01.07.2025 Суддя ОСОБА_1
Справа № 644/249/25
Провадження № 1-в/644/107/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 липня 2025 року м. Харків

Індустріальний районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

з участю секретаря - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань у приміщенні суду клопотання засудженого

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Лебедин, Сумської області , українця, громадянина України, раніше судимого, який відбуває покарання в Державній установі «Харківська виправна колонія (№43)» за вироком Дніпровський районний суд м. Києва від 23 квітня 2024 року, яким він засуджений за ч.4 ст.185 КК України з застосуванням ч.1 ст.71, ст.72 КК України до покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі,

про приведення вироку суду у відповідність до вимог Закону України № 3886-IX від 18.07.2024

УСТАНОВИВ:

Засуджений ОСОБА_3 , який відбуває покарання в Державній установі «Харківська виправна колонія (№43)» за вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 23 квітня 2024 року, звернувся до суду з клопотанням, в якому просить привести вироки стосовно нього у відповідність до вимог Закону України № 3886-IX від 18.07.2024.

В судовому засіданні прокурор вважав клопотання засудженого таким , що не підлягає задоволенню.

Засуджений про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про що свідчить розписка про отримання судової повістки, із заявою про проведення судового засідання в режимі відеоконференції до суду не звертався.

Вислухавши прокурора, дослідивши матеріали справи та особової справи в межах заявлених засудженим вимог, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України, під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Згідно із п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України, питання передбачені п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України вирішує місцевий суд, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок.

Законом України № 3886-IX від 18.07.2024 року у ст. 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Отже, із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК України може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Згідно висновку Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року по справі № 278/1566/21, зміна до ст. 51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта НМ для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує 2 НМ. Визначення суми, яка дорівнює 2 НМ, здійснюється виходячи з розміру НМ, що діяв на час вчинення відповідного діяння.

За частиною 1 статті 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Згідно із ч.2 ст.74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Судом встановлено, що вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 23 квітня 2024 року, ОСОБА_3 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі та з застосуванням ч.1 ст.71, ст.72 КК України за сукупністю вироків до даного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Недригайлівського районного суду Сумської області від 13.01.2020, яким ОСОБА_3 призначено покарання у виді 3 років обмеження волі, та остаточно призначено ОСОБА_3 покарання у виді у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Згідно мотивувальної частини вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 23 квітня 2024 року ОСОБА_3 у травні 2022 скоїв крадіжку майна на загальну суму 12 825 гривень 40 копійок.

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України та Закону України № 3886-IX від 18.07.2024 року, вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України у 2022 році становила 2481 гривень.

Враховуючи, що ОСОБА_3 засуджений вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 23 квітня 2024 року за вчинення крадіжки майна, вартість якого на час вчинення кримінального правопорушення перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, до цього діяння не застосовується ст. 5 КК України.

Вироком Недригайлівського районного суду Сумської області від 13.01.2020 ОСОБА_3 засуджений за ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 186 КК України з застосуванням ч.1 ст.70 КК України до покарання у виді 3 років обмеження волі.

Згідно мотивувальної частини вироку Недригайлівського районного суду Сумської області від 13.01.2020 ОСОБА_3 19.04.2019 скоїв крадіжку майна на суму 2 000,00 гривень.

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України та Закону України № 3886-IX від 18.07.2024 року, вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України у 2019 році становила 1921 гривень.

Враховуючи, що ОСОБА_3 засуджений вироком Недригайлівського районного суду Сумської області від 13.01.2020 за вчинення крадіжки майна, вартість якого на час вчинення кримінального правопорушення перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, до цього діяння не застосовується ст. 5 КК України.

Крім того, норми Закону України № 3886-ІХ не поширюються на діяння, передбачені ст.ст.309,186 КК України. Відповідно до зазначеного, набрання чинності Законом № 3886-IX не може бути правовою підставою для звільнення ОСОБА_3 від призначеного вироком Недригайлівського районного суду Сумської області від 13.01.2020 покарання за ст.ст. 309, 186 КК України.

Відтак, клопотання засудженого ОСОБА_3 задоволенню не підлягає.

Керуючись Законом України № 3886-IX від 18.07.2024 року, ст.ст. 5, 74 КК України, п. 13 ч.1 ст. 537 КПК України, ст. 539 КПК України,

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відбуває покарання в Державній установі «Харківська виправна колонія (№43)», про приведення вироку Дніпровського районного суду м. Києва від 23 квітня 2024 року у відповідність до вимог Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, а саме звільнення від покарання на підставі ч.2 ст.74 КК України - відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена до Харківського апеляційного суду протягом 7 днів з дня її оголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Індустріального районний суд м. Харкова.

Суддя ОСОБА_1