли він вдруге повернувся обличчям до ОСОБА_10 , то в цей момент побачив як ОСОБА_11 оббігав їх з правої сторони, одночасно з чим він ( ОСОБА_9 ) почув «хлопок» і зрозумів, що спрацював запал гранати. Чому спрацював запал і де в цей момент була граната він не бачив. Також не бачив, в яку сторону ОСОБА_7 кинув гранату. Коли він обернувся, то в нього вже полетіли осколки, він побачив, що ОСОБА_10 стояв, а ОСОБА_11 лежав. У момент коли спрацював запал, він ОСОБА_7 за руку вже не тримав. Події з моменту, коли він разом із ОСОБА_7 звернули в провулок до вибуху, відбувалися протягом півтори - дві хвилини. Він почав кричати на ОСОБА_7 , а потім зрозумів, що в нього біліє в очах і він пішов на дорогу та ліг на спину, щоб не втратити свідомість. Коли він виходив на дорогу, то бачив як ОСОБА_7 надавав медичну допомогу ОСОБА_11 . Також повідомив, що не пам`ятає чи погрожував йому ОСОБА_7 вбивством. Зазначив, що коли він разом із ОСОБА_7 йшов у провулок, то ОСОБА_7 не кликав йти з ними ОСОБА_10 і ОСОБА_11 . Вважає, що коли вони йшли з ОСОБА_7 назустріч один одному, то ОСОБА_7 мав можливість кинути гранату, якби захотів, але тоді й він би постраждав, бо була мала відстань. Крім того, повідомив, що йому відомі будова, спосіб застосування, радіус дії та інші тактико-технічні характеристики гранати Ф-1. Граната Ф-1 є гранатою захисної дії, яку кидають у сторону противника, однак той, хто її кидає у цей момент має перебувати в окопі.

Допитаний в судовому засіданні судом першої інстанції свідок ОСОБА_27 суду показав, що обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілого ОСОБА_9 і загиблого ОСОБА_11 знає як односельців, а потерпілого ОСОБА_10 не знав до того часу поки останній його не побив. Обставин події, яка сталася у ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , він не знає. Щодо його (свідка) побиття повідомив, що 05 червня 2022 року він їхав на велосипеді та на нього напала собака, він відбивався і кликав на допомогу, але ніхто не вийшов. Потім, коли він відбився від собаки та почав від`їжджати, вискочив ОСОБА_10 і почав його бити. ОСОБА_10 заподіяв йому тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості. Після того, як його побив ОСОБА_10 , він з ОСОБА_9 не спілкувався. Про те, що ОСОБА_9 теж був присутній на місці події 05 червня 2022 року, йому стало відомо вже потім, оскільки він після побиття був без свідомості. Про те, що ОСОБА_49 приходив до ОСОБА_17 з приводу його (свідка) побиття, йому нічого не відомо. Про конфлікт ОСОБА_7 з ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , а також про те, що загинув ОСОБА_11 він дізнався від односельців. ОСОБА_10 може охарактеризувати тільки з негативної сторони, оскільки зі слів односельців знає, що в нього було багато конфліктів у селі. Про ОСОБА_9 сказати нічого не може, бо він з ним не перетинався, а загиблий ОСОБА_11 був дуже хорошим хлопцем. Про те, щоб у ОСОБА_7 до вказаних подій були якісь конфлікти в селі, він не чув.

Допитаний в судовому засіданні судом першої інстанції свідок ОСОБА_28 суду показав, що є командиром взводу, в якому проходив військову службу обвинувачений ОСОБА_7 . З потерпілим ОСОБА_9 служив в одній роті. Загиблого ОСОБА_11 і потерпілого ОСОБА_10 не знав. У квітні - травні 2022 року після деокупації селища Бородянки їхній взвод в основному виконував обов`язки по несенню служби на блок-постах, зачистці території і перевірці місцевості, роботі по населених пунктах стосовно мародерства та залишків ворожих сил РФ, які ще тривалий час залишалися у лісах та інших місцях. У червні 2022 року ОСОБА_7 ніс службу на блок-посту згідно графіку доба через добу. ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_7 виконував обов`язки військової служби та о 19 годині 45 хвилин мав з`явитися на інструктаж, а о 20-й годині він мав заступити для несення служби на блок-пост, проте на інструктаж не з`явився і не заступив на чергування. У другій половині того дня він попередньо телефонував до ОСОБА_7 , який повідомив, що їде на чергування, під час розмови встановити чи перебував ОСОБА_7 в стані алкогольного сп`яніння було не можливо, але випадків, коли ОСОБА_7 ніс службу в стані сп`яніння не було. Близько 20-ї години йому зателефонував військовослужбовець з їхньої роти, який ніс спільне чергування із поліцією, і повідомив про те, що в с. Шибене за участі ОСОБА_7 трапився нещасний випадок. Про дану подію ОСОБА_7 йому безпосередньо не доповідав, у якому стані він перебував перед тим, як його забрала швидка допомога, йому (свідку) не відомо, оскільки він особисто ОСОБА_7 не бачив, а коли приїхав на місце події, то ні ОСОБА_7 , ні ОСОБА_9 там вже не було. Звідки в ОСОБА_7 взялася граната йому не відомо. Вважає, що в ОСОБА_7 могла бути невикористана трофейна граната. 24 лютого 2022 року їм видали автомати АК-74 і 30 патронів, іншої зброї не видавали. За ОСОБА_7 був закріплений автомат АК-74, гранати за ним закріплені не були. Під час бойових дій, якщо була можливість і зброя окупантів була ціла та придатна до використання, то вони її використовували. При боях за селище Бородянка вони використовували трофейні кулемети та гранати, з якими було ефективніше воювати ніж з автоматами. Для того, щоб застосувати гранату по цілі та вразити її, то гранату потрібно кидати в напрямок цілі, а якщо потрібно вразити вибірково одну ціль серед інших, то краще використовувати, зокрема, стрілецьку зброю, оскільки граната має радіус масового ураження. Для того, щоб уникнути заподіяння самому собі тілесних ушкоджень, використовувати гранату потрібно з укриття. Також повідомив про те, що може охарактеризувати ОСОБА_7 виключно з позитивної сторони. За той період, коли вони разом служили, їм доводилося приймати участь у бойових діях безпосередньо в селищі Бородянці, де ОСОБА_7 проявив себе як професіонал, у складі групи ходив у розвідку, ніколи не відступав і належно виконував усі накази. За час несення служби зауважень і нарікань відносно ОСОБА_7 не було, єдиний випадок це його неявка на інструктаж і чергування ІНФОРМАЦІЯ_7.

Допитаний в судовому засіданні судом першої інстанції свідок ОСОБА_29 суду показав, що обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілих знає як односельців. ІНФОРМАЦІЯ_7 він перебував на подвір`ї будинку, в якому проживає у с. Шибене. Коли сидів на подвір`ї, то чув розмову між чоловіками на підвищених тонах, але зміст розмови не чув. Потім на полі за будинками почув «хлопок», він вийшов із двору та пішов у тому напрямку, де він пролунав. Був на місці приблизно через хвилину. Коли прийшов, то перше, що побачив на місці те, що з провулку вийшли ОСОБА_10 і ОСОБА_9 , вони були в крові. Він зайшов у провулок і за метрів десять побачив, що ОСОБА_18 лежить на спині, біля нього був ОСОБА_49 і намагався надати ОСОБА_26 допомогу. Він до них підійшов і побачив, що ОСОБА_11 хрипить і відразу почав викликати швидку допомогу. Коли він запитав про те, що сталося, то хтось сказав, що граната. ОСОБА_7 повідомив, що це зробив він, при цьому він висловлював жаль, що так сталося. Потім приїхала поліція і швидка допомога. З приводу чого сталася дана подія йому не відомо. Чув, що по селу говорили про те, що побили ОСОБА_14 , проте яке відношення до цього має ОСОБА_7 він не знає. Також повідомив, що з учасниками конфліктної ситуації не спілкувався так, щоб міг їх охарактеризувати, може лише сказати про те, що ОСОБА_7 не грубіян, фактів порушення ним громадського порядку він не бачив. ОСОБА_18 був спокійною людиною, неприязних відносин між ним і ОСОБА_7 точно не було. Між ОСОБА_47 і ОСОБА_50 явно вираженої злості один до одного не було, а ОСОБА_10 він мало знає і про їх відношення з ОСОБА_7 один до одного теж.

Допитана в судовому засіданні судом першої інстанції свідок ОСОБА_30 суду показала, що з обвинуваченим ОСОБА_7 у них дружні стосунки, товаришують давно. Із загиблим ОСОБА_11 вони товаришували, ОСОБА_9 її сусід, а з ОСОБА_10 вона не спілкувалася. ІНФОРМАЦІЯ_7 вона спочатку була вдома, а потім разом із її чоловіком та дітьми пішли на ставок, з ними також був ОСОБА_7 . На ставку вони вживали алкогольні напої. Пізніше її чоловік пішов додому, а вони ще залишилися. Телефон чоловіка залишився у неї, почалися телефонні дзвінки. Спочатку вона слухавку не піднімала, а коли взяла слухавку, то виявилося, що телефонував ОСОБА_9 , який вимагав зустрічі з її чоловіком і ОСОБА_7 . У той день вона бачила ОСОБА_9 , він був у стані сп`яніння, бо вони відпочивали компанією з ОСОБА_11 і ОСОБА_10 . Чи телефонував ОСОБА_9 до ОСОБА_7 вона не знає. Через деякий час, їй зателефонував син і сказав, щоб вона йшла додому, бо щось відбувається і до нього чіпляється ОСОБА_9 , погрожував сину забрати автомобіль, коли той заїжджав у двір. Вона сказала ОСОБА_7 про те, що вдома щось сталося і попросила ОСОБА_7 її підвезти, крім них в автомобілі більше нікого не було. Вони зупинилися у провулку за метрів двадцять перед вулицею Шевченка, бо побачили ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , які стояли на перехресті, ніби перегородивши їм дорогу, та чекали їх. ОСОБА_7 сказав їй, щоб вона сиділа в машині, а він піде подивитися, що вони хочуть. ОСОБА_7 ніяких погроз в сторону ОСОБА_11 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 не висловлював і взагалі в той день не збирався з`ясовувати стосунки з ОСОБА_9 і ОСОБА_10 . Про конфлікт між ними та його причини вона нічого не знає. Стосовно того, що її чоловік разом із ОСОБА_7 приходив до ОСОБА_17 їй нічого не відомо. Зміст розмови між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 вона не чула, але було видно, що вони щось з`ясовують, при розмові вони штовхалися. ОСОБА_10 і ОСОБА_11 стояли поряд, ОСОБА_11 участі в розмові не приймав, а за ОСОБА_10 - не пам`ятає. Під час розмови з ОСОБА_9 у ОСОБА_7 в руках нічого не було; гранати в руках у ОСОБА_7 вона не бачила, бачила лише автомат, який лежав у багажнику автомобіля. Потім вони разом пішли в провулок, хто пішов першим не пам`ятає. Після того, як вона почула вибух, то вибігла з автомобіля і побігла в провулок, дорогою до місця вибуху вона бачила ОСОБА_9 , який виходив із провулку, а ОСОБА_10 вже сидів на лавці. Коли вона прибігла в провулок, ОСОБА_18 лежав, а ОСОБА_7 намагався надати йому допомогу, кричав, щоб принесли аптечку, звертався до ОСОБА_39 і намагався привести його до тями. ОСОБА_7 та ОСОБА_18 були ліпшими друзями, сварок між ними не було. ОСОБА_49 не мав наміру заподіяти смерть ОСОБА_51 , так само як і ОСОБА_52 та ОСОБА_53 .

Допитаний в судовому засіданні судом першої інстанції свідок ОСОБА_12 суду показав, що обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілих знає як односельців, має з ними товариські відносини. ІНФОРМАЦІЯ_7 він був вдома. Того дня до нього зателефонував ОСОБА_18 і попросив сісти його за кермо, бо він з ОСОБА_47 вживали алкогольні напої. Він прийшов додому до ОСОБА_17 , потім вони забрали ОСОБА_10 , щоб він поговорив із ОСОБА_7 з приводу ситуації, яка виникла з ОСОБА_40 і підтвердив, що ОСОБА_9 не приймав участі разом із ОСОБА_10 у побитті ОСОБА_20 . Коли стояли біля двору, ОСОБА_19 телефонував до ОСОБА_54 , щоб домовитися про зустріч, чи домовилися вони про зустріч він не знає. Після чого ОСОБА_22 попросив завезти його на базу на аеродром. Вони від`їхали та побачили, що в провулку метрів за два від асфальтного покриття стоїть автомобіль ОСОБА_7 . ОСОБА_55 сидів у машині разом із ОСОБА_56 . Хлопці попросили його зупинитися і він зупинив автомобіль на АДРЕСА_4, відразу на виїзді з провулка, навпроти автомобіля ОСОБА_7 . Коли вони вийшли з автомобіля, ОСОБА_55 вийшов також, в руці він тримав гранату. Як тільки він вийшов із автомобіля, то при них зірвав з гранати чеку. Вони сказали ОСОБА_57 , що не будуть його чіпати, тільки поговорять з приводу ситуації, що сталася із ОСОБА_40 . ОСОБА_18 сказав, що не допустить, щоб ОСОБА_58 били. Хтось із хлопців запропонував відійти, бо там було багато дітей, хто саме запропонував він не пам`ятає, і вони пішли в провулок. Спочатку пішов ОСОБА_7 , ОСОБА_10 і ОСОБА_9 , потім за ними пішов ОСОБА_18 . Він (свідок) відігнав автомобіль і теж пішов до них у провулок. Йшов у провулок із цікавості, підстав вважати, що ОСОБА_7 когось уб`є у нього не було. Як тільки він звернув у провулок, побачив, що ОСОБА_7 стояв до нього обличчям, а хлопці - спиною. І в цей час він побачив помах руки ОСОБА_54 , який відкинув гранату лівою рукою назад від себе на відстань приблизно п`яти метрів, і пролунав вибух, після якого всі попадали. Коли він до них підійшов, то ОСОБА_49 , який мав поранення від уламків гранати, надавав першу медичну допомогу ОСОБА_26 і просив аптечку. ОСОБА_9 пішов і ліг на асфальт, а ОСОБА_10 сидів на лавці, медичну допомогу ОСОБА_11 вони не надавали, бо теж були поранені. Також свідок повідомив, що погроз від ОСОБА_7 у бік ОСОБА_17 та ОСОБА_59 він не чув, а з ОСОБА_44 у ОСОБА_58 були дружні стосунки, конфлікту між ними не було, ОСОБА_18 захищав ОСОБА_58 .

Допитаний в судовому засіданні судом першої інстанції свідок ОСОБА_16 суду показав, що знає обвинуваченого ОСОБА_7 як односельця більше десяти років. ОСОБА_9 і загиблий ОСОБА_11 його сусіди, а з ОСОБА_10 познайомився за обставин, коли він ( ОСОБА_10 ) після деокупації проник у чуже житлове приміщення. ІНФОРМАЦІЯ_7 він (свідок) разом зі своєю сім`єю та ОСОБА_7 відпочивали на озері. Чи вживав ОСОБА_7 на озері алкогольні напої, він не бачив. Коли він (свідок) був на озері, то ніякої розмови в нього з ОСОБА_9 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 не було. Чи говорив з кимось по телефону ОСОБА_7 , коли був на озері, він не бачив і не чув. Вони разом були приблизно 2-3 години, а потім він з молодшим сином пішов додому, а дружина зі старшими дітьми залишилася на озері, ОСОБА_55 залишився теж. Про те, що сталося він (свідок) дізнався приблизно о 00 годині 30 хвилин, коли його розбудив командир. Наступного ранку від сина він дізнався, що все почалося через те, що коли син заганяв автомобіль у двір, то до нього чіплявся ОСОБА_22 з приводу того, що син сів за кермо. Після того, як стало відомо про те, що ОСОБА_10 побив ОСОБА_14 , він робив ОСОБА_52 зауваження з приводу його спілкування із ОСОБА_10 , через що між ними виникли деякі непорозуміння. За декілька днів до ІНФОРМАЦІЯ_7 він разом із ОСОБА_50 , який на той час був його напарником і вони вдвох чергували на посту, приїхали до нього додому та почули, що в сусідньому дворі є ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , вони зайшли у двір і він знову запитав у ОСОБА_17 , чому він спілкується із ОСОБА_10 , на що ОСОБА_19 сказав, щоб вони вийшли з двору, після чого вони з ОСОБА_50 спокійно вийшли. Коли вони заходили в двір до ОСОБА_9 , то гранати в нього (свідка) не було, в руці він тримав шматок каміння, який кинув під ноги ОСОБА_19 . Також повідомив про те, що з початком бойових дій у військкоматі їм кожному видавали по автомату, три рожка та 120 патронів. Через три дні в кожного було дуже багато захопленої у бою трофейної зброї, яку ніхто не обліковував. Граната, яка була в ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_7 була трофейною.

Допитана в судовому засіданні судом першої інстанції свідок ОСОБА_31 суду показала, що вона обіймає посаду старости Шибенського старостинського округу, обвинуваченого та потерпілих знає як жителів с. Шибене. Знає ОСОБА_7 з дитинства, після закінчення навчання він здобув дві професії, працював у колективі, в якому його любили та поважали. За характером добросовісний, дисциплінований. З ОСОБА_44 обвинувачений товаришував з дитинства, вони були найкращими друзями, разом навчалися і працювали в лісництві. Зазначила, що ОСОБА_10 характеризується в основному з негативної сторони, бо були випадки коли він в`їхав на своєму автомобілі в магазин, побив вітрину, кавомашину, також був випадок, коли він вибив дівчині зуби. Факти з приводу конфліктів між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 і ОСОБА_10 їй не відомі. Зі слів односельців знає, що події ІНФОРМАЦІЯ_7 відбулися через побиття ОСОБА_20 .

Допитана в судовому засіданні судом першої інстанції свідок ОСОБА_32 суду показала, що обвинувачений ОСОБА_7 її син. ОСОБА_9 і родину ОСОБА_60 знає, ОСОБА_10 до подій, які відбулися ІНФОРМАЦІЯ_7, не знала. Син добре навчався, після закінчення навчання спочатку працював у колгоспі, потім у лісництві. В 2016 році пішов служити добровольцем в АТО, за час служби отримав орден, демобілізувався у 2018 році, а в 2022 році пішов добровольцем у військкомат. З ОСОБА_44 син дружив, були друзями «не розлий вода». Таких фактів, що ОСОБА_55 комусь погрожував, їй не відомо, він би такого ніколи не зробив, бо дуже добрий.

Допитаний в судовому засіданні судом першої інстанції свідок ОСОБА_61 суду показав, що обвинуваченого ОСОБА_7 знає з дитинства, років з десять тому він працював у нього агрономом на сезонних роботах. Може охарактеризувати ОСОБА_58 лише з позитивної сторони, він ініціативний, розумний, слухняний. Також знає потерпілого ОСОБА_11 і його сина ОСОБА_39 , знає що ОСОБА_7 працював разом із ОСОБА_36 . З потерпілими ОСОБА_9 і ОСОБА_10 він взагалі не знайомий.

Допитана в судовому засіданні судом першої інстанції свідок ОСОБА_62 суду показала, що обвинувачений ОСОБА_7 її рідний брат. З ОСОБА_9 особисто не була знайома до подій, які є предметом розгляду даної справи. З ОСОБА_10 також не знайома. З ОСОБА_44 були знайомі з раннього дитинства. Може охарактеризувати свого брата ОСОБА_58 лише з позитивної сторони. З 2016 року протягом двох років ОСОБА_55 був учасником бойових дій на сході, а 24 лютого 2022 року, не чекаючи запрошення, пішов до військкомату та був мобілізований, приймав безпосередню участь у бойових діях на території селища Бородянки. Бачила в ОСОБА_58 гранату та коли вона поцікавилася в нього про те, чи є в них якесь озброєння, крім автоматів, то ОСОБА_55 відповів, що в них є те, що було здобуто ними в бою. З покійним ОСОБА_63 був у близьких стосунках, вони товаришували з дитинства, ОСОБА_35 був ОСОБА_57 як брат, в молодості вони були в одній компанії, разом працювали в лісництві, постійно спілкувалися, підтримували зв`язок і дружні стосунки. Після інциденту, який стався ІНФОРМАЦІЯ_7, під час її спілкування в лікарні з братом, ОСОБА_55 постійно повторював про те, що ОСОБА_39 там не повинно було бути.

Також, як було встановлено судом першої інстанції, вина обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 119 КК України, підтверджується наступними письмовими матеріалами провадження, дослідженими судом.

Так, відповідно до рапорту поліцейського ГРПП № 2 відділення поліції № 2 Бучанського районного управління поліції ГУНП в Київській області ОСОБА_64 від 12 червня 2022 року, ІНФОРМАЦІЯ_7 о 20 годині 30 хвилин надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що ІНФОРМАЦІЯ_7 о 20 годині 28 хвилин в АДРЕСА_6 двоє потерпілих підірвалися на гранаті чи міні в провулку на город біля приватного будинку; заявник ОСОБА_65 .

Згідно з протоколом огляду місця події, проведеного ІНФОРМАЦІЯ_7 в період часу з 21 години 26 хвилин до 22 години 10 хвилин у с. Шибене Бучанського району Київської області по АДРЕСА_4, між будинками 17 і 19, та ілюстративної таблиці до протоколу огляду місця події, на землі виявлено труп чоловіка близько 43 років з ознаками насильницької смерті. На тілі наявні ушкодження грудної клітини, три рани. Одягнутий у сірі штани, зелену футболку, одяг у крові. Руки та обличчя в речовині бурого кольору, схожої на кров. Біля тіла виявлено мобільний телефон, смартфон Samsung, темно-синього кольору. Близько 1,5 метра від голови, під парканом, виявлено чеку від гранати (запобіжне кільце). Між ногами трупа виявлено важіль з маркуванням 129-85 УЗРГМ-2-583. Праворуч від трупа на паркані виявлено плями бурого кольору. Близько 5 метрів від ніг трупа виявлено вирву від можливого вибуху. Праворуч від вирви у металевому паркані з профілю виявлені пошкодження в результаті вибуху. По закінченню огляду було вилучено: чеку, важіль, ґрунт з вирви в місці вибуху, змив речовини бурого кольору з фундаменту паркану, мобільний телефон Samsung, металеві предмети зі слідами кіптяви з вирви.

Відповідно до протоколу огляду місця події, проведеного ІНФОРМАЦІЯ_7 в період з 23 години 50 хвилин до 00 години 10 хвилин, та відтвореним у судовому засіданні відеозаписом слідчої дії, у АДРЕСА_1 знаходиться легковий автомобіль ВАЗ 2106, державний номерний знак НОМЕР_1 , бордового кольору. Автомобіль відчинений, у замку запалювання наявні ключі. Під переднім сидінням автомобіля виявлено пляшку горілки «Хортиця» об`ємом 0,5 літра. На задньому сидінні автомобіля виявлено: автомат АК-47 (маркування НОМЕР_2 ) з магазином; розпакована пляшка горілки «Хортиця» об`ємом 0,5 літра, заповнена на половину; пляшка вина «Ореанда» об`ємом 1,5 літра; порожня пляшка з-під «Джин-Тонік»; жіноча сумка чорного кольору, в якій наявний телефон Samsung; водійське посвідчення НОМЕР_3 на ім`я ОСОБА_66 ; магазин до автомата з набоями в кількості 30 штук. У багажнику автомобіля виявлено: формений військовий одяг; дві розгрузки, в одній з яких наявні два магазини до автомату, один - порожній, другий - повний набоїв; ніж складний; дві каски. По закінченню огляду вилучено: дві пляшки горілки «Хортиця»; пляшку з-під напою «Джин-Тонік»; два магазини з розгрузки (1 - порожній, 2 - з набоями 30 штук); магазин з набоями; предмет, зовні схожий на ніж; пляшку вина; автомат з маркуванням НОМЕР_2 ; автомобіль ВАЗ 2106, державний номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідно до протоколу огляду, проведеного 13 червня 2022 року в період з 10 години 00 хвилин до 11 години 00 хвилин за участі судово-медичного експерта ОСОБА_67 , в селищі Макарів по вул. Богдана Хмельницького, 56, у приміщенні Макарівського відділення КОБ СМЕ було оглянуто труп ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . На трупі виявлено наступний одяг: футболка зеленого кольору (поло), штани сірого кольору. Одяг ношений, надірваний, зі слідами речовини бурого кольору. Труп чоловічої статі правильної будови тіла. Трупне заклякання добре виражене в м`язах. Трупні плями червоно-синюшного забарвлення, розташовані на задній поверхні тіла. Гнилісні зміни відсутні. На волосистій частині голови наявні садна. Грудна клітка симетрична, наявні отвори у верхній частині, один слід від осколків близько 1-1,5 см. На руках наявні садна. По тілу наявні плями крові. З отворів у грудній клітині було виявлено та вилучено судово-медичним експертом ОСОБА_68 два осколки (металеві предмети зі слідами кіптяви), які по закінченню огляду були вилучені.

Згідно з висновком експерта № 139 від 20 липня 2022 року, при судово-медичному дослідженні трупа ОСОБА_11 , 1979 року народження, виявлені наступні тілесні ушкодження: дві відкриті рани передньої поверхні грудної клітки справа з раньовими каналами, що проникають через м`які тканини, м`язи грудної клітки, пристінкову плевру в праву плевральну порожнину з ушкодженням правої легені, серцевої сорочки, лівого передсердя серця з наявністю у правій плевральній порожнині 3420 мл крові та наявністю двох чужорідних металевих уламків в раньовому каналі та серці, нерівномірне кровонаповнення внутрішніх органів, а також множинні садна грудної клітки та живота зліва. Дані поранення грудної клітки утворилися прижиттєво, незадовго до смерті, мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень та перебувають у прямому причинному зв`язку з настанням смерті. Смерть ОСОБА_11 наступила внаслідок відкритих ран грудної клітки, що проникали в грудну порожнину з ушкодженням легені, серця і супроводжувалися значною внутрішньою крововтратою (явища гемоторакса). Ушкодження грудної клітки та живота є наслідком вибухової травми від дії уламків снаряду, що розірвався. При судово-токсикологічному дослідженні в крові трупа ОСОБА_11 виявлено 2,48%о етилового спирту, що за життя може відповідати середньому ступеню алкогольного сп`яніння.

Відповідно до висновку експерта № 5/139 від 23 вересня 2022 року, смерть ОСОБА_11 , 1979 року народження, наступила внаслідок відкритих ран грудної клітки, що проникали в грудну порожнину з ушкодженням легені, серця і супроводжувалися значною внутрішньою крововтратою (явища гемоторакса). Ушкодження грудної клітки та живота є наслідком вибухової травми від дії уламків снаряду, що розірвався. Тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_11 могли утворитися за обставин, які зазначені підозрюваним ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_10 у ході проведення їх допитів і слідчих експериментів, а також за обставин, які зазначені в ході допиту свідка ОСОБА_12 .

При проведенні слідчого експерименту 13 червня 2022 року в період часу з 18 години 40 хвилин до 18 години 53 хвилин поблизу будинків 17 і АДРЕСА_1 , підозрюваний ОСОБА_7 в присутності захисника - адвоката ОСОБА_8 на місці розповів і показав, що ІНФОРМАЦІЯ_7 він разом із ОСОБА_56 їхав на автомобілі ВАЗ 2106 по ґрунтовій дорозі до АДРЕСА_4. Доїжджаючи до вулиці він побачив, що на дорозі стояли ОСОБА_69 , ОСОБА_70 і ОСОБА_71 , які не відходили з дороги. Повідомив, що до цього у нього ( ОСОБА_7 ) був усний конфлікт з ОСОБА_72 з приводу побиття ОСОБА_20 . Він зупинив автомобіль і, зрозумівши, що може бути конфлікт, дістав із розгрузки гранату та поклав до кишені. Вказану гранату він ( ОСОБА_7 ) здобув під час бойових дій, яку в подальшому залишив собі та зберігав для відбиття російських окупантів. Підійшовши до ОСОБА_73 , ОСОБА_74 та ОСОБА_75 , у них виник словесний конфлікт, в ході якого він ( ОСОБА_7 ) розмовляв із ОСОБА_72 , а ОСОБА_70 сказав йому ( ОСОБА_7 ): «Що ти хочеш зі мною розібратися?». Зрозумівши, що може відбутися конфлікт, так як вони були більші за нього, він ( ОСОБА_7 ) дістав гранату та відокремив чеку для самозахисту. Стояв із гранатою і чекою у руках, попередивши їх, що якщо вони його тронуть, то буде застосована зброя. ОСОБА_71 до останнього не проявляв ніякої агресії. Потім він ( ОСОБА_7 ) відійшов із ОСОБА_72 у провулок, на момент коли вони відходили ОСОБА_70 і ОСОБА_71 залишались на місці там де стояли. Він ( ОСОБА_7 ), тримаючи гранату біля себе, розмовляв з ОСОБА_72 , в ході розмови один одному не погрожували. Зазначив, що тримаючи гранату в нього ослабла рука, він почув звук та, повернувши голову назад і побачивши, що там нікого немає, кинув гранату в бік, куди саме вона впала він не бачив. ОСОБА_73 та ОСОБА_75 він не бачив, оскільки стояв із ОСОБА_72 один біля одного. Після вибуху гранати, хтось сказав, що зачепило ОСОБА_75 . Він побачив, що ОСОБА_71 лежить на землі з тілесними ушкодженнями та почав надавати йому медичну допомогу до приїзду швидкої допомоги. В подальшому лікарі повідомили, що ОСОБА_71 помер. Зазначив, що він стояв найближче до епіцентру вибуху. Крім того, повідомив, що щиро кається, умислу на вбивство та спричинення кому-небудь тілесних ушкоджень у нього не було, що підтверджується відповідним протоколом і відтвореним у судовому засіданні відеозаписом слідчого експерименту.

Згідно з протоколом огляду, проведеного 12 червня 2022 року в період часу з 10 години 35 хвилин до 10 години 45 хвилин за участю ОСОБА_9 у приймальному відділенні «Бородянської ЦРЛ» у селищі Бородянка по вул. Семашка, 3, безпосереднім об`єктом огляду є одяг ОСОБА_9 , який він добровільно видав, а саме спортивні штани чорного кольору та футболка чорного кольору, на яких наявні сліди речовини бурого кольору. В ході проведення огляду ОСОБА_9 пояснив, що в даному одязі він був одягнений, коли отримав поранення. По закінченню огляду даний одяг було вилучено.

Відповідно до висновку експерта № 170/Е від 19 вересня 2022 року, згідно наданої медичної документації у ОСОБА_9 мали місце ушкодження у вигляді множинних осколкових сліпих поранень м`яких тканин правого стегна, лівої гомілки та правого плеча, поранення лівої підколінної ділянки та передньої черевної стінки, осколкове поранення в ділянці 8 ребра. Зазначені ушкодження утворилися від дії мінно-вибухової травми (вибух гранати), по давності можуть відповідати строку і обставинам вказаним у постанові, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що потягнули за собою короткочасний розлад здоров`я на термін більше 6-ти але менше 21-го дня.

Відповідно до висновку експерта № 6/І від 27 вересня 2022 року тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_9 могли утворитися за обставин, зазначених підозрюваним ОСОБА_7 в ході проведення допиту та слідчого експерименту, а також за обставин зазначених ОСОБА_10 і свідком ОСОБА_12 в ході проведення допиту та слідчого експерименту.

При проведенні слідчого експерименту 14 вересня 2022 року в період з 11 години 39 хвилин до 12 години 13 хвилин, потерпілий ОСОБА_9 у АДРЕСА_1 розповів і показав обставини події, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_7 за його участі та участі ОСОБА_7 , ОСОБА_10 і ОСОБА_11 , що відповідає показанням, наданим потерпілим ОСОБА_9 у ході судового розгляду та підтверджується відтвореним у судовому засіданні відеозаписом проведення даної слідчої дії.

Згідно з протоколом огляду, проведеного 12 червня 2022 року в період часу з 10 години 47 хвилин до 10 години 51 хвилини за участю ОСОБА_10 в приймальному відділенні «Бородянської ЦРЛ» у селищі Бородянка по вул. Семашка, 3, безпосереднім об`єктом огляду є одяг ОСОБА_10 , який він добровільно видав, а саме шорти зеленого кольору та футболка зеленого кольору, на яких наявні сліди речовини бурого кольору. В ході проведення огляду ОСОБА_10 пояснив, що в даному одязі він був одягнений коли отримав поранення. По закінченню огляду даний одяг було вилучено.

Згідно з висновком експерта № 169/Е від 19 вересня 2022 року, згідно наданої медичної документації у ОСОБА_10 мали місце ушкодження у вигляді рваних ран ділянки лівого передпліччя, лівого стегна, передньої черевної стінки, як наслідок осколкових поранень. Зазначені ушкодження утворилися від мінно-вибухової травми (вибух гранати), по давності можуть відповідати строку та обставинам вказаним у постанові, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що тягнуть за собою короткочасний розлад здоров`я на термін більше 6-ти але менше 21-го дня.

Відповідно до висновку експерта № 5/І від 21 вересня 2022 року, утворені тілесні ушкодження у ОСОБА_10 найбільш вірогідно могли утворитися за обставин, які він повідомляє та відтворює під час проведення слідчого експерименту від 14 вересня 2022 року.

Згідно з висновком експерта № 7/І від 27 вересня 2022 року, тілесні ушкодження у потерпілого ОСОБА_10 могли утворитися за обставин, зазначених підозрюваним ОСОБА_7 в ході проведення допиту та слідчого експерименту, а також за обставин зазначених у ході проведення допиту свідка ОСОБА_12 .

При проведенні слідчого експерименту 14 вересня 2022 року в період з 12 години 15 хвилин до 12 години 32 хвилин, потерпілий ОСОБА_10 у АДРЕСА_1 розповів і показав обставини події, яка мала місце ІНФОРМАЦІЯ_7 за його участі та участі ОСОБА_7 , ОСОБА_9 і ОСОБА_11 , що відповідає показанням, наданим потерпілим ОСОБА_10 у ході судового розгляду та підтверджується відтвореним у судовому засіданні відеозаписом проведення даної слідчої дії.

З довідки № 579 вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_7 о 22 годині 00 хвилин ОСОБА_7 було надано медичну допомогу в зв`язку з мінно-вибуховою травмою, вогнепальним пораненням правого стегна та правої гомілки, отриманих внаслідок вибуху гранати; ОСОБА_7 перебував у стані алкогольного сп`яніння, вміст алкоголю в його організмі становив 0,8%о.

Згідно з протоколом огляду, проведеного 12 червня 2022 року в період часу з 14 години 32 хвилин до 14 години 40 хвилин в приймальному відділенні «Бородянської ЦРЛ» у селищі Бородянка по вул. Семашка, 3, безпосереднім об`єктом огляду є металевий уламок, довжиною близько 0,5 сантиметрів, який було вилучено з тіла ОСОБА_7 . По закінченню огляду даний уламок було вилучено.

Відповідно до висновку експерта № КСЕ-19/111-22/21457 від 27 липня 2022 року, надані на дослідження металеві предмети неправильної форми із слідами кіптяви є залишками бойового припасу промислового виготовлення - осколками корпусу оборонної осколкової ручної гранати Ф-1. Надані на дослідження кільце з чекою та металевий важіль з маркуванням 129-85 УЗРГМ-2-583 є деталями уніфікованого запалу дистанційної дії типу УЗРГМ-2 - конструктивного елементу бойового припасу промислового виготовлення оборонної осколкової ручної гранати Ф-1. На наданому на дослідження зразку ґрунту виявлено тротил, який є вибуховою речовиною.

Згідно з дослідженою в судовому засіданні судом першої інстанції інформацією, наданою оператором мобільного зв`язку ПрАТ «Київстар», ІНФОРМАЦІЯ_7 в період часу з 19 години 59 хвилин 17 секунд по 21 годину 51 хвилину 07 секунд мобільні номери, належні обвинуваченому ОСОБА_7 та потерпілим ОСОБА_9 і ОСОБА_10 перебували в межах розташування базової станції за адресою: Київська область, Бородянський район, с. Шибене, вул. Кооперативна.

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 216 від 07 вересня 2022 року, ОСОБА_7 у період вчинення інкримінованих йому дій на психічні захворювання не страждав і в тимчасовому хворобливому розладі психічної діяльності не перебував; міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; під час проведеного обстеження ознак психічного захворювання у нього не виявлено і ОСОБА_7 на даний час може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; застосування примусових заходів медичного характеру він не потребує. ОСОБА_7 не притаманні будь-які індивідуально-психологічні особливості, які могли б здійснити суттєвий вплив на його поведінку в досліджуваній ситуації.

Відповідно до витягу з наказу № 39 від 24 лютого 2022 року солдата ОСОБА_7 зараховано в списки особового складу та призначено на посаду старшого стрільця першого відділення першого взводу роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з листа ІНФОРМАЦІЯ_5 від 12 червня 2022 року, військовослужбовець роти охорони ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_7 обов`язків військової служби не виконував, але був запланований до чергування на одному з блокпостів з 20-ї години ІНФОРМАЦІЯ_7, але на чергування не заступив. За ОСОБА_7 була закріплена зброя АК-74 № НОМЕР_2 та 120 набоїв до неї, закріплена зброя та 60 набоїв були при ньому. Ручні гранати і запали до них, в тому числі гранати Ф-1 та запал типу УЗРГМ-2 за ОСОБА_7 не закріплені та не видавалися. Дозвіл на залишення території військової частини та місця служби, із стрілецькою зброєю і боєприпасами до неї ОСОБА_7 не надавався.

Крім того, в судовому засіданні судом першої інстанції були досліджені наступні речові докази: мобільний телефон «Самсунг»; чека та важіль від гранати; пакет з ґрунтом і металеві предмети зі слідами кіптяви, що були виявлені у вирві; автомат АК-74 з маркуванням НОМЕР_2 ; дві пляшки горілки «Хортиця»; пляшка з під напою «Джин-Тонік»; магазин до автомата з набоями в кількості 30 штук; дві розгрузки в одній з яких знаходяться два магазини, один з яких повний; магазин з набоями; предмет, ззовні схожий на ніж; одяг потерпілого ОСОБА_10 , а саме шорти та футболка зеленого кольору зі слідами речовини бурого кольору; одяг потерпілого ОСОБА_9 , а саме штани та футболка чорного кольору зі слідами речовини бурого кольору; металеві предмети зі слідами кіптяви; одяг обвинуваченого ОСОБА_7 , а саме штани зі слідами речовини бурого кольору.

Також, суд першої інстанції не взяв до уваги відтворений в судовому засіданні відеозапис з нагрудного відеореєстратора екіпажу Акцент 411, як доказ на підтвердження умислу ОСОБА_7 на вбивство ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , оскільки чинне кримінально-процесуальне законодавство містить застереження, що суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них.

До того ж судом встановлено, що покази обвинуваченого ОСОБА_7 , надані у судовому засіданні, узгоджуються із наданими у судовому засіданні показами потерпілих та свідків, а також проведеними слідчими експериментами за участі обвинуваченого ОСОБА_7 та потерпілих. Тоді як вбачається із відеозапису з нагрудного відеореєстратора екіпажу Акцент 411, ОСОБА_7 під час спілкування із поліцейським був поранений, дезорієнтований і перебував у збудженому стані, внаслідок підриву гранати. Вказаний відеозапис, який не є безперервним і складається з двох окремих фрагментів, не відтворює обставин, які відбулися у проміжок часу з 20 години 55 хвилин по 21 годину 04 хвилини, що не виключає доводів обвинуваченого про те, що на нього чинився тиск з вимогою зізнатися у навмисному підриві гранати з метою усіх вбити.

Дослідивши наявні в матеріалах кримінального провадження докази, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції повно, всебічно та неупереджено дослідив всі обставини даного кримінального провадження, оцінив кожний поданий сторонами доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, проаналізувавши діюче законодавство України та прийшов до обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, як придбання та носіння бойового припасу без передбаченого законом дозволу, та у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 119 КК України, як вбивство через необережність.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність виключити з обвинувачення посилання на корисний мотив кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, як такий, що не знайшов свого підтвердження у судовому засіданні.

Щодо доводів прокурора про невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження вплинули на вирішення питання про зміну правової кваліфікації ОСОБА_7 на ч. 1 ст. 119 КК України в частині заподіяння смерті ОСОБА_11 , та невинуватість обвинуваченого ОСОБА_7 у закінченому замаху на умисне вбивство ОСОБА_10 і ОСОБА_9 , вчиненого способом, небезпечним для життя багатьох осіб, та перешкодило суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 409, п.п. 2, 3 ч. 1, ч. 2 ст. 411 КПК України, є підставою для скасування судового рішення, то колегія суддів зазначає наступне.

Переглядаючи оскаржуваний вирок в межах поданої прокурором апеляційної скарги, судом апеляційної інстанції не встановлено достатніх правових підстав для скасування судового рішення щодо ОСОБА_7 через невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, оскільки під час апеляційного розгляду не знайшли свого підтвердження обставини, передбачені, зокрема, п.п. 2, 3 ч. 1, ч. 2 ст. 411 КПК України, а саме те, що: висновки суду не підтверджуються доказами, дослідженими під час судового розгляду, а також суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам кримінального провадження, прокурор, ні в апеляційній скарзі, ні під час апеляційного розгляду, не ставив питання про повторне дослідження обставин, встановлених під час кримінального провадження, за умов, передбачених ч. 3 ст. 404 КПК України, а саме якщо ці обставини були досліджені судом першої інстанції неповністю або з порушеннями та не заявляв з цього приводу будь-яких клопотань.

Відтак, на противагу доводам апеляційного прохання прокурора, колегія суддів вважає законним, обґрунтованим та вмотивованим висновок суду першої інстанції про недоведеність наявності у ОСОБА_7 умислу на вбивство ОСОБА_11 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених п. 5 ч. 2 ст. 115, ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 115 КК України.

Так, диспозицією ст. 115 КК України передбачено кримінальну відповідальність за вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині. Умисне вбивство з об`єктивної сторони характеризується дією або бездіяльністю у вигляді протиправного посягання на життя людини, наслідками у вигляді смерті та причинним зв`язком між зазначеними діяннями та наслідками, а з суб`єктивної сторони - умисною формою вини (прямим або непрямими умислом), коли винний усвідомлює, що може заподіяти смерть особі, передбачає такі наслідки і бажає або свідомо припускає їх настання.

За змістом ст. 24 КК України наявність вини у формі непрямого умислу передбачає, що особа усвідомлювала суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності), передбачала його суспільно небезпечні наслідки і хоча не бажала, але свідомо припускала їх настання.

На відміну від згаданого злочину вбивство через необережність (ст. 119 КК України) за суб`єктивною стороною, проявляється в необережній формі вини у вигляді злочинної самовпевненості або злочинної недбалості (ст. 25 КК України). Зокрема, необережність є злочинною недбалістю, якщо особа не передбачала можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння (дії або бездіяльності), хоча повинна була і могла їх передбачити.

Отже, розмежування умисного вбивства, ст. 115 КК України, і вбивства, вчиненого через необережність, ч.1 ст. 119 КК України, здійснюється за суб`єктивною стороною цього злочину, виходячи з фактичних підстав кваліфікації конкретного суспільно небезпечного діяння, а також усвідомлення особою характеру вчиненого злочинного діяння, передбачення його негативних наслідків та ставлення до них.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції про те, що між ОСОБА_7 та ОСОБА_11 були дружні відносин, а також про відсутність між ними конфліктів. ОСОБА_7 після того, як у нього в руках, внаслідок необережності при штовханині із ОСОБА_9 , спрацював запал гранати, зрозумівши, що дію гранати зупинити не можливо, відкинув гранату собі за спину у протилежну сторону від усіх присутніх осіб, свідчить про відсутність умислу ОСОБА_7 на вбивство ОСОБА_11 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 . Крім того, про відсутність умислу ОСОБА_7 на вбивство ОСОБА_11 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 також свідчить взаємне розташування та безпосередня близькість обвинуваченого до місця підриву гранати, який знаходився найближче до місця вибуху. При цьому, ОСОБА_7 мав можливість кинути гранату у бік ОСОБА_11 , ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , ще до того як ОСОБА_9 схопив ОСОБА_7 за руку, у якій останній тримав гранату, а саме тоді коли він вийшов з автомобіля та почав направлятися у бік потерпілих. З встановлених судом обставин вбачається, що дії ОСОБА_7 були направлені на знешкодження гранати, у якої внаслідок необережності останнього спрацював запал. Про вказане свідчить те, що ОСОБА_7 після того як почув звук спрацювання запалу гранати кинув гранату не у бік кривдників, хоча мав таку можливість, а у протилежний бік, а саме собі за спину, будучи переконаним, що позаду нього нікого немає, тим самим закривши своїм тілом осіб, що стояли попереду нього.

У зв`язку з наведеним, судом було встановлено, що ОСОБА_7 було спричинено шкоду життю і здоров`ю потерпілих внаслідок необережності.

Відтак, допитавши обвинуваченого, потерпілих, свідків, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, на підставі ч. 3 ст. 337 КПК України, суд перошої інстанції прийшов до висновку про необхідність виходу за межі висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, в частині зміни правової кваліфікації інкримінованого йому злочину за п. 5 ч. 2 ст. 115, яке кваліфікується як умисне вбивство, вчинене способом, небезпечним для життя багатьох осіб, на ч. 1 ст. 119 КК України, яке кваліфікується як вбивство через необережність.

В свою чергу, оскільки в судовому засіданні під час розгляду кримінального провадження не було підтверджено наявності у обвинуваченого прямого умислу на вбивство ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , останнім, внаслідок необережного поводження обвинуваченого з бойовим припасом, спричинено легкі тілесні ушкодження, що потягнули короткочасний розлад здоров`я, то, з огляду на те, що відповідальність за необережне заподіяння легких тілесних ушкоджень не передбачена нормами КК України, ОСОБА_7 необхідно виправдати за пред`явленим обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 115 КК України.

Колегія суддів зауважує, що для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.

На противагу доводам апеляційного скарги прокурора про те, що суд не взяв до уваги та відкинув інші докази - протокол огляду документа від 27.09.2022, а саме DVD диску з відеозаписом з нагрудного відео реєстратора екіпажу поліції Акцент 411, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції була надана вірна оцінка щодо законності отримання даних доказів, а також наведені обґрунтовані підстави неналежності їх як доказу.

Доводи прокурора про те, що показання потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та свідка ОСОБА_12 вказують на те, що загрози життю і здоров`ю ОСОБА_7 не було, агресію до останнього ніхто не проявляв, фізична сила до нього не застосовувалася, а ОСОБА_7 привів гранату у бойову готовність свідомо та з прямим умислом на вбивство ОСОБА_10 та ОСОБА_9 , є необґрунтованими та такими, що спростовуються наявними у матеріалах провадження доказами, зокрема, показами самих потерпілих та свідка.

Апеляційний суду критично ставиться до доводів прокурора про те, що ОСОБА_7 кидаючи гранату на відстань 5-7 метрів від присутніх осіб, усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачав його суспільно небезпечні наслідки у вигляді смерті ОСОБА_11 , який перебував неподалік, можливо хоча і не бажав, але свідомо припускав настання таких наслідків, що свідчить про наявність у його діях непрямого умислу на вбивство ОСОБА_11 , оскільки, як слідує з показів потерпілих та свідків, після спрацювання запалу гранати, в момент кидка гранати ОСОБА_7 за руку тримав ОСОБА_9 , у зв`язку з чим ОСОБА_7 не міг кинути гранату подалі. Крім того, як встановлено вище, ОСОБА_7 кинув гранату не у бік кривдників, хоча мав таку можливість, а у протилежний бік, а саме собі за спину, будучи переконаним, що позаду нього нікого немає, тим самим закривши своїм тілом осіб, що стояли попереду нього.

Доводи прокурора про те, що суд у даному кримінальному провадженні не відмежував необережну форму вини від непрямого умислу, що стало наслідком безпідставного виходу за межі висунутого ОСОБА_7 обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, в частині зміни правової кваліфікації інкримінованого йому злочину за п. 5 ч. 2 ст. 115 КК України на ч. 1 ст. 119 КК України, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного перегляду кримінального провадження.

Інші доводи, які викладені в апеляційній скарзі прокурора не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

Таким чином, перевіривши та проаналізувавши всі доводи, наведені в апеляційній скарзі прокурора, колегія суддів не вбачає законних підстав для скасування вироку суду щодо ОСОБА_7 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 409, п.п. 2, 3 ч. 1, ч. 2 ст. 411 КПК України, як про це просить апелянт, оскільки інкриміновані ОСОБА_7 дії за ч. 2 ст. 15 п.п. 1, 5 ч. 2 ст. 115 КК України правильно перекваліфіковані на ч. 1 ст. 119 КК України, а вина обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 та ч. 1 ст. 119 КК України встановлена на підставі належних, допустимих та достовірних доказів.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції, відповідно до вимог ст.ст. 65-67 КК України, врахував тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, а також дані про особу обвинуваченого, який до кримінальної відповідальності притягується вперше, характеризується позитивно. Також судом встановлено наявність пом`якшуючої покарання обставини, а саме надання медичної допомоги потерпілу ОСОБА_11 безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, а також наявність обставини, що обтяжує покарання обвинуваченому, а саме вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

З урахуванням вищенаведеного та відповідно до принципу індивідуалізації покарання, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність призначення ОСОБА_7 покарання із застосуванням положень ст. 70 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (дев`ять) років.

Саме такий вид покарання та його розмір, на думку колегії суддів, з урахуванням вчиненого, слід вважати необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення ним нових злочинів, та відповідатиме меті покарання.

На підставі наведеного, за наслідками апеляційного розгляду, колегія суддів вважає необхідним прийняти рішення, яким апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а вирок Бородянського районного суду Київської області від 03 травня 2024 року щодо ОСОБА_7 залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 418, 419 КПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора Київської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Бородянського районного суду Київської області від 03 травня 2024 року щодо ОСОБА_7 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді ____________________ ___________________ _____________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4