Провадження № 1-кп/727/97/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2025 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

Головуючого-судді: ОСОБА_1

за участю секретаря: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

представника потерпілої: ОСОБА_4

захисника: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

представника цивільного відповідача: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Чернівці кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за №0002555 від 25.06.2024 року, по обвинуваченню:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с.Привороки, Глибоцького району, Чернівецької області, проживаючого в АДРЕСА_1 , з повною середньою освітою, одруженого, на утриманні одна неповнолітня дитина, працюючого водієм у ФОП ОСОБА_8 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення при наступних обставинах:

Так, біля 06 год. 25.06.2024 року ОСОБА_6 , керуючи технічно справним вантажним автомобілем марки «DAF 55.250» з р.н. НОМЕР_1 , рухаючись своєю смугою руху проїзної частини дороги вул.Південно-Кільцевої в м.Чернівці, під`їхавши до перехрестя з вул. Головною, маючи намір здійснити на перехресті маневр повороту ліворуч з виїздом на вул. Головну, не врахувавши в повній мірі дорожню обстановку з тим, щоб мати змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух у конкретних дорожніх умовах, здійснюючи виїзд з другорядної дороги на головну, маючи при цьому об`єктивну можливість помітити небезпеку для руху: пішохода, який переходив проїзну частину дороги вул. Головної неподалік та впродовж нерегульованого пішохідного переходу, позначеного відповідною дорожньою розміткою та дорожнім знаком, зліва на право по відношенню до руху транспортного засобу, виїжджаючи на свою смугу руху проїзної частини дороги вул. Головної, застосувавши невідповідні дорожній обстановці прийоми керування здійснив наїзд на пішохода, який ще не завершив перехід проїзної частини дороги.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішоходу ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , спричинено тілесні ушкодження у вигляді травматичної ампутації лівого стегна на рівні нижньої третини та травматичної ампутації правої гомілки на рівні верхньої третини, які згідно висновку експерта Чернівецького обласного бюро СМЕ №620 мд від 05.09.2024 року відносять до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя.

Відповідно до висновку експерта Чернівецького НДЕКЦ МВС України №СЕ/19-126-24/9925-ІТ від 18.09.2024 року, в даній дорожньо-транспортній обстановці в діях ОСОБА_6 вбачається невідповідність вимогам положень п.п.10.1, 18.1 Правил дорожнього руху, що з технічної точки зору перебувають у причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди.

Згідно ст.ст.1,2 абз.3 ст.41 Закону України «Про дорожній рух» цей закон регулює суспільні відносини у сфері дорожнього руху та його безпеки, визначає права, обов`язки і відповідальність суб`єктів учасників дорожнього руху, міністерств, інших центральних органів виконавчої влади, об`єднань, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності та господарювання. Законодавство про дорожній рух складається з цього Закону та актів законодавства України, що видаються відповідно до нього.

Перед початком руху, зміни руху за напрямком, розташування транспортних засобів і пішоходів, осіб, які рухаються в кріслах колісних, вибору швидкості руху та дистанції, обгону та стоянки, проїзду перехресть, пішохідних переходів і залізничних переїздів, зупинок транспортних засобів загального користування, користування зовнішніми світловими приладами, правила пересування пішоходів, осіб, які рухаються в кріслах колісних, проїзд велосипедистів, а також питання організації руху та його безпеки регулюються Правилами дорожнього руху, що затверджуються КМУ.

Відповідно до п.п.1.1, 1.3, 1.5, 1.9, 2.3, 10.1, 18, 1 ПДР України, ці правила відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.

Учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно виконувати вимоги ПДР, а також бути взаємно ввічливими.

Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.

Особи, якій порушують ПДР, несуть відповідальність згідно із законодавством.

Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі: не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.

Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху.

Водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода або небезпека.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_6 маючи об`єктивну можливість попередньо ознайомитися із вимогами законодавства щодо правил безпеки дорожнього руху, не врахувавши в повній мірі дорожню обстановку з тим, щоб мати змогу безпечно керувати транспортним засобом та контролювати його рух, допустив наїзд на пішохода на проїзній частині дороги в безпосередній близькості до нерегульованого пішохідного переходу, що перебуває у причинному зв`язку із порушенням ним зазначених вимог ПДР, в результаті чого пішоходу ОСОБА_9 спричинено тяжкі тілесні ушкодження. Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення визнав. Пояснив суду, що дійсно 25.06.2024 року приблизно о 06 ранку керував вантажним автомобілем марки «DAF 55.250» з р.н. НОМЕР_1 , їхав до м.Хмельницький. Він виїхав на вул.Головну м.Чернівці, світлофори ще не працювали. Обвинувачений повертав ліворуч на виїзд з міста. Потерпіла стояла приблизно за 4 метри до пішохідного переходу. Він повернув ліворуч, при цьому не розраховував, що потерпіла піде по дорозі до пішохідного переходу. Під час виконання маневру подивився у дзеркало, оскільки хотів перестроїтись у лівий ряд. Потерпілу не побачив, вона переходила дорогу до Кварцу. Після події ДТП він викликав швидку медичну допомогу та відшкодував витрати на лікування у сумі 800 доларів США, купив їй інвалідний візок, вартістю 13000 гривень. Просив не позбавляти його права керування транспортним засобом

Представник потерпілої особи ОСОБА_4 пояснив суду, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпіла втратила обидві ноги. На даний час вона перебуває у спеціальному пансіонаті. Цивільний позов підтримав.

Вказував на те, що кримінальним правопорушенням ОСОБА_9 , внаслідок протиправних дій обвинуваченого, які полягають у порушенні Правил експлуатації транспортного засобу, була заподіяна матеріальна та моральна шкода.

Так, після дорожньо-транспортної пригоди, у період часу з 25.06.2024 року по 06.11.2024 року потерпіла ОСОБА_10 перебувала на лікуванні в «Чернівецькій лікарні швидкої медичної допомоги». Згідно виписки №10407 із медичної картки стаціонарного хворого, ОСОБА_10 25.06.2024 року о 06:50 поступила у відділення анестезіології з ліжками інтенсивної терапії. 01.07.2024 року по 20.08.2024 року була переведена до травматологічного відділення для дорослих. З виписки №13667 вбачається, що ОСОБА_10 20.08.2024 року поступила в опікове відділення та 07.10.2024 року була виписана. Відповідно до виписки №16383 ОСОБА_10 в період часу 08.10.2024 року по 06.11.2024 року перебувала на лікуванні в опіковому відділенні в Чернівецькій лікарні швидкої медичної допомоги. Всього потерпіла перебувала на лікуванні 135 днів.

Зазначив, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_9 повністю втратила працездатність, заподіяні їй тілесні ушкодження відносяться до тяжких.

При цьому, станом на 25.06.2024 року ОСОБА_6 перебував у трудових відносинах із ФОП ОСОБА_8 на посаді водія автотранспортних засобів з 20.04.2023 року. Транспортний засіб марки «DAF 55.250» з р.н. НОМЕР_1 було застраховано в ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Просив стягнути з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» у рахунок шкоди, пов`язаної з лікуванням ОСОБА_9 , грошові кошти у сумі 32000 гривень, а за шкоду, пов`язану зі стійкою втратою працездатністю - грошові кошти у сумі 288000 гривень, а всього 320000 гривень.

Також просив стягнути з ФОП ОСОБА_8 у рахунок відшкодування шкоди, завданої ОСОБА_9 каліцтвом, іншим ушкодження здоров`я грошові кошти у сумі 8000 гривень щомісячно пожиттєво, а також завдану моральну шкоду у розмірі 500000 гривень.

Представник цивільного відповідача ОСОБА_8 позовні вимоги визнав частково, а саме в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 100000 гривень. В іншій частині позовних вимог просив відмовити.

Вина обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення підтверджується наступними письмовими доказами, дослідженими та проаналізованими судом, а саме:

-Витягом з ЄРДР № 0002555 від 25.06.2024 року, з якого вбачається, що водій ОСОБА_6 , керуючи вантажним автомобілем марки «DAF 55.250» р.н. НОМЕР_1 приблизно о 06 год. 10 хв., допустив наїзд у межах регульованого пішохідного переходу на ОСОБА_9 (а.п.1-3 Том 1);

-Протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 25.06.2024 року, у ході проведення якого було оглянуто та встановлено місце настання дорожньо-транспортної пригоди: регульоване перехрестя, горизонтальна ділянка дороги з ухилом на підйом; покриття на момент ДТП: асфальтобетонне, сухе, чисте, шириною 15, 2м., призначене для руху у двох напрямках. Наявна дорожня розмітка, бордюрний камінь. Наявні сліди на підкрильнику заднього лівого колеса. Наявні сліди біологічного походження в лівому підкрильнику ззаду (а.п.10-18 Том 1);

-Схемою дорожньо-транспортної пригоди, на якій зображено місце ДТП, розташування транспортного засобу, пішохідного переходу, сліди біологічного походження, дорожні знаки та фототаблиця до неї (а.п.19-40 Том 1);

-Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 , відповідно до якого власником вантажного бортового транспортного засобу марки «DAF 55.250» р.н. НОМЕР_1 , 2009 року випуску є ОСОБА_8 (а.п.43 Том 1);

-Товарно-транспортною накладною №Р1038 від 25.06.2024 року, згідно якої автомобільний перевізник ФОП ОСОБА_8 доручив водію ОСОБА_6 перевезти вантаж, вартістю 606628 гривень до м.Вінниці (а.п.44 Том 1);

-Висновком експерта №СЕ-19/126-24/7482-ІТ від 11.07.2024 року, відповідно до якого робоча гальмова система, рульове керування, ходова частина, зовнішні світлові прилади автомобіля марки «DAF 55.250» р.н. НОМЕР_1 на момент огляду знаходяться у працездатному стані. Несправностей, які б могли спричинити ДТП не виявлено (а.п.62 69 Том 1);

-Висновком експерта №СЕ-19/126-24/7486-АВ від 12.07.2024 року, відповідно до якого ринкова вартість вантажного автомобіля марки «DAF 55.250» р.н. НОМЕР_1 , 2009 року випуску на 25.06.2024 року становила 636248 грн. 54 коп. (а.п.75 87);

-Висновком експерта №СЕ 19/126-24/7517-ІТ від 18.07.2024 року, згідно якого пошкодження від наїзду на пішохода, наявні в передній лівій частині автомобіля марки «DAF 55.250» р.н. НОМЕР_1 , 2009 року випуску. Беручи до уваги слідову інформацію, зафіксовану в місці ДТП при огляді місця події 25.06.2025 року, локалізацію пошкоджень на автомобілі, наїзд на пішохода відносно параметрів проїзної частини мав би відбутися в межах проїзної частини дороги по напрямку руху до с.Чагор (а.п.95-99 Том 1);

-Висновком експерта №СЕ19/126-24/7633-ІТ від 22.07.2024 року, відповідно до якого пошкодження від наїзду на пішохода, наявні в передній лівій частині автомобіля марки «DAF 55.250» р.н. НОМЕР_1 . При здійсненні наїзду на пішохода ОСОБА_9 автомобіль першочергово мав би контактувати елементами зовнішнього лівого забірника зовнішнього повітря, лівими здвоєними ліхтарями протитуманного світла та денного світла, конструктивно розташовані на підсилювачі переднього бампера, передньої лівої частини кабіни автомобіля марки «DAF 55.250» р.н. НОМЕР_1 . Беручи до уваги слідову інформацію, зафіксовану в місці ДТП при огляді на місці події від 25.06.2024 року, локалізацію пошкоджень на автомобілі, наїзд на пішохода відносно параметрів проїзної частини мав би відбутися в межах проїзної частини дороги по напрямку руху до с.Чагор, однак, вказати конкретніше експертним шляхом немає можливості, через недостатню кількість ознак місця наїзду (а.п.102 106 Том 1);

-Висновком експерта №135-МК від 02.08.2024 року, відповідно до якого при проведенні дійсної експертизи одягу потерпілої ОСОБА_9 не виявлено пошкоджень, які б свідчили про перекочування колеса через тіло (а.п.111-115 Том 1);

-Висновком експерта №118-МК від 28.06.2024 року, відповідно до якого при експертизі біологічних об`єктів, а саме ампутованих під час проведення операції фрагментів нижніх кінцівок потерпілої ОСОБА_10 , спостерігається наявність масивних крововилів, які локалізуються переважно в ділянках наявних зламів кісток. Виявлено повний внутрішньо-суглобовий злам нижнього епіфізу лівої великогомілкової кістки, а також виявлено багато скалкові злами, як проксимального, так і дистального епіфізів лівої малогомілкової кістки, з утворенням великої кількості дрібних скалок, з розчавленими та зруйнованими краями, які виникли від розклинюючої дії верхньої суглобової поверхні лівої таранної кістки. Виявлено повний внутрішньо-суглобовий злам нижнього епіфізу правої великогомілкової кістки, а також виявлено багатоскалкові злами як проксимального, так і дистального епіфізів правої малогомілкової кістки, з утворенням великої кількості дрібних скалок, з розчавленими та зруйнованими краями, які виникли від розклинюючої дії верхньої суглобової поверхні правої таранної кістки.

-Виявлено повні поперечні злами тіл плеснових кісток правої ступні на відстані 2-ї 1,5 см., 3-ї 1,5 см., 4-ї 1,3 см., 5-ї -1,5 см. від краю голівок. Вищеописані злами виникли внаслідок дії твердих тупих предметів в місці прикладання травмуючої дії, цілком ймовірно внаслідок перекочування колеса транспортного засобу через праву ступню потерпілої. (а.п.126 134 Том 1);

-Висновком експерта №117-МК від 26.07.2024 року, відповідно до якого беручи до уваги дані взуття потерпілої ОСОБА_9 , де виявлені пошкодження у вигляді слідів тертя-ковзання, можливе припущення, що потерпіла в момент зіткнення з транспортним засобом, який рухався, перебувала у вертикальному положенні, вірогідніше за все передньою поверхнею тіла була обернена до останнього (а.п.138 141 Том 1);

-Висновком експерта № 620 мд від 05.09.2024 року, згідно якого ОСОБА_9 знаходилась на стаціонарному лікуванні в ОКНП «Чернівецька лікарня швидкої медичної допомоги» у травматологічному відділенні з 25.06.2024 року по 20.08.2024 року з діагнозом: травматична ампутація обох нижніх кінцівок. Згідно наданої медичної документації у ОСОБА_10 виявлено наступні тілесні ушкодження: травматична ампутація лівого стегна на рівні нижньої третини та травматична правої гомілки на рівні верхньої третини. Вищевказані тілесні ушкодження виникли в результаті дії твердих тупих предметів, можливо внаслідок ДТП, по строку та обставинах можуть відповідати вказаному в постанові і відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя (а.п.146 148 Том 1);

-Протоколом проведення слідчого експерименту від 31.08.2024 року за участю ОСОБА_6 , у ході проведення якого останній детально відтворив обставини настання ДТП, що відбулася 25.06.2024 року на перехресті вулиць Головна Південно-Кільцева м.Чернівці (а.п.216-235 Том 1);

-Висновком експерта №Се -19/126-24/9925-ІТ від 18.09.2024 року, відповідно до якого у даній дорожньо-транспортній ситуації водію автомобіля марки «DAF 55.250» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_6 необхідно було керуватися вимогами пунктів 10.1 та 18.1 ПДР України. У даній дорожньо-транспортній ситуації в діях водія автомобіля марки «DAF 55.250» р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_6 вбачається невідповідність вимог пунктів 10.1, 18.1 ПДР, що з технічної точки зору, перебуває у причинному зв`язку з настанням ДТП (а.п.244-247 Том 1);

-Висновком експерта №084 від 09.12.2024 року, згідно якого комісія експертів прийшла до висновку щодо повної втрати ОСОБА_9 загальної працездатності. Виявлені у ОСОБА_9 тілесні ушкодження при їх кваліфікації за критерієм «стійка втрата загальної працездатності більш ніж на 1/3 (33%) також відносяться до тяжких тілесних ушкоджень (а.п.262-272 Том 1).

Таким чином, аналізуючи всі докази в їх сукупності, суд вважає, що орган досудового розслідування правильно кваліфікував дії обвинуваченого ОСОБА_6 за ч.2 ст. 286 КК України, оскільки в судовому засіданні з достовірністю встановлено, що він, керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 виду та міри покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до тяжких злочинів, а також відомості про особу обвинуваченого, зокрема те, що він раніше не судимий, по місцю проживання характеризується позитивно, має на утриманні одну неповнолітню дитину.

Суд також враховує, що ОСОБА_6 у вчиненому щиро розкаявся, частково добровільно відшкодував завдану шкоду.

Наведені обставини суд, на підставі ст.66 КК України, визнає такими, що пом`якшують покарання обвинуваченого.

Однак, при цьому суд враховує, що зі слів обвинуваченого він відшкодував витрати на лікування потерпілої у загальній сумі 800 доларів США та придбав інвалідний візок, вартістю 13000 гривень, що у порівнянні із характером та тяжкістю заподіяних потерпілій ОСОБА_9 тілесних ушкоджень, які є незворотніми, безумовно є незначним та неповним розміром відшкодування завданої шкоди. З огляду на зазначене та враховуючи те, що потерпіла ще до настання дорожньо-транспортної пригоди мала статус інваліда ІІ групи з дитинства (а.п.153), зверталась за спеціалізованою психіатричною медичною допомогою в ЧОПЛ з діагнозом: Помірна розумова відсталість, астенічний дефект (а.п.166), є соціально-незахищеною особою, у якої відсутні родичі, які б за нею доглядали, суд критично оцінює подану представником потерпілої особи заяву від 24.04.2025 року щодо повного відшкодування завданої шкоди.

Повне відшкодування завданих збитків або усунення заподіяної шкоди полягає в добровільному задоволенні винним або іншими особами, зокрема близькими родичами, обґрунтованих претензій потерпілої особи щодо відшкодування заподіяної злочином матеріальної та моральної шкоди, загладжуванні її в інший спосіб, чого у даній справі судом не встановлено, оскільки на час розгляду провадження судом цивільний позов потерпілої не вирішено. Будь-яких доказів надання постійної тривалої допомоги (догляду) потерпілій обвинуваченим суду надано не було.

Обставини, які б обтяжували покарання обвинуваченого ОСОБА_6 судом не встановлені.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання за вчинене кримінальне правопорушення, суд враховує наступне.

Відповідно до вимог статей 50, 65 Кримінального кодексу України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності й індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу винного, обставини, що впливають на покарання, ставлення винної особи до своїх дій, інші обставини справи, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру й тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та наділяють суд правом вибору щодо розміру призначеного покарання, завданням якого є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки вищезазначених обставин, що впливають на покарання, а її реалізація становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість виправлення засудженого.

Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини, який у своїх рішеннях (справа «Довженко проти України») зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права. Це забезпечується, зокрема, відповідним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі суду тощо.

Виходячи з принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу.

У даному випадку, враховуючи ступінь тяжкості та конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення, обставини, що пом`якшують та відсутність обставин, що обтяжують покарання, особу винного, керуючись принципом справедливості та індивідуалізації призначення покарання, суд вважає необхідним та достатнім для виправлення обвинувачуваного і попередження вчинення ним нових правопорушень, призначенити йому основне покарання у виді позбавлення волі у межах санкції, встановленої ч. 2 ст. 286 КК України.

При цьому, суд вважає, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 можливе без ізоляції його від суспільства, застосувавши відносно нього ст.ст. 75, 76 КК України та звільнивши від призначеного покарання з випробуванням.

Окрім того, суд враховує, що санкцією частини 2 статті 286 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі від трьох до восьми років з альтернативним додатковим покаранням у виді позбавлення права керування транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Виходячи з положень ст. 77 КК України у разі звільнення від відбування покарання з випробуванням можуть бути призначені додаткові покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286, ст. 287 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Питання про доцільність призначення факультативного додаткового покарання вирішується за розсудом суду з врахуванням обставин конкретної справи і з обов`язковим мотивуванням прийнятого рішення.

Суд звертає увагу на те, що в обвинуваченого ОСОБА_6 є дев`ять дітей, троє з яких віком до 23 років, одна дитина неповнолітня. Обвинувачений працює водієм у ФОП « ОСОБА_11 », це його єдине джерело доходу. У межах даного кримінального провадження потерпілою оособою заявлено цивільний позов до ФОП ОСОБА_8 , який на підставі ст.1191 ЦК України, 132 КЗпП України. Відтак позбавлення його права керувати транспортними засобами не буде справедливим та необхідним покаранням у такому випадку.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2ст. 286 КК України, зважаючи на обставини та характер вчиненого кримінального правопорушення та на особу обвинуваченого, який раніше не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, багатодітний батько, усвідомив неправомірність своїх дій, щиро розкаюється, частково відшкодував завдані збитки, а також враховуючи позицію потерпілої особи, суд приходить до висновку про можливість не призначати обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Дане покарання, виходячи з принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчиненню ним нових кримінальних правопорушень. Крім того, призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого і є дотриманням судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та не суперечить практиці Європейського Суду з прав людини та нормам кримінального законодавства України.

Таку міру суд вважає достатньою не тільки для покарання ОСОБА_6 за вчинене протиправне діяння, а й для його виправлення.

Долю речових доказів по справі суд вирішує у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

При вирішенні цивільного позову пред`явленого представником потерпілої особи суд виходить із наступного.

Згідно з ч. 2 ст. 127 Кримінального процесуального кодексу України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 1 ст. 128 Кримінального процесуального кодексу України особа, якій кримінальним правопорушенням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до обвинуваченого.

Під шкодою у кримінальному провадженні розуміються втрати, яких зазнала потерпіла сторона, зокрема, у результаті викрадення, знищення або пошкодження майна.

Відповідно до положень ч. 1 ст.129 КПК України суд, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

При цьому майнова шкода - це наслідки кримінального правопорушення, що мають вартісну форму та полягають у безпосередньому зменшенні матеріального блага особи, у позбавленні її можливості одержати заплановані доходи, а також у понесенні особою будь-яких додаткових майнових витрат (на відновлення знищеного чи пошкодженого майна, тощо).

Якщо злочин передбачає заподіяння потерпілому шкоди (майнової, моральної чи фізичної), це є підставою виникнення, поряд з кримінальною, також і цивільно-правової відповідальності.

Шкода, яка підлягає стягненню в кримінальному провадженні має випливати з пред`явленого обвинувачення.

Однак, заслуговує на увагу також те, що за змістом п. 3 ч. 1 ст. 91 Кримінального процесуального кодексу України вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Як було встановлено судом, представник потерпілої особи ОСОБА_4 звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» витрат на лікування ОСОБА_10 у сумі 32000 гривень, а також 288000 гривень за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності ОСОБА_10 .

Також просив стягнути з ФОП ОСОБА_8 на користь потерпілої шкоду, завдану ОСОБА_10 каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, у розмірі 8000 гривень щомісячно по життєво та завдану моральну шкоду у розмірі 500000 гривень.

Статтею 62 КПК передбачено, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом. Права та обов`язки цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що внаслідок ДТП пішоходу ОСОБА_10 спричинено тілесні ушкодження у вигляді травматичної ампутації лівого стегна на рівні нижньої третини та травматичної ампутації правої гомілки на рівні верхньої третини, які згідно висновку експерта Чернівецького обласного бюро судово-медичної експертизи №620 мд від 05.09.2024 року, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя.

Після вказаної вище дорожньо-транспортної пригоди в період часу з 25.06.2024 року по 06.11.2024 року потерпіла ОСОБА_10 перебувала на лікуванні в «Чернівецькій лікарні швидкої медичної допомоги м. Чернівці», що підтверджується відповідними виписками.

Згідно з виписки N? 10407 із медичної карти стаціонарного хворого «Чернівецької лікарні швидкої медичної допомоги м. Чернівці» інтенсивної терапії, ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : - 25.06.2024 року о 06: 50 поступила у відділення анестезіології з ліжками; - 01.07.2024 року переведена в травматологічне відділення для дорослих; - 20.08.2024 року виписана з травматологічного відділення для дорослих.

Із виписки N? 13667 із медичної карти стаціонарного хворого «Чернівецької лікарні швидкої медичної допомоги» м. Чернівці вбачається, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 :- 20.08.2024 року поступила в опікове відділення; -07.10.2024 року виписана з опікового відділення.

Із виписки N? 16383 із медичної карти стаціонарного хворого «Чернівецької лікарні швидкої медичної допомоги» м. Чернівці встановлено, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : 08.10.2024 року поступила в опікове відділення; 06.11.2024 року виписана з опікового відділення.

Всього ОСОБА_9 перебувала на лікуванні в «Чернівецькій лікарні швидкої медичної допомоги м. Чернівці» 135 днів.

Крім того, згідно з пунктом 4 підсумку висновку комісійної судово-медичної експертизи, проведеної під час досудового розслідування Чернівецьким обласним бюро судово-медичної експертизи N? 084, розпочатої 18.11.2024 року та закінченої 09.12.2024 року, на предмет встановлення відсотку втрати ОСОБА_9 загальної працездатності, зазначено, що комісія експертів прийшла до висновку щодо повної втрати ОСОБА_9 , загальної працездатності ( 65% - одна нога та 60% - інша нога). Виявлені у ОСОБА_9 , тілесні ушкодження при їх класифікації за критерієм стійка втрата загальної працездатності більш ніж на 1/3 (33%) також відносяться до тяжких тілесних ушкоджень.

Відповідно до досліджених судом матеріалів кримінального провадження, зокрема: товарно-транспортної накладної та довідки фізичної особи-підприємця № НОМЕР_3 від 25.06.2024 року, автомобільний перевізник ФОП ОСОБА_8 доручив водію ОСОБА_6 перевезти вантаж, вартістю 606628 гривень до м.Вінниці. ОСОБА_6 працює за основним місцем роботи у ФОП ОСОБА_8 на посаді водія автотранспортних засобів з 20 квітня 2023 року на підставі наказу N? 2 -К від 19.04.2023 року по даний час (а.п. 37 Том 2).

Тобто, станом на 25.06.2024 року, день скоєння ДТП, обвинувачений перебував у трудових відносинах із ФОП ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якому на праві приватної власності належить вантажний автомобіль марки DAF 55.250, вантажопідйомністю понад 2 т., державний номер НОМЕР_4 , VIN-код НОМЕР_5 .

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу на момент настання ДТП була застрахована в ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

У потерпілої ОСОБА_9 немає документів, що підтверджують розмір її витрат на лікування, тому ці витрати необхідно обраховувати з розміру 1/30 мінімальної заробітної плати у місячному розмірі та становить 32000 гривень (8000 гривень за 120 днів лікування).

Також, потерпілою не надано страховику документи, що підтверджують розмір шкоди, пов`язаної із її стійкою втратою працездатністю, а тому розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності ОСОБА_9 , становить 288000 гривень, загальна сума за шкоду, заподіяну її життю та здоров`ю становить 320000 гривень, яку просить стягнути з ПРАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Окрім того, посилався на те, що ОСОБА_9 є інвалідом другої групи з дитинства, на момент настання ДТП не працювала, а тому розмір відшкодування їй шкоди, спричиненої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я визначається, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, яка становить 8000 гривень.

Винними протиправними діями ОСОБА_6 було завдано ОСОБА_9 моральної шкоди, яка полягає у тому, що внаслідок ДТП було заподіяно шкоду її життю та здоров`ю, оскільки остання зазнала травматичної ампутації обох нижніх кінцівок. У неї виникли істотні вимушені зміни у звичайному житті, порушились нормальні життєві зв`язки та стосунки з людьми. Душевні та психічні страждання викликають у неї нервові зриви.

Представник потерпілої особи просив цивільний позов задовольнити.

Представником відповідача ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було подано до суду відзив на позовну заяву. У відзиві представник вказував на те, що у позивачки відсутні документи, що підтверджують розмір витрат на її лікування, а тому враховуючи те, що остання перебувала на лікуванні більше 120 днів, що підтверджено закладом охорони здоров`я, а тому розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням становить 32000 гривень.

Також зазначив, що позивачем не було надано документів про встановлення їй І групи інвалідності у зв`язку з стійкою втратою працездатності внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди, а тому підстави для здійснення страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із встановленням І групи інвалідності у розмірі 288000 гривень відсутні.

Представником цивільного відповідача ФОП ОСОБА_8 також було подано відзив на позовну заяву. У відзиві представник часткового погодився із заявленими позовними вимогами, а саме: в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 100000 гривень, в іншій частині позовних вимог просив відмовити.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються відповідними нормами ЦК України.

Так, положеннями частини 1 статті 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

У статті 1166 ЦК України визначені загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду. Так, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Положеннями ч.1 ст.1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповіднодо закону.

Згідно зі ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечнихта інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює,та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Як убачається з матеріалів провадження, на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 працював водієм у первізника ФОП ОСОБА_8 , що підтверджується товарно-транспортною накладною та довідкою фізичної особи-підприємця № НОМЕР_3 від 25.06.2024 року, наказом N? 2 -К від 19.04.2023 року по даний час (а.п. 37 Том 2).

Вантажний автомобіль марки DAF 55.250, вантажопідйомністю понад 2 т., державний номер НОМЕР_4 , VIN-код НОМЕР_5 на момент настання дорожньо-транспортної пригоди та на даний час належить на праві власності ФОП ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу на момент настання ДТП була застрахована в ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп».

Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-221619356 від 24.06.2024 року, застраховано цивільно-правову відповідальність власника транспортного засобу марки DAF 55.250, вантажопідйомністю понад 2 т., державний номер НОМЕР_4 , VIN-код НОМЕР_5 . Страхова сума на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 320000 гривень, за шкоду заподіяну майну 160000 гривень.

У частині 1 ст. 1172 ЦК зазначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Аналіз статей 1187 та 1172 ЦК, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц (провадження № 14-497цс18), дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки роботодавець.

Отже, шкода (у тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної події з вини водія, який виконував трудові обов`язки та керував автомобілем, що належить роботодавцю, на відповідній правовій підставі відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Згідно зі ст. 1194 ЦК особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Суд звертає увагу на те, що в матеріалах провадження відсутні дані, які свідчать про виплату ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжна Вієнна Іншуранс груп» будь-якого страхового відшкодування потерпілій особі.

Правовідносини в сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів врегульовані Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі Закон), що спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Статтею 979 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Згідно п.1.7 ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», забезпечений транспортний засіб - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Відповідно до приписів статей 22, 29 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

При цьому необхідно мати на увазі, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої (тобто не більше) страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (п. 1 ст. 9 Закону №1961-ІV).

Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування (п. 4 ст. 9 зазначеного Закону). Порядок та розмір страхової виплати визначається відповідно до статей 23-25 Закону.

Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я ( п.23.1 ст.23 Закону).

У зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.

Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів (ст.24 Закону).

У потерпілої ОСОБА_10 відсутні документи, що підтверджують розмір витрат на її лікування, а тому враховуючи те, що остання перебувала на лікуванні більше 120 днів, що підтверджено закладом охорони здоров`я, а тому розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням становить 32000 гривень та підлягає стягненню з відповідача ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжна Вієнна Іншуранс груп».

Щодо позовних вимог про стягнення з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжна Вієнна Іншуранс груп» страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності ОСОБА_9 у розмірі 288000 гривень суд зазначає наступне.

Так, шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, становить: у разі встановлення I групи інвалідності - 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на дату настання страхового випадку.

Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір шкоди, пов`язаної із стійкою втратою працездатності потерпілим, або цей розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 26.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування в розмірі, визначеному у пункті 26.2 цієї статті (ст.26 Закону).

Таким чином, підставою для визначення розміру шкоди, згідно із ст.26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», є ступінь втрати працездатності потерпілим.

За своїм характером втрата працездатності може бути стійкою або тимчасовою. У свою чергу, стійка втрата працездатності може бути повною чи частковою. До стійкої втрати працездатності відноситься інвалідність.

Інвалідність повнолітній особі встановлюється за результатами оцінювання повсякденного функціонування особи, проведеного експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України (ч. 1 ст. 3 Закону № 875-XII).

Постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 № 1338 «Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи» (далі - Постанова № 1338) визначено, що до введення в дію Закону України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо впровадження оцінювання повсякденного функціонування особи: з 1 січня 2025 року експертиза щодо встановлення інвалідності відповідно до законодавства для повнолітніх осіб проводиться експертними командами з оцінювання повсякденного функціонування особи, сформованими відповідно до Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою (далі - експертні команди), до складу яких можуть входити лікарі, які мають право проводити оцінювання повсякденного функціонування особи відповідно доПорядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою, а також Центром оцінювання функціонального стану осіб відповідно до Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою; проведення оцінювання повсякденного функціонування особи організовується в кластерних та надкластерних закладах охорони здоров`я відповідно до Положення про експертну команду з оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого цією постановою.

За потреби та/або в разі відсутності затвердженої спроможної мережі закладів охорони здоров`я на території регіону оцінювання повсякденного функціонування особи проводиться також у визначених Міністерством охорони здоров`я закладах охорони здоров`я державної форми власності та визначених розпорядженням начальника (голови) обласної, Київської міської державної адміністрації (військової адміністрації) за погодженням з Міністерством охорони здоров`я закладах охорони здоров`я комунальної форми власності; оцінювання повсякденного функціонування особи проводиться з використанням електронної системи щодо оцінювання повсякденного функціонування особи після початку її функціонування (п. 2 Постанови № 1338).

Міністерством охорони здоров`я України, відповідно до пункту 3 постанови №1338, на власному офіційному вебсайті (https://moz.gov.ua/uk/it-sistema-ekopfo) повідомлено, що датою початку функціонування електронної системи щодо оцінювання повсякденного функціонування особи та її складової - Реєстру осіб, направлених на проведення оцінювання повсякденного функціонування, є 01 січня 2025 року.

Основні організаційні засади формування та функціонування експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи визначає Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи, затверджене Постановою Кабінету Міністрів України від 15.11.2024 № 1338 «Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи» (далі - Положення про експертні команди, в редакції на дату виникнення спірних правовідносин).

Відповідно до критеріїв встановлення інвалідності, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1338 від 15.11.2024 (далі Постанова № 1338), зокрема, передбачено, що підставою для визнання особи особою з інвалідністю є одночасна наявність таких обов`язкових умов: стійкі порушення функцій організму - хвороба триває не менше 12 місяців, або очікується, що вона триватиме щонайменше 12 місяців або призведе до смерті особи, а також існують мінімальні шанси на значне покращення стану навіть за умов застосування найкращого доступного лікування; обмеження життєдіяльності - особа має помірний (1 ступінь), виражений (2 ступінь) або значний (3 ступінь) ступінь обмеження здатності до самообслуговування, пересування, орієнтації, контролю своєї поведінки, спілкування, навчання, виконання трудової діяльності; необхідність вжиття заходів соціального захисту - особа має потребу в підтримці в повсякденному житті, а саме: отриманні послуг з реабілітації, паліативної допомоги, забезпеченні технічними та іншими засобами реабілітації, забезпеченні лікарськими засобами для використання в амбулаторних умовах та/або медичними виробами для використання в амбулаторних та побутових умовах.

Для осіб, що мають захворювання та стани, визначені в додатку, встановлюється інвалідність на підставі медичних записів, що підтверджують відповідне захворювання та стан.

Особі, що визнається особою з інвалідністю, залежно від ступеня розладу функцій органів і систем організму та обмеження її життєдіяльності встановлюється одна з таких груп інвалідності: перша (I), яка поділяється на підгрупи А і Б залежно від ступеня втрати здоров`я особами з інвалідністю та обсягу потреби в постійному сторонньому догляді, допомозі або нагляді; друга (II); третя (III) (п.8-10 Критеріїв).

Перша група інвалідності встановлюється, якщо особа має значний ступінь (3 ступінь) обмеження одного або кількох критеріїв життєдіяльності людини, що зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами. До I групи належать особи з найважчим станом здоров`я, які повністю не здатні до самообслуговування, потребують постійного стороннього нагляду, догляду або допомоги, повністю залежні від інших осіб у виконанні життєво важливих соціально-побутових функцій або які частково здатні до виконання окремих елементів самообслуговування. До підгрупи А I групи інвалідності належать особи з виключно високим ступенем втрати здоров`я, який спричиняє до виникнення потреби у постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі інших осіб і фактичну нездатність до самообслуговування. Критеріями встановлення підгрупи А I групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та повну залежність від інших осіб (необхідність постійного стороннього нагляду, догляду або допомоги). До підгрупи Б I групи інвалідності належать особи з високим ступенем втрати здоров`я, який спричиняє значну залежність від інших осіб у виконанні життєво важливих соціально-побутових функцій і часткову нездатність до виконання окремих елементів самообслуговування. Критеріями встановлення підгрупи Б I групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє втрату можливості самостійного задоволення з допомогою технічних засобів і за умови відповідного облаштування житла більшості життєво необхідних фізіологічних та побутових потреб (п.13 Критеріїв).

Датою встановлення інвалідності вважається дата надходження до експертної команди направлення на проведення оцінювання (п. 40 Порядку проведення оцінювання).

Суд наголошує, що вирішення питань щодо визначення міри втрати здоров`я та ступеня обмеження життєдіяльності особи є дискреційним повноваженням відповідних експертних команд та вимагає наявності медичної освіти та спеціальних знань, суд, відповідно до положень КПК України, ЦПК України, не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесено до компетенції цього органу.

З огляду на наведене, суд, відповідно до норм чинного законодавства, не повноважний щодо визначення категорії інвалідності потерпілої особи.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Статтею 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

На підставі викладеного, суд вважає, що заявлена позовна вимога про стягнення з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжна Вієнна Іншуранс груп» страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із стійкою втратою працездатності ОСОБА_9 , у розмірі 288000 гривень задоволенню не підлягає у зв`язку з не встановленням на даний час потерпілій особі групи інвалідності внаслідок отриманих ушкоджень у результаті настання дорожньо-транспортної пригоди та не доведенням іншого розміру шкоди на підставі ч.1 ст.26 Закону.

Також, представник потерпілої особи звернувся до суду з позовною вимогою про стягнення з ФОП ОСОБА_8 на користь потерпілої шкоди, завданої ОСОБА_9 каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, у розмірі 8000 гривень щомісячно пожиттєво.

Статтею 3 Конституції України життя і здоров`я людини визначаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, - цивільно-правовий інститут, який покликаний захистити майнові та немайнові права, порушені заподіянням фізичній особі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я та втратою нею працездатності.

Відповідно до частини першої статті 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно ч.2 ст.1195 ЦК України, у разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

Шкода, завдана фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, відшкодовується без урахування пенсії, призначеної у зв`язку з втратою здоров`я, або пенсії, яку вона одержувала до цього, а також інших доходів (частина третя).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 жовтня 2022 року у справі №906/1318/19 (295/16026/18), провадження № 12-68гс21, вирішувалось питання про відшкодування на користь позивача заробітку, втраченого внаслідок каліцтва, з урахуванням втрати ступеня професійної працездатності, з особи, яка завдала таку шкоду джерелом підвищеної небезпеки.

Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що законодавство виокремлює різні правові режими відшкодування шкоди, завданої життю або здоров`ю фізичної особи (пункт 50).

Статтями 1195-1208 ЦК України закріплено конструкцію спеціального делікту. В порядку, визначеному цими нормами, здійснюється відшкодування шкоди, завданої життю або здоров`ю фізичної особи, у всіх випадках, крім визначених спеціальними законами. У цій ситуації відшкодування шкоди покладається безпосередньо на її заподіювача за правилами деліктної відповідальності (пункт 51).

Отже, у цій справі відшкодування завданої шкоди повинно відбуватись в порядку, визначеному статтями 1195-1208 ЦК України.

Таким чином, аналізуючи наведені вище норми законодавства, підставою для виникнення у потерпілого права на відшкодування втраченого заробітку (доходу) обов`язковою умовою є факт втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності.

Із дослідженого судом висновку експерта №084 від 09.12.2024 року (а.с.262 Том 1) судом встановлено, що комісія експертів прийшла до висновку, що внаслідок настання дорожньо-транспортної пригоди 25.06.2024 року ОСОБА_9 повністю втратила загальну працездатність.

Однак, при цьому суд враховує, що до настання дорожньо-траснопртної пригоди потерпіла вже мала статус інваліда з дитинства другої групи, тобто не була наділена повною працездатністю.

Отже, наявні підстави для відшкодування шкоди, завданої позивачу каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Потерпілій ОСОБА_10 внаслідок ДТП заподіяні тяжкі тілесні ушкодження, що призвело до повної втрати нею працездатності. Зазначене свідчить, що заподіяні позивачу тілесні ушкодження мали стійкий невідновний характер.

Положення частини першої статті 1195 ЦК України пов`язують обов`язок здійснити відповідне відшкодування саме із фактом втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, не встановлюючи при цьому часових меж стосовно початку обрахування такого відшкодування.

Таким чином, момент, із яким пов`язується виникнення у позивача права на відповідне відшкодування - це момент заподіяння шкоди. Оскільки між заподіянням шкоди та ДТП встановлено прямий причинно-наслідковий зв`язок, то момент ДТП є одночасно і моментом набуття позивачем права на відшкодування шкоди.

Згідно ст.1202 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед.

Частиною першою статті 1204 ЦК України передбачено, що особа, на яку покладено обов`язок відшкодувати шкоду, завдану каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я потерпілого, має право вимагати зменшення розміру відшкодування шкоди, якщо працездатність потерпілого зросла порівняно з тією, яка була в нього на момент вирішення питання про відшкодування шкоди.

Відповідачем ФОП ОСОБА_8 у цій справі не наведено обставин, які можуть бути підставою для зменшення розміру відшкодування.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» установлено з 01.04.2024 року мінімальну заробітну плату у місячному розмірі 8000 гривень.

На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що заявлена позовна вимога обґрунтована та підлягає задоволенню.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди в розмірі 500000 гривень з ФОП ОСОБА_8 слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Як встановлено судом з висновку судово-медичної експертизи № 620 мд від 05.09.2024 року, внаслідок настання 25.06.2024 року дорожньо-транспортної пригоди у ОСОБА_9 виявлено наступні тілесні ушкодження: травматична ампутація лівого стегна на рівні нижньої третини та травматична правої гомілки на рівні верхньої третини. Вищевказані тілесні ушкодження відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як такі, що небезпечні для життя.

Враховуючи те, що у зв`язку із настанням дорожньо-транспортної пригоди, позивач зазнала тілесних ушкоджень, внаслідок чого протягом тривалого часу вона вимушена була лікуватись, зазнала фізичного болю та страждань від отриманих травм, зміни, що відбулись в її житті є невідворотними, а також душевних страждань та приниження, суд вважає доведеним факт заподіяння їй моральної шкоди та наявність підстав для її відшкодування.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати у справі № 363/5439/19 (провадження № 51-5800км21) встановлено, що рішення суду першої інстанції про стягнення лише з засудженого на користь потерпілого коштів у рахунок відшкодування матеріальної, моральної шкоди та процесуальних витрат на правову допомогу, яке залишено без змін судом апеляційної інстанції, не ґрунтується на висновках, які викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц). При цьому суди не звернули увагу на те, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правову відповідальність цивільного відповідача як володільця транспортного засобу було застраховано у ПрАТ «Страхова компанія «ПЕРША», про що свідчить наявний у матеріалах провадження поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ 6164265. Також суд першої інстанції, всупереч вищезазначеному, залишив без належної уваги надані стороною захисту пояснення і не вирішив питання про залучення до розгляду провадження страхову компанію як співвідповідача.

Таким чином, при винесені даного рішення колегія суддів Другої судової палати керувалась висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року (справа № 755/18006/15-ц).

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до ст. 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01 липня 2004 року № 1961-IV (зі змінами та доповненнями; далі - Закон № 1961-IV) страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Отже, ліміт відповідальності страховика за завдану моральну шкоду становить 16000 гривень ( 5 % від 320 000 грн.).

З позовними вимогами до страховика представник потерпілої особи не звертався.

Суд керується правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 19.03.2025 року у справі №727/10408/23, у якій суд касаційної інстанції вказав на те, що суди не врахували, що відповідно до статті 206 ЦПК України якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, за виключенням випадків якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб чи суперечать інтересам особи, яку представляє її законний представник. Апеляційний суд зробив помилковий висновок, що визнання позову відповідачем в цій частині суперечить Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки цей закон не містить заборон чи обмежень на добровільне відшкодування шкоди особою, яка завдала шкоди, в деліктному зобов`язанні, в якому така особа є боржником, незалежно від того, що її цивільно-правова відповідальність застрахована. Тому така особа не обмежена і у праві визнати пред`явлену до неї відповідну позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково. Помилковим є і висновок апеляційного суду, що вказане визнання позову порушує права відповідача як страхувальника, оскільки представник відповідача представляв його інтереси як адвокат, а не як законний представник.

На підставі наведеного та враховуючи позицію відповідача ФОП ОСОБА_8 , викладену ним у відзиві та підтверджену його представником у судовому засіданні про визнання позовної вимоги про стягнення з нього моральної шкоди на користь потерпілої у розмірі 100 000 гривень, суд приходить до висновку про часткове задоволення зазначеної позовної вимоги та стягнення моральної шкоди у розмірі 100000 гривень.

Статтею 94 КПК України визначено, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Тому, розмір шкоди також має бути підтверджений належними, допустимими та достовірними доказами.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що заявлений цивільний позов обґрунтований та підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.368, 370, 374, 395 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України і за його вчинення призначити покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст.ст.75, 76 КК України засудженого ОСОБА_6 звільнити від призначеного йому покарання з випробуванням з іспитовим строком на 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового злочину, зобов`язавши його протягом іспитового строку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, повідомляти ці органи про зміну місця проживання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Цивільний позов ОСОБА_9 задовольнити частково.

Стягнути з ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (КОД ЄДРПОУ -24175269) на користь потерпілої ОСОБА_9 ( НОМЕР_6 ) витрати на лікування у сумі 32000 гривень.

Стягнути з ФОП ОСОБА_8 (РНОКПП НОМЕР_7 ) на користь потерпілої ОСОБА_9 ) 100000 (сто тисяч) гривень у рахунок відшкодування моральної шкоди та шкоду, завдану каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, у розмірі 8000 гривень щомісячно довічно.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з засудженого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь держави понесені судові витрати у розмірі 8330 грн. 08 коп.

Речовий доказ: вантажний бортовий-тентовий автомобіль марки «DAF-55.250» р.н. НОМЕР_1 VIN код НОМЕР_8 , який переданий на зберігання власнику ОСОБА_8 залишити у власності останнього.

Речовий доказ: одяг, упакований до поліетиленового пакету синього кольору, взуття, що передані на зберігання до камери схову ЧРУП ГУНП в Чернівецькій області - повернути потерпілій ОСОБА_9 .

На вирок суду може бути подана апеляція до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці протягом тридцяти діб з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, представнику юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, та прокурору.

Копія судового рішення не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя ОСОБА_1