Справа №639/365/25
Провадження №1-кп/639/190/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2025 року Новобаварський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

прокурорів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

захисника адвоката ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові обвинувальний акт у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР 15 січня 2024 року за №0000524 за обвинуваченням

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с-ща Приколотне Великобурлуцкого району Харківської області, громадянина України, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, який перебуває на посаді старшого навідника з обслуги міномета 1 мінометного взводу 1 мінометної батареї 5 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 , військове звання «солдат», до затримання проживаючого за адресою: АДРЕСА_1

у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 22.05.2023 р. №160 (по строковій частині), солдата ОСОБА_8 призначено на посаду стрільця-кухара 3 відділення 1 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 та зараховано до списків особового складу військової частини і на всі види забезпечення.

Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 01.08.2024 р. №199 (по стройовій частині), солдата ОСОБА_8 призначено на посаду старшого навідника з обслуги міномета 1 мінометного взводу 1 мінометної батареї 5 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 .

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в України», який затверджено Верховною радою України у зв`язку із військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05.30 год. 24.02.2022 р. строком на 30 діб, який продовжено до теперішнього часу.

Відповідно до вимог ст. 17, 65 Конституції України, ст. 1, 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», положень Військової присяги, ст. ст. 11, 16, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, солдат ОСОБА_8 під час проходження військової служби повинен свято непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, беззастережно виконувати накази командирів (начальників), виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтримані порядку дисципліни, вивчати військову справу, зразково виконувати свої службові обов`язки та бути готовим до виконання завдань, пов`язаних із захистом Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, забезпечувати недоторканість державного кордону та охорону суверенних прав України, не допускати негідних вчинків та стримувати від них інших. Крім цього, згідно вищевказаних положень нормативно-правових актів, захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.

Відповідно до ст. 28 Статуту внутрішньої служби єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройних Сил України і полягає в наділенні командира (начальника) всією повнотою розпорядчої влади стосовно підлеглих і покладені на нього персональної відповідальності перед державою за всі сторони життя та діяльності військової частини, підрозділу і кожного військовослужбовця; наданні командирові (начальникові) права одноособово приймати рішення, віддавати накази; забезпеченні виконання зазначених рішень (наказів) , виходячи із всебічної оцінки обстановки та керуючись вимогами законів і статутів Збройних Сил України.

За ст. 29 Статуту внутрішньої служби за своїм службовим становищем, військовим званням, військовослужбовці можуть бути начальниками або підлеглими стосовно інших військовослужбовців.

Відповідно до ст. 30 Статуту внутрішньої служби начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання, підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника.

Згідно зі ст. 31 Статуту внутрішньої служби начальники, яким військовослужбовці підпорядковані за службою, у тому числі і тимчасово, є прямими начальниками для цих військовослужбовців. Найближчий до підлеглого прямий начальник є безпосереднім начальником.

Як вбачається з ст. 32 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, за своїм військовим званням начальниками є: полковники, генерал-майори, генерал-лейтенанти, - для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу та молодшого офіцерського складу; генерал-полковники, адмірали, генерали армії України для військовослужбовців рядового, сержантського і старшинського складу, молодшого та старшого офіцерського складу.

Відповідно до ст. 37 Статуту внутрішньої служби військовослужбовець після отримання наказу відповідає: «Слухаюсь» і далі виконує його. Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін.

Відповідно до ст. 4 Дисциплінарного статут військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів.

Відповідно до ст. 6 Дисциплінарного статуту право командира віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого їх виконувати.

Крім того, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 01.08.2024 р. №199 (по стройовій частині) майора ОСОБА_9 призначено на посаду першого заступника 5 батальйону оперативного призначення-начальником штабу.

Однак, солдат ОСОБА_8 під час проходження військової служби у складі НОМЕР_2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 27.11.2024 р. вирішив стати на злочинний шлях, та діючи умисно, в умовах воєнного стану, вчинив непокору, тобто відкриту відмову виконати наказ начальника.

Так, 27.11.2024 приблизно о 10.00 год. першим заступником командира 5 батальйону оперативного призначення начальником штабу майором ОСОБА_9 , на території пункту тимчасової дислокації НОМЕР_2 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 , солдату ОСОБА_8 доведено бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 25.11.2024 р. №11, а саме: у складі зведеного відділення у кількості 7 військовослужбовців НОМЕР_2 батальйону 5 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 , здійснити марш за маршрутом АДРЕСА_2 , після чого до 21.00 год. 27.11.2024 здійснити заняття ПВід «Кощей» з метою недопущення прориву противника в глибину оборони бригади, в умовах воєнного стану, перебуваючи у місці 5 батальйону оперативного призначення військової частини НОМЕР_1 27 листопада 2024 р. о 10.00 год., діючи з прямим умислом, а саме усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану відкрито відмовився виконувати вказаний наказ.

Під час судового розгляду між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , який, на підставі ст. 37

КПК України, наділений повноваженнями прокурора у кримінальному провадженні №0000524 від 17 січня 2025 р. за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, з однієї сторони, та обвинуваченим в цьому провадженні ОСОБА_8 , за участю захисника адвоката ОСОБА_7 з другої сторони, на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно з угодою ОСОБА_8 під час судового провадження беззастережно та повністю визнав свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, в обсязі висунутого обвинувачення, щиро каявся, активно сприяв розкриттю злочину та розгляду кримінального провадження судом.

Відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких та тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні, в якому бере участь потерпілий, не допускається.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 402 КК України, згідно ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів. Шкода не матеріального характеру від даного правопорушення, завдана лише державним та суспільним інтересам, потерпілих у даному кримінальному проваджені немає. Матеріальна шкода злочином не заподіяна.

ОСОБА_8 , укладаючи угоду про визнання винуватості зобов`язується: визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України; щиро каятися; активно сприяти розкриттю злочину.

Угодою також визначені обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 , якими є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Сторони угоди прийшли до наступного, що приймаючи до уваги дані про особу ОСОБА_8 , тяжкість інкримінованого злочину, наявність обставин, що пом`якшують покарання, що у сукупності істотно знижує ступень тяжкості вчиненого злочину, вчинення злочину вперше, є достатні підстави вважати, що виправлення обвинуваченого не можливе без реального відбуття покарання, та сторони пропонують суду призначити покарання у виді позбавлення волі, застосувавши положення ст. 69 КК України, призначивши покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 402 КК України.

Сторони погоджуються на призначення обвинуваченому за

ч. 4 ст. 402, ст. 69 КК України покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. При цьому, сторони погоджуються на підставі ст. 62 КК України замінити покарання у вигляді 2 років позбавлення волі на покарання у вигляді 2 років тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 роки.

Наслідки укладання та затвердження угоди, а також наслідки її невиконання роз`ясненні та зрозумілі сторонам кримінального провадження.

Під час судового засідання прокурор, обвинувачений ОСОБА_8 та його захисник просили суд прийняти рішення про затвердження угоди про визнання винуватості.

Вислухавши думку учасників судового провадження та дослідивши матеріали, суд приходить до наступних висновків.

Розглядаючи питання про затвердження угоди суд виходить з наступного.

Згідно з вимогами ч. 5 ст. 469 КПК України укладення угоди про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Відповідно до ст. 468 КПК України, у кримінальному провадженні може бути укладена угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно ч. 2 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості може бути укладена за ініціативою прокурора підозрюваного або обвинуваченого.

Частина 4 ст. 469 КПК України, угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості, тяжких злочинів.

Судом встановлено, що сторонам угоди роз`яснено та є зрозумілим ч. 2 ст. 473 КПК України, а саме наслідки укладення та затвердження такої угоди (наслідком укладення

та затвердження угоди про визнання винуватості для прокурора, підозрюваного чи обвинуваченого є виключний порядок реалізації права оскарження вироку згідно

з положеннями статей 394 та 424 цього Кодексу, а для підозрюваного

чи обвинуваченого - також його відмова від здійснення прав, передбачених абзацами першим та четвертим пункту 1 частини четвертої статті 474 цього Кодексу); ч. 4 ст. 394 КПК України, а саме особливості апеляційного оскарження окремих судових рішень. (Вирок суду першої інстанції на підставі угоди між прокурором та підозрюваним, обвинуваченим про визнання винуватості може бути оскаржений: обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч. 4, 6, 7 ст. 474 цього Кодексу, в тому числі

не роз`яснення йому наслідків укладення угоди); ч. 3 ст. 424 КПК України, а саме судові рішення, які можуть бути оскаржені в касаційному порядку. (Вирок суду першої інстанції на підставі угоди після його перегляду в апеляційному порядку, а також судове рішення суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги на такий вирок можуть бути оскаржені в касаційному порядку: засудженим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без згоди засудженого на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч. 4-7 ст. 474 цього Кодексу, у тому числі не роз`яснення засудженому наслідків укладення угоди); ст. 474 КПК України. Загальний порядок судового провадження на підставі угоди.

Також сторонам відомі наслідки укладання та затвердження угоди, наслідки невиконання умов угоди відповідно до ст. 476 КПК України, а саме у разі невиконання угоди про примирення або про визнання винуватості потерпілий чи прокурор відповідно мають право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення відповідного кримінального правопорушення. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, розглядається в судовому засіданні за участю сторін угоди з повідомленням інших учасників судового провадження. Відсутність інших учасників судового провадження не є перешкодою для судового розгляду.

Злочин у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_8 визнав себе винуватим віднесений, відповідно до ст. 12 КК України, до тяжкого злочину, а отже угода відповідає вимогам закону.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що своїми умисними та протиправними діями обвинувачений ОСОБА_8 вчинив кримінальне правопорушення злочин, передбачений ч. 4 ст. 402 КК України, тобто непокора- відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинений в умовах воєнного стану.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , відповідно до вимог, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 66, ч. 2 ст. 66 КК України, є: щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_8 , відповідно до вимог, передбачених п. 2, 11 ч. 1 ст. 67 КК України не встановлено.

Укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Зміст угоди відповідає вимогам ст. 472 КПК України та положенням закону.

Умови угоди не суперечать вимогами КПК України та КК України, не суперечать інтересам суспільства, не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

Судом не встановлені підстави для відмови у затвердженні угоди, що передбачені ч. 7 ст. 474 КПК України.

Судом встановлено, що обвинувачений цілком розуміє положення ч. ч. 4, 5 ст. 474 КПК України.

Обвинувачений в судовому засіданні визнав себе винуватим в повному обсязі, надавши відповідні свідчення.

Судом, шляхом надання учасниками судового засідання та дослідженням кримінального провадження встановлено, що укладання угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді. Для з`ясування добровільності укладання угоди судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогам КПК України, зокрема, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_8 встановлено, що він раніше не судимий, на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває, має постійне місце проживання, характеризується посередньо.

Суд зазначає, що узгоджені сторонами вид і міра покарання відповідають ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення злочину та даним про особу обвинуваченого, відповідають загальним засадам призначення покарання, у зв`язку з чим суд дійшов висновку про наявність правових підстав для затвердження угоди про визнання винуватості.

За таких обставин, суд вважає доведеним те, що ОСОБА_8 вчинив злочин, передбачений ч. 4 ст. 402 КК України, за яке належить призначити йому узгоджене сторонами угоди про визнання винуватості покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі. На підставі ст. 62 КК України замінити покарання у вигляді 2 (двох) років позбавлення волі на покарання у вигляді 2 (двох) років тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців та призначити покарання ОСОБА_8 у вигляді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців строком на 2 (два) роки.

Цивільний позов не заявлявся, речові докази, судові витрати відсутні.

Ухвалою слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 28.11.2024 ОСОБА_8 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком до 25.01.2025 року включно.

Останній раз ухвалою Новобаварського районного суду м. Харкова продовжено строк дії запобіжного заходу відносно ОСОБА_8 у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» строком до 08.07.2025 року включно.

З метою досягнення дієвості цього кримінального провадження, здійснення контролю за поведінкою обвинуваченого та забезпечення виконання вироку, суд вважає доцільним залишити щодо ОСОБА_8 запобіжний захід - тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Термін відбуття покарання обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто з 27.11.2024.

На підставі викладеного, керуючись вимогами ст. ст. 373, 374, 376, 394, 475 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду про визнання винуватості, яка укладена 05 червня 2025 року за обвинувальним актом по кримінальному провадженню внесеному до ЄРДР 15 січня 2025 року за №00000524 за обвинуваченням ОСОБА_8 укладену між прокурором Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони ОСОБА_3 , який, на підставі ст. 37 КПК України, наділений повноваженнями прокурора у кримінальному провадженні №0000524 від 17 січня 2025 р. за обвинуваченням ОСОБА_8 , у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, з однієї сторони, та обвинуваченим в цьому провадженні ОСОБА_8 , за участю захисника адвоката ОСОБА_7 з другої сторони, на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України.

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, та призначити йому покарання, із застосуванням ст. 69 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

На підставі ст. 62 КК України, замінити покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки на покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців на строк 2 (два) роки та з урахуванням вказаного призначити покарання ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 402 КК України у виді тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців на строк 2 (два) роки.

На підставі частини п`ятої статті 72 КК України зарахувати ОСОБА_8 , строк попереднього ув`язнення з 27 листопада 2024 року по день набрання вироком законної сили у строк відбуття покарання із розрахунку один день тримання під вартою дорівнює одному дню тримання в дисциплінарному батальйоні військовослужбовців.

Строк відбуття покарання ОСОБА_8 рахувати з 27 листопада 2024, тобто з моменту його фактичного затримання.

Запобіжний захід ОСОБА_8 у виді тримання під вартою із утриманням в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор» - залишити без змін до набрання вироком законної сили.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Новобаварський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з підстав передбачених статтею 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку не подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, захиснику та прокурору.

Суддя ОСОБА_1