ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 621/837/23 Головуючий суддя І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/818/1300/25 Суддя доповідач ОСОБА_2
Категорія: Умисне вбивство
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

-головуючого ОСОБА_2 ,

-суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

-при секретарі ОСОБА_5 ,

-прокурора ОСОБА_6 ,

-обвинуваченої ОСОБА_7 ,

-захисника ОСОБА_8 ,

-потерпілої ОСОБА_9

-представника потерпілої ОСОБА_10

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Харкові (в режимі відеоконференції) кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора у кримінальному провадженні , обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 на вирок Зміївського районного суду Харківської області від 26 березня 2025 року відносно ОСОБА_7 , -

УСТАНОВИЛА:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт.Комсомольське Зміївського району Харківської області, українки, громадянки України, освіта середня спеціальна, не працюючої, незаміжня, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , має на утриманні двох неповнолітніх дітей, раніше не судимої.

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлено рахувати з моменту її фактичного затримання, а саме з 01 січня 2023 року.

Зараховано ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі з 01.01.2023 до набрання цим вироком законної сили.

Продовжено ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою у ДУ «Харківській слідчий ізолятор» до набрання вироком законної сили.

Як установив суд, 30.12.2022 року, приблизно о 23.00 годині, ОСОБА_7 перебувала у приміщенні квартири АДРЕСА_3 , де разом із раніше знайомими їй ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , спільно розпивали спиртні напої.

Під час вживання спиртних напоїв між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин виник конфлікт, в ході якого у ОСОБА_7 виник умисел направлений на позбавлення життя ОСОБА_9 .

Реалізуючи свій кримінально протиправний умисел ОСОБА_7 , у той же день та час, 30.12.2022 року, приблизно о 23.00 годині, перебуваючи в кімнаті квартири АДРЕСА_3 , знаходячись в стані алкогольного сп`яніння, суб`єктивно усвідомлюючи небезпеку та протиправність свого діяння, діючи агресивно, взяла у праву руку ніж та з силою нанесла колото - ріжучою частиною один удар в область грудної клітини ОСОБА_9 , чим відповідно до висновку експерта № 12-17/1-Змт/23 від 10.03.2023 року, потерпілому було спричинено одне проникаюче сліпе колото - різане поранення на передній поверхні лівої половини грудної клітки, з ушкодженням парієнтальної та вісцеральної плевр, верхньої долі тканини лівої легені, навколосерцевої сумки, правого шлуночка серцевого м`яза. За ступенем тяжкості вищевказане проникаюче сліпе колото-різане поранення на передній поверхні лівої половини грудної клітки відноситься до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень за ознакою небезпеки для життя (згідно п. 2.1.3 «Правил судово - медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р.).

В результаті умисних протиправних дій ОСОБА_7 , в той же день, 30.12.2022 року, у період часу з 23.00 години до 23 години 30 хвилин, настала смерть ОСОБА_9 , причиною смерті якого стало вищевказане проникаюче сліпе колото-різане поранення на передній поверхні лівої половини грудної клітки, з ушкодженням органів грудної порожнини, що призвели до розвитку гострої крововтрати.

Виконавши всі дії, направлені на умисне протиправне заподіяння смерті ОСОБА_9 , ОСОБА_7 покинула місце вчинення кримінального правопорушення.

Дії ОСОБА_7 кваліфіковані як вбивство, тобто умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині, тобто як кримінальне правопорушення (злочин), передбачений частиною 1 статті 115 Кримінального кодексу України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 просить оскаржуваний вирок скасувати та перекваліфікувати дії обвинуваченої з ч.1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України.

Вказує, що стороною обвинувачення не надано належних, допустимих та достовірних доказів щодо обвинувачення підозрюваної в інкримінованому злочині.

Також зазначає, що обвинувачена не погоджується з кваліфікацією її дій, умислу на позбавлення життя у неї не було.

Обвинувачена просила перекваліфікувати її дії на умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони.

Крім того, захисник вважає призначене покарання занадто суворим.

Просить врахувати відомості про особу обвинуваченої, яка за місцем проживання характеризується позитивно, має 3 дітей, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, матеріальних та моральних претензій у потерпілої до обвинуваченої немає.

В апеляційній скарзі обвинувачена просить перекваліфікувати її дії з ч.1 ст. 115 КК України на ст. 118 КК України.

Також просить зняти арешт з її мобільного телефона, так як телефон є її особистим майном і в ньому є цінні для сім`ї фотографії.

Вказує, що чоловіки над нею знущалися, намагались зґвалтувати, було завдано легкі тілесні ушкодження, які зафіксовано.

У зв`язку з наведеним перебувала в стані сильного душевного хвилювання.

У своїй апеляційній скарзі прокурор просить оскаржуваний вирок скасувати, внаслідок невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість, ухвалити новий вирок, яким призначити ОСОБА_7 покарання за ч. 1 ст. 115 КК України у виді позбавлення волі строком на 13 років.

Вказує, що про підвищену суспільну небезпеку особи ОСОБА_7 свідчить її поведінка після вчинення вбивства, оскільки остання з метою приховування злочину та знищення доказів, вживала заходів щодо приховування злочину, у т.ч. шляхом вмовлянь та висловлення погроз свідку ОСОБА_12 .

Зазначає, що в ході судового розгляду досліджено відомості про особу ОСОБА_7 , яка офіційно не працевлаштована, на обліку у лікаря нарколога та психіатра не перебуває, незаміжня, раніше не судима, маюча на утриманні неповнолітніх дітей, що враховано судом при призначенні покарання обвинуваченій.

Однак, при призначенні ОСОБА_7 мінімального покарання, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України судом не враховано відомості, які характеризують обвинувачену надані свідками та потерпілою, щодо її агресивної поведінки в стані алкогольного сп`яніння та висловлювання раніше погроз ОСОБА_9 , а також те, що наявність на утриманні неповнолітніх дітей, обвинуваченій не завадило залишити їх самих у нічний час, вживати алкогольні напої з компанією чоловіків та вчинити вбивство їх батька.

Крім того, про явну несправедливість призначено покарання ОСОБА_7 свідчать і те, що обставини, які б пом`якшували покарання обвинуваченої в ході судового розгляду не встановлені, натомість обставиною обтяжуючою її покарання є вчинення кримінального правопорушення особою, що перебуває в стані алкогольного сп`яніння.

Таким чином, на думку прокурора - призначене ОСОБА_7 покарання у вигляді 7 років позбавлення волі, не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженої через м`якість.

В своїй апеляційній скарзі потерпіла ОСОБА_9 просить вирок Зміївського районного суду Харківської області від 26 березня 2025 року відносно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 115 КК України у частині призначеного покарання - змінити.

Відповідно до ст, 67 КК України, з урахування 3х встановлених обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої, враховуючи особливу тяжкість кримінального правопорушення, посередню характеристику особи обвинуваченої, цинічність злочину, вчиненого стосовно колишнього чоловіка та батька своїх дітей, а також з урахуванням невизнання обвинуваченою своєї вини у вчиненні злочину, призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 13 років позбавлення волі. В іншій частині Вирок залишити без змін.

Вказує, що під час усього судового розгляду даної кримінальної справи обвинувачена ОСОБА_7 так і не визнала себе винною у вчиненні умисного вбивства свого колишнього чоловіка ОСОБА_15 , який є батьком її 3х дітей, 2 з яких неповнолітні,

Також суд не врахував ще одну очевидну обтяжуючу покарання обвинуваченої обставину прямо передбачену вимогами п. 6-1 ч. 1 ст. 67 КК України, а саме вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах.

При цьому, не зважаючи на те, що від дітей приховували як могли обставини вбивства батька, від сторонніх джерел, дітям стало все відомо, що сталося, що мати вбила батька, не кажучи вже про старшого сина, якому також все давно відомо. Всі троє дітей категорично проти будь-якого спілкування з матір`ю, не кажучи вже про зустріч чи сумісне проживання, таке відношення до матері виникло вже за наслідком вказаних та встановлених майже в суді обставин цинічного вбивства батька.

Просить не визнавати як пом`якшуючу покарання обвинуваченої обставинну, а саме щодо наявності у обвинуваченої на утриманні 2х неповнолітніх дітей, так як вона особисто позбавила батьківського піклування цих дітей, позбавивши життя їх рідного батька, та діти передані на утримання їх близьким родичам.

Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, потерпілої та її представника, який заперечував проти апеляційної скарги сторони захисту, обвинувачену ОСОБА_7 та її захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу, та заперечували проти апеляційних скарг потерпілої та прокурора, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.1ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 підтверджується показами допитах судом свідків, зокрема:

допитаний в якості свідка ОСОБА_12 пояснив, що проживав близько 7 років з обвинуваченою ОСОБА_7 як чоловік та дружина, однак з весни 2022 року вони припинили відносини. Вони проживають в одному багатоквартирному будинку, він - на 2 поверсі, а ОСОБА_16 - на 3 поверсі. Йому було відомо, що ОСОБА_17 був колишнім чоловіком ОСОБА_16 , з яким вони мають троє спільних дітей, і вона часто сварилися з потерпілим з приводу грошей та виховання дітей. В подальшому він потоваришував із ОСОБА_18 , і той часто залишався в нього вдома, де вони разом вживали спиртні напої. 28 грудня 2022 року ОСОБА_15 також прийшов до нього в гості, і впродовж 2 доби вони вживали спиртні напої, дивилися телевізор, 30.12.2022 року, після обіду до них приєднався ОСОБА_19 . Свідок дав ОСОБА_20 грошей, щоб той пішов до магазину і придбав ще спиртного, і останній в подальшому повернувся з магазину вже з ОСОБА_14 . Всі разом вони розпивали спиртне, після чого ОСОБА_21 забажав знайти собі якусь дівчину, і вони почали йому пропонувати номера телефонів знайомих дівчат. ОСОБА_19 давав номер своєї колишньої дружини, але вона не погодилася на зустріч. Тоді хтось дав номер ОСОБА_16 , яка погодилася зустрітися з ОСОБА_22 і той пішов до неї на зустріч. Приблизно через 40 хвилин ОСОБА_21 повернувся до квартири разом із ОСОБА_16 , та приніс із собою пляшку коньяка та горілки. Всі чоловіки пили горілку, а ОСОБА_16 коньяк. ОСОБА_23 виказував ОСОБА_24 свою симпатію, обіймав її, вона не заперечувала, фізичного насилля до неї ніхто не застосовував, всі жартували.. ОСОБА_17 ніяк не реагував на це, всі разом випивали та дивилися телевізор. Однак ОСОБА_16 завжди, коли багато вип`є, стає неадекватною, тому почала на всіх лаятися, потім пішла на кухню та взяла ніж. ОСОБА_25 побачив ОСОБА_16 з ножем, та вийшов з квартири. В цей час ОСОБА_16 замахнулася ножем на ОСОБА_26 і нанесла удар, після чого той присів та тримався за серце. ОСОБА_19 забрав у ОСОБА_16 ніж та поклав на табурет, а ОСОБА_27 вийшла з квартири. В момент нанесення удару ОСОБА_28 з ОСОБА_16 стояли в коридорі один напроти одного. Після ножового поранення ОСОБА_28 захропів и залишвся в сидячому положенні. ОСОБА_21 перевірив його пульс та сказав: «у нас баран», тобто труп. Всі вийшли з квартири, і він з ОСОБА_29 цілий день ходили по селищу, доки не стемніло, а труп ОСОБА_26 знаходився у квартирі. Поліцію та «швидку допомогу» ніхто з них не викликав. Вони повернулися з ОСОБА_29 до квартири о 4.00 годині ранку 31.12.2022 року, і там вже відчувався трупний запах. Тоді вони з ОСОБА_29 вирішили винести тіло ОСОБА_26 у бесідку (павільйон) дитячого садочка № 6 смт.Слобожанське, де ОСОБА_28 часто ночував, коли був п`яним. ОСОБА_19 одягнув на тіло ОСОБА_26 куртку та чоботи, потім загорнув у ковдру та приблизно о 23.30-00.00 годині виніс тіло у дитячий садок. Він ОСОБА_30 не допомагав, а лише вийшов з ним до під`їзду. Зранку 01.01.2023 року до нього приїхала поліція, яким він надав такі ж показання.

допитаний в якості свідка ОСОБА_11 пояснив, що 30.12.2022 він прийшов до квартири ОСОБА_31 , якого знає близько 2 років, бо проживають в одному будинку. ОСОБА_27 також проживає в цьому будинку, і колись в неї з ОСОБА_32 були особисті відносини. У квартирі вже були ОСОБА_33 , ОСОБА_34 (прізвища не знає), ОСОБА_19 , ОСОБА_17 та ОСОБА_35 . Квартира однокімнатна, в кімнаті на дивані лежав ОСОБА_36 , там же сиділа ОСОБА_37 та ОСОБА_34 , а поруч з диваном сиділи ОСОБА_19 та ОСОБА_17 . Поруч з диваном стояв дерев`яний стілець, на якому стояв бокал, чарки, та закуска, коньяк стояв під стільцем, і присів поруч зі ОСОБА_38 на диван. У квартирі він пробув близько години. Всі вживали горілку, а ОСОБА_37 пила коньяк з колою. Жодних сварок не було. ОСОБА_37 з ОСОБА_39 почали фліртувати один з одним, цілувалися, кусали один одного. Ніхто в цих залицяннях не приймав участь, крім ОСОБА_40 та ОСОБА_41 . ОСОБА_37 не просила нікого припинити цей флірт, жодних натяків на застосування насильства до неї не було. ОСОБА_37 не була проти залицянь ОСОБА_40 , крику та супротиву з її боку не було. Йому було відомо, що ОСОБА_37 з ОСОБА_18 були одружені, після розлучення вона зустрічалася з ОСОБА_32 . На стільці ножів не було, тільки чашки, які були замість чарок, які ОСОБА_16 почала розбивати об стіну без будь-яких причин. Він сказав ОСОБА_42 : «Що ти робиш!», однак ОСОБА_37 пішла на кухню та взяла великий кухонний ніж. На його прохання положити ніж ОСОБА_37 не відреагувала. Тому він обійшов ОСОБА_43 та пішов з квартири. В цей час ОСОБА_44 почав підводитися з підлоги, але, що сталося потім, йому невідомо. Двері квартири весь час були відчинені, і ніхто не перешкоджав ОСОБА_16 вийти з квартири, якщо б вона бажала. Фізичного насилля до неї також ніхто не застосовував. 31.12.2022 року ОСОБА_36 зателефонував йому приблизно о 14.00 годині та сказав, що ОСОБА_37 вбила ОСОБА_45 .

Покази зазначених свідків є логічними, послідовними та несуперечливими та повністю підтверджують подію злочину та причетність до їх вчинення обвинуваченої.

Доводи сторони захисту про те, що дії обвинуваченої мають бути кваліфіковані за ч.1 статті 118 Кримінального кодексу України як умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони є безпідставними.

Відповідно до ч.3 статті 36 Кримінального кодексу України, перевищенням меж необхідної оборони визнається умисне заподіяння тому, хто посягає, тяжкої шкоди, яка явно не відповідає небезпечності посягання або обстановці захисту.

Під час судового розгляду ні обвинувачена, ні допитані свідки ОСОБА_36 та ОСОБА_46 не вказували, що потерпілий ОСОБА_28 якимось чином вчиняв щодо ОСОБА_16 будь-які протиправні дії, посягав на її життя чи особисту недоторканність.

Більше того, вказуючи на непристойні дії ОСОБА_47 та ОСОБА_22 , обвинувачена ОСОБА_16 навіть у своїх показаннях зазначала, що потерпілий ОСОБА_28 жодним чином не втручався в її відносини з присутніми чоловіками, і ніякої сварки у неї з потерпілим в той день не було.

Будь-яких відомостей щодо агресивної неадекватної поведінки потерпілого ОСОБА_28 під час подій 30.12.2022 року, матеріали справи не містять.

При цьому, ножове поранення було нанесено ОСОБА_16 тільки ОСОБА_15 , внаслідок якого настала смерть потерпілого.

Більше того, як вбачається з матеріалів провадження, під час судового розгляду в суді першої інстанції не встановлено факту протиправного посягання потерпілого ОСОБА_28 на життя і здоров`я ОСОБА_7 .

Заслуговує на увагу і поведінка обвинуваченої після нанесення ножового удару потерпілому, коли вона не намагалася надати постраждалому медичну допомогу, не викликала «швидку допомогу», не вчиняла інших дій, спрямованих на відвернення негативних наслідків вчиненого.

Натомість, вона витерла ніж від крові та своїх відбитків пальців і покинула місце події.

За таких обставин її дії не можуть бути кваліфіковані як умисне вбивство при перевищенні меж необхідної оборони.

Відтак, доводи апеляційної скарги щодо цього є безпідставними.

Таким чином, врахувавши усі встановлені обставини справи, зокрема, характер та спосіб дій обвинуваченої, знаряддя вчинення злочину (ніж), локалізацію удару у життєво важливий орган, та її поведінку після вчиненого, суд правильно дійшов висновку про те, що дії ОСОБА_7 належить кваліфікувати як умисне протиправне заподіянні смерті іншій людині, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.115 КК України.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги обвинуваченої стосовно зняття арешту з її мобільного телефона оскільки названий предмет був визнаний речовим доказом, а його доля правильно була вирішена судом під час ухвалення вироку в порядку ст. 100 КПК України.

Колегія суддів також не погоджується із аргументами апеляційних скарг прокурора та потерпілої з огляду на наступне.

Так використані прокурором терміни "з метою приховування злочину" та "знищення доказів" в контексті необїхідості призначення обвинуваченій більш суворого покарання не ґрунтуються на законі, оскільки по-перше не є обставинами, що обтяжують покарання, згідно з вичерпним переліком, наведеним у статті 67 Кримінального кодексу України, а по-друге не входять в обсяг обвинувачення висунутого ОСОБА_7 , який прокурором у відповідності до ст.. 337 КПК України не змінювався.

Так дії, спрямовані на приховування злочину (у тому числі погрози свідку), дійсно можуть бути кваліфіковані як окремі кримінальні правопорушення.

Але, при призначенні покарання за вчинення умисного вбивства, якщо вони не є елементом складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, не можуть бути враховані як обставина, яка впливає на вид та розмір призначеного покарання, враховуючи вже наведену вище тезу про не висунення у цій частині обвинувачення в порядку ст. 337 КПК України.

Доводи апеляційної скарги щодо та "неврахування" при призначенні покарання агресивної поведінки обвинуваченої є суб`єктивними та необґрунтованими.

Суд першої інстанції в повній мірі врахував усі обставини справи, що характеризують обвинувачену, а саме: її освіту, сімейний стан, відсутність працевлаштування та відсутність судимості.

Суд також врахував, що обвинувачена перебувала стані алкогольного сп`яніння, та визнав це обставиною як обтяжує покарання.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора.

Стосовно доводів апеляційної скарги потерпілої, то колегія не погоджується з ними, виходячи з наступного

Так твердження апеляційної скарги про наявність щонайменше трьох обтяжуючих покарання обставин є безпідставним.

Так у ст. 67 КК України встановлено вичерпний перелік обставин, що обтяжують покарання та законом встановлено імперативну заборону на визнання у якості таких тих що прямо у ньому не передбачені..

Між тим ст. 67 КК України не передбачено таких обтяжуючих покарання обставин як "цинічність злочину" та "невизнання вини".

Відтак визнання їх такими що обтяжують покарання не ґрунтуються на законі.

Твердження потерпілої про те, що обвинувачена вчинила кримінальне правопорушення "щодо подружжя чи колишнього подружжя або іншої особи, з якою винний перебуває (перебував) у сімейних або близьких відносинах", як обтяжуючу обставину згідно з п. 6-1 ч. 1 ст. 67 КК України, також є безпідставним, оскільки за матеріалами справи, а саме у формулюванні обвинувачення, визнаного судом доведеним, такі обставини встановлені не були, а обвинувачення із цього приводу висунуто не було.

Не ґрунтується на матеріалах провадження і теза апеляційної скарги про врахування судом як пом`якшуючу покарання обставину наявність на утриманні обвинуваченої дітей, оскільки згідно вироку суду, обставин які пом`якшують покарання ОСОБА_7 взагалі не встановлено.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що наведені в апеляційній скарзі мотиви щодо незгоди з судовим рішенням в частині незгоди з наданою судом кваліфікацією дій обвинуваченої та розміру призначеного їй покарання, не спростовують правильності висновків судів і не містять переконливих доводів, які би дозволили колегії суддів дійти висновку, що рішення було постановлено з істотними порушеннями норм права, які можуть поставити під сумнів їх законність в цій частині.

Таким чином вирок суду є законним та обґрунтованим, істотних порушень вимог кримінального процесуального закону колегією суддів не встановлено.

Керуючись ст.ст.404, 405,406, 407, 418, 419 КПК України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги прокурора у кримінальному провадженні , обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , потерпілої ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Вирок Зміївського районного суду Харківської області від 26 березня 2025 року відносно ОСОБА_7 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту її проголошення, а обвинуваченою, яка перебуває під вартою в той же строк з моменту вручення їй копії цієї ухвали.

Головуючий

Судді