ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/7633/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/817/120/25 Доповідач - ОСОБА_2
Категорія - ухвала слідчого судді
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 травня 2025 р. м.Тернопіль

Колегія суддів Тернопільського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі матеріали провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 квітня 2025 року,

в с т а н о в и л а:

Ухвалою слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 квітня 2025 року у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність службових осіб Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління ДБР у м. Львові, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР і зобов`язання вчинити певні дії відмовлено.

Ухвалюючи вказане рішення, слідчий суддя виходив з того, що зі змісту самої заяви ОСОБА_6 про вчинення злочину та доданих матеріалів, вбачається, що зазначені у ній обставини вже були предметом розгляду у кримінальній справі № 593/987/15-к, вирок у якій постановлено Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 24 березня 2025 року. Зокрема: питання щодо наявності або відсутності провокації злочину було предметом оцінки суду під час розгляду справи по суті, і суд чітко зазначив у мотивувальній частині вироку, що доказів провокації не встановлено. Не зважаючи на це, заявник, з тими ж доводами, звернувся до правоохоронного органу із заявою про вчинення кримінального правопорушення. Таким чином, скарга заявника фактично спрямована на перевірку та зміну судового вироку, що за такою процедурою не передбачено положеннями кримінального процесуального закону. Обов`язок внести відомості до ЄРДР не виникає у випадку, коли відповідні твердження вже були перевірені в рамках судового розгляду і не знайшли свого підтвердження.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 вважає, що оскаржувана ухвала підлягає скасуванню у зв`язку з неповнотою судового розгляду, невідповідністю висновків фактичним обставинам справи, істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону.

Апелянт вважає помилковими висновки суду щодо мотивів з яких відмовлено у задоволенні його скарги.

Стверджує, що суддею проігноровано його доводи у заяві про вчинення злочину,що вироком Тернопільського міськрайонного суду від 24.03.2025 р. також залишено без уваги та не надано жодної правової оцінки очевидному факту фальсифікації документів з метою незаконної зміни підслідності.

Вважає, що з метою створення ілюзії законності самовільного визначення підслідності працівники прокуратури Тернопільської області внесли в офіційні документи завідомо неправдиві відомості щодо його статусу як працівника правоохоронного органу, хоча слідчому і прокурору було відомо, що він не є працівником правоохоронного органу. Тому, на переконання апелянта, начальник слідчого відділу прокуратури Тернопільської області ОСОБА_7 та слідчий ОСОБА_8 вчинили кримінальне правопорушення, передбачене ст.366 КК України.

Суперечливим апелянт вважає висновок слідчого судді, що питання наявності або відсутності провокації злочину було предметом оцінки суду під час розгляду справи по суті.

Аналізуючи зміст вироку Тернопільського міськрайонного суду від 24.03.2025 р., стверджує, що вказаним судовим рішенням не спростовано його доводів про визнання недопустимими доказів сторони обвинувачення у зв`язку з провокацією злочину.

Наводячи свої міркування щодо оцінки судом доказів у вказаному вироку щодо наявності відносно нього провокації у вчиненні кримінального правопорушення, стверджує, що поданому факту органи досудового розслідування повинні були внести дані до ЄРДР та розпочати розслідування.

Зазначає, що слідчий суддя не з`ясувала обставин та мотивів, за яких уповноважена особа Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління ДБР у м. Львові дійшла висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, проте ухвалила рішення про відмову у задоволенні його скарги.

Вважає, що навів достатні та переконливі обставини, які очевидно свідчать про наявність ознак провокації злочину у діях заявника у кримінальній справі № 593/987/15-к за участі працівників правоохоронних органів, передбаченого ч.2 ст.370 КК України, а також ознак злочину про фальсифікацію документів прокуратурою області з метою незаконною зміною підслідності, передбаченого ст.366 КК України.

Просить скасувати ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 квітня 2025 року та постановити нову ухвалу, якою зобов`язати уповноважену особу Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління Державного бюро розслідування, розташованого у місті Львові, внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за його заявою про вчинення злочинів, передбачених ч.2 ст.370, ст.366 КК України та невідкладно розпочати досудове розслідування.

Одночасно, ОСОБА_6 просить поновити строк на апеляційне оскарження, оскільки повний текст ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду від 23 квітня 2025 року він отримав лише 01 травня 2025 року, під час ознайомлення з матеріалами провадження в приміщенні Тернопільського міськрайонного суду.

В судове засідання апелянт, прокурор та представник Територіального управління Державного бюро розслідувань, які належним чином повідомлялись апеляційним судом про дату, час та місце розгляду справи, не з`явились, проте повідомили суд про можливість проведення апеляційного розгляду у їх відсутності.

Відповідно до ч.4 ст.405 КПК України неприбуття сторін або інших учасників кримінального провадження не перешкоджає проведенню розгляду, якщо такі особи були належним чином повідомлені про дату, час і місце апеляційного розгляду та не повідомили про поважні причини свого неприбуття.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду; дослідивши матеріали провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до п.3 ч.2 ст.395 КПК України апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Як вбачається з матеріалів провадження, повний текст ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 квітня 2025 р., оголошено 24 квітня 2025 року за відсутності учасників провадження.

За змістом ч. 1 ст. 117 КПК строк виконання процесуальних дій може бути поновлений в тому випадку, якщо його пропущено з поважних причин.

Поважними причинами є ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, пов`язані дійсно з істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливлювали своєчасне звернення до суду у визначений законом строк.

Такими поважними причинами може бути необізнаність заінтересованих осіб про мотиви прийнятого слідчим суддею рішення, що є підставою для поновлення строку апеляційного оскарження за відповідним клопотанням в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 117 КПК.

Відповідно до матеріалів провадження зі змістом ухваленого слідчим суддею рішення 23 квітня 2025 року, ОСОБА_9 ознайомився 01 травня 2025 року, про що свідчи відповідний запис на його заяві про ознайомлення з матеріалами справи.

Апеляційна скарга ОСОБА_9 на ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 квітня 2025 року надійшла на адресу апеляційного суду 06 травня 2025 року.

За таких обставин, колегія судді вважає, що строк на апеляційне оскарження апелянтом пропущено з поважних причин і тому слід його поновити.

Згідно вимог ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає ухвалу слідчого судді в межах поданої апеляційної скарги.

Відповідно до матеріалів провадження ОСОБА_9 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області зі скаргою на бездіяльність службових осіб Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління ДБР у м. Львові.

У вказаній скарзі просив зобов`язати уповноважену особу Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління ДБР у м. Львові внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення за його заявою від 09 квітня 2025.

Відмовляючи в задоволенні зазначеної скарги, слідчий суддя встановив, що зі змісту самої заяви про вчинення злочину та доданих матеріалів, вбачається, що зазначені у ній обставини вже були предметом розгляду у кримінальній справі № 593/987/15-к, вирок у якій постановлено Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області 24 березня 2025 року.

Зокрема, питання щодо наявності або відсутності провокації злочину, про що ОСОБА_9 ставить питання у скарзі на бездіяльність службових осіб Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління ДБР у м. Львові, було предметом оцінки суду під час розгляду справи по суті, і суд у мотивувальній частині вироку обґрунтував свій висновок щодо відсутності доказів провокації у кримінальному провадженні.

Разом з тим, ОСОБА_9 , після ухвалення вироку, 09 квітня 2025 р. звернувся до ТУ ДБР розташованого у м. Львові із заявою про внесення відомостей в ЄРДР за ст.ст.366, 370 ч.2 КК України.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги, в контексті матеріалів кримінального провадження за результатом розгляду якого 24 березня 2025 року судом першої інстанції постановлення вирок відносно ОСОБА_9 за ч.3 ст.368 КК України, колегія судді погоджується з висновком слідчого судді про те, що скарга на бездіяльність службових осіб Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління ДБР у м. Львові фактично зводиться до перевірки та іншої юридичної оцінки вказаного вироку суду першої інстанції, що за такою процедурою не передбачено вимогами кримінального процесуального законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 214 КПК України слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР та розпочати розслідування.

Враховуючи наведене, внесенню до ЄРДР підлягають лише ті відомості про кримінальне правопорушення, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення.

Відповідно до п. 1 глави 2 розділу 1 Положення про порядок ведення ЄРДР до реєстру вносяться відомості про короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, наведених потерпілим, заявником чи виявлених з іншого джерела, попередню правову кваліфікацію кримінального правопорушення із зазначенням статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що узгоджується з вимогами п. п. 4, 5 ч. 5 ст. 214 КПК України.

Згідно висновку, зробленого у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.01.2019 у справі № 818/1526/18, у межах процедури оскарження бездіяльності слідчого щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви слідчий суддя з`ясовує обставини та мотиви, з яких слідчий або прокурор дійшов висновку про відсутність підстав для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим саме обґрунтоване невнесення відповідних відомостей до ЄРДР, та вирішує питання про наявність або відсутність правових підстав для зобов`язання слідчого або прокурора внести інформацію про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Зміст ухвали суду першої інстанції від 23.04.2025 р., яку оскаржує апелянт, дає підстави для висновку, що слідчий суддя, ухвалюючи вказане рішення, дотримався вказаних вимог закону та, детально з`ясувавши обставини справи, належним чином мотивував своє рішення щодо відсутності підстав в органу досудового розслідування вносити відомості в ЄРДР за заявою ОСОБА_9 про вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.370, ст.366 КК України.

Тому, доводи апелянта про істотні суперечності у висновках, викладених в ухвалі слідчого судді, пов`язані з ігнорування правового висновку суду касаційної інстанції, колегія суддів вважає непереконливими.

Апеляційний суд також звертає увагу, що відповідно до ч. 4 ст. 214 КПК України слідчий, прокурор, інша службова особа, уповноважена на прийняття та реєстрацію заяв і повідомлень про кримінальні правопорушення, зобов`язані прийняти та зареєструвати таку заяву чи повідомлення. Відмова у прийнятті та реєстрації заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення не допускається.

Проте, зміст ст. 214 КПК України не передбачає обов`язку слідчого, дізнавача чи прокурора вносити до ЄРДР всі прийняті та зареєстровані ними заяви, зокрема ті, що не містять у собі відомостей про склад кримінального правопорушення, передбаченого діючим КК України.

Вищезазначені положення закону дають підстави для висновку, що реєстрації в ЄРДР підлягають не будь-які заяви чи повідомлення про злочин, а лише ті, які містять достатні відомості про кримінальне правопорушення та можуть об`єктивно свідчити про вчинення особою такого кримінального правопорушення.

З наведеного слідує, що закон передбачає необхідність попередньої оцінки (аналізу) слідчим, прокурором, слідчим суддею (у разі оскарження заявником бездіяльності уповноваженої особи щодо невнесення відомостей до ЄРДР) змісту заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення на предмет викладення в ньому інформації саме про кримінальне правопорушення.

З огляду на те, що заява ОСОБА_9 про вчинення злочину стосувалася тих обставин, які були предметом дослідження суду першої інстанції під час розгляду матеріалів кримінального провадження, за яким ухвалено вирок відносно заявника, яким його визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.368 КК України, слідчий суддя дійшов правильного висновку про відсутність бездіяльності в діях службових осіб Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління ДБР у м. Львові.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано дійшов до висновку про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_6 , оскільки обов`язок внести відомості до ЄРДР не виникає у випадку, коли відповідні твердження вже були предметом оцінки в рамках судового розгляду, за результатом якого відносно заявника ухвалено вирок, який може бути перевірений в апеляційному та касаційному порядку.

За таких обставин, колегія суддів приходить до переконання, що ухвала слідчого судді, яку оскаржує апелянт, є законною та обґрунтованою, тому підстав для її скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Поновити ОСОБА_6 строк на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 квітня 2025 року.

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23 квітня 2025 року, якою відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_6 на бездіяльність службових осіб Четвертого слідчого відділу (з дислокацією у м. Тернополі) Територіального управління ДБР у м. Львові, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР і зобов`язання вчинити певні дії - без змін.

Ухвала остаточна, оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді