Справа № 750/1776/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/429/25
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

02 вересня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі сторін кримінального провадження

підозрюваного ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові, одночасно в режимі відео конференції із прокурором, з використанням його власних технічних засобів, апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 серпня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою підозрюваному у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 410 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю с. Соколине Бахчисарайського району АР Крим, громадянину України, з вищою освітою, заступнику командира батальйону з озброєння начальнику технічної частини військової частини НОМЕР_1 , одруженому, який має на утриманні неповнолітнього сина, проживаючому по АДРЕСА_1 , раніше не судимому, продовжений строк тримання під вартою в межах строку досудового розслідування, тобто до 01 жовтня 2025 року включно.

Задовольняючи клопотання, слідчий суддя вказав на те, що досудове розслідування не може бути завершено до спливу строку застосування запобіжного заходу підозрюваному, тому слід продовжити строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_6 у межах строку досудового розслідування, при тому, що з огляду на встановлені та доведені у провадженні ризики, передбачені ст. 177 КПК України та імперативні вимоги ч. 6 ст. 176 цього Кодексу, застосування до підозрюваного іншого запобіжного заходу ніж тримання під вартою є неможливим.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_7 просить ухвалу слідчого судді скасувати, постановити нову, якою частково задовольнити клопотання слідчого, продовжити ОСОБА_6 строк тримання під вартою з визначенням розміру застави від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб з покладенням відповідних обов`язків, що забезпечить виконання підозрюваним процесуальних обов`язків.

Аргументує тим, що при винесенні ухвали слідчим суддею не враховано, що у клопотанні слідчий формально перераховує всі ризики, передбачені ст. 177 КПК України, при цьому його зміст не містить жодних об`єктивних обставин, з посиланням на відповідні матеріали кримінального провадження, на підставі яких слідчий та прокурор дійшли висновку про наявність зазначених ризиків, що вони не зменшилися, та обґрунтування неможливості запобігання цим ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів, що дає підстави вважати, що зазначені у клопотанні ризики є абстрактними і являються лише припущенням слідчого, адже жодним доказом не підтверджуються.

Наявність ризику можливість переховування від слідства та суду обґрунтовується виключно тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення, ґрунтується на припущеннях і жодними доказами не підтверджується. Лише посилання на тяжкість інкримінованих кримінальних правопорушень не може бути підставою для обрання найтяжчого із запобіжних заходів. ОСОБА_6 раніше не судимий та до кримінальної відповідальності не притягувався, має постійне місце реєстрації та проживання, міцні соціальні зв`язки, державні нагороди за захист Батьківщини з 2014 року, позитивну характеристику. Під час перебування на волі до скасування застави жодних дій на переховування або ухилення від слідства не здійснював.

Досудове розслідування триває з 23 вересня 2024 року, за цей час проводилося безліч слідчих дій, в тому числі й НСРД, увесь цей час ОСОБА_6 фактично перебував під контролем правоохоронних органів, проведена значна кількість обшуків, а тому вважати, що його підзахисний може знищити або сховати гроші за дизельне пальне відсутні підстави.

Ризики незаконного впливу на свідків та можливість вчинити інше кримінальне правопорушення або іншим чином перешкоджати кримінальному провадженню також ґрунтуються на припущеннях та не підтверджуються жодними доказами, є абстрактними та обґрунтовуються виключно тяжкістю покарання.

З клопотання слідчого та наданих матеріалів убачається, що органи досудового розслідування не навели відповідного обґрунтування ризиків, посилаючись головним чином на первісні підстави взяття ОСОБА_6 під варту, та не розглядали можливість застосування будь-яких більш м`яких запобіжних заходів або альтернативного запобіжного заходу.

Більш того, основні слідчі дії у справі виконані, а тому під час проведення тих процесуальних дій, які зазначені в клопотанні, ОСОБА_6 не зможе перешкодити досудовому розслідуванню кримінального провадження.

Тяжкість злочину, на яку посилається слідчий, хоча і є необхідною умовою для законності тримання під вартою, але наявність лише цієї умови є недостатнім обґрунтуванням необхідності продовження строку тримання під вартою.

На думку захисника, наведені ним обставини свідчать про те, що клопотання слідчого та ухвала слідчого судді про продовження строку тримання ОСОБА_9 під вартою не має належного обґрунтування доцільності продовження строків тримання під вартою в конкісті обставин зазначеного кримінального провадження, як цього вимагає національне та міжнародне законодавство.

Вказує про те, що слідчий суддя, всупереч вимогам ст. 183 КПК України, в ухвалі про продовження строку тримання під вартою зазначив, що застосування застави як запобіжного заходу не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 з огляду на характер вчиненого кримінального правопорушення, з чим неможливо погодитися, оскільки повідомлена підозра за ч. 4 ст. 410 КК України в порівнянні зі ст. 114-1 КК України відноситься до особливо тяжкого злочину і законодавець не вніс її в перелік статей, по яким слідчий суддя має право не визначати альтернативний запобіжний захід. При цьому, з клопотання слідчого та ухвали слідчого судді убачається, що заявлені слідчим ризики випливають виключно з розслідування кримінального провадження за ст. 410 КК України і жодного обґрунтування підозри та ризиків за ст. 114-1 КК України немає, лише формально зазначено про її наявність, як можливість не визначати альтернативний запобіжний захід.

Наголошує, що ОСОБА_6 не має жодних намірів впливати на учасників судового провадження та вчиняти інші кримінальні правопорушення, знищувати докази та перешкоджати кримінальному провадженню, як і переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

З огляду на викладене, слідчий суддя мав право і зобов`язаний був визначити при продовженні строку тримання під вартою ОСОБА_6 альтернативний запобіжний захід у вигляді застави в межах визначених відповідною статтею для особливо тяжких злочинів, з урахуванням його майнового стану та з покладенням відповідних обов`язків, які б нівелювали заявлені слідчим ризики і забезпечили належну процесуальну поведінку підозрюваного ОСОБА_6 .

Заслухавши доповідача, підозрюваного та його захисника, які підтримали апеляційну скаргу, просили ухвалу слідчого судді скасувати, врахувати відсутність доказів того, що існують ризики, передбачені ст. 177 КПК України, про які вказує сторона обвинувачення, та застосувати до ОСОБА_6 альтернативний запобіжний захід, визначивши розмір застави в межах визначених законодавцем, прокурора, який заперечував проти доводів сторони захисту, звернув увагу на тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується ОСОБА_6 , наявність обґрунтованих та доведених ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а також вимоги законодавства, якими забороняється застосування будь-яких інших запобіжних заходів, окрім як тримання під вартою, для осіб які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 114-1 КК України, що свідчить про неможливість обрання іншого більш м`якого запобіжного заходу, дослідивши матеріали провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу захисника залишити без задоволення.

Як убачається з матеріалів провадженні слідчим відділом Управління СБУ в Чернігівській області 23 вересня 2024 року були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000512, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 410 КК України.

Органом досудового розслідування ОСОБА_6 підозрюється у тому, що будучи військовослужбовцем, проходить військову службу в Навчальному центрі ЗСУ, за попередньою змовою з іншими військовослужбовцями, в умовах воєнного стану реалізував військове майно, а саме понад семи тисяч літрів дизельного палива приватним особам, яке мало використовуватись Навчальним центром ЗСУ в своїй навчальній діяльності щодо підготовки військовослужбовців для відсічі збройної агресії російської федерації.

29 травня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 410 КК України.

У цей же день, о 15 год. 12 хв. ОСОБА_6 був затриманий за підозрою у вчиненні кримінальних правопорушень, на підставі п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України.

Ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 травня 2025 року до ОСОБА_6 був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

12 серпня 2025 року ОСОБА_6 повідомлено про зміну раніше повідомленої підозри, а саме про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1, ч. 4 ст. 410 КК України.

Оскарження стороною захисту обґрунтованості пред`явленої ОСОБА_6 підозри за ст. 114-1 КК України не є предметом судової перевірки під час досудового розслідування в рамках розгляду клопотання про продовження строку запобіжного заходу. Факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути одного рівня з тими, які необхідні для засудження особи та ухвалення обвинувального вироку.

Слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні слідчого доводи та долучені копії матеріалів свідчать про обґрунтованість пред`явленої підозри та підтверджуються доказами, достатніми, на етапі досудового розслідування, для вирішення питання про продовження строку раніше обраного запобіжного заходу.

У даному конкретному провадженні слідчим суддею докази оцінюються лише з огляду на те, що вони підтверджують ймовірність того, що підозрюваним можливо вчинені кримінальні правопорушення. Встановлення фактичних обставин кримінальних правопорушень, визначення ролі підозрюваного у їх вчиненні та вирішення питання про можливість їх вчинення саме ОСОБА_6 , а також надання оцінки доказам на предмет їх належності чи допустимості, є наступними етапами досудового розслідування та судового розгляду, які виходять за межі повноважень слідчого судді.

При цьому, право сторони захисту на оскарження законності оголошення підозри, її обґрунтованості, вмотивованості врученого повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, дотримання чи порушення порядку його вручення, тощо законодавцем закріплено в пункті 16 ч. 3 ст. 42 та пункті 10 частини 1 статті 303 КК України.

Положеннями ч. 3 ст. 199 КПК України передбачено, що при продовженні строку тримання під вартою слідчий суддя враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

На даній стадії досудового розслідування слідчий суддя перевіряє наявність обставин, які вказують, що раніше встановлені ризики не зменшились, аж настільки, щоб вважати, що їм можна запобігти шляхом обрання більш м`якого запобіжного заходу, або не зникли зі сплином часу та внаслідок проведених слідчих дій в рамках досудового розслідування. Лише встановлення нових ризиків, зобов`язує слідчого суддю перевірити докази на їх доведення.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею були виконані вимоги кримінального процесуального закону та перевірено обґрунтованість заявлених стороною обвинувачення ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Так, слідчий суддя вірно зазначив про те, що ОСОБА_6 , усвідомлюючи тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує йому в разі визнання його винуватим, може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, в тому числі враховано, що вчинено викрадення військового майна військовослужбовцем за попередньою змовою з іншими військовослужбовцями, чим заподіяно шкоду ЗСУ під час дії воєнного стану, що також може бути додатковим мотивом для підозрюваного для переховування від кримінального переслідування.

Підозрюваний може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, оскільки на цей час досудовим розслідуванням не виявлено грошові кошти, отримані ОСОБА_6 за попередньою змовою з іншими особами за продаж викраденого дизельного пального (згідно з висунутою підозрою вартість такого пального становить понад один мільйон сімсот п`ятдесят тисяч гривень, що підтверджено висновком експерта).

Крім того, аж до моменту допиту свідків під час судового розгляду ОСОБА_6 може незаконно впливати на свідків з числа військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 та інших військових частин ІНФОРМАЦІЯ_2 , спільно з якими проходив військову службу, як про це вірно зазначив слідчий суддя.

Колегія суддів погоджується, що підозрюваний може продовжити кримінальне правопорушення, в якому підозрюється, та вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки згідно з повідомленою підозрою ОСОБА_6 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 начальником технічної частини, за попередньою змовою групою осіб здійснив викрадення військового майна (палива) в умовах воєнного стану, тобто обізнаний про можливі шляхи формування надлишків паливно-мастильних матеріалів з метою їх подальшого збуту.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик це ймовірність того, що підозрюваний може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає у тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку підозрюваного, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що підозрюваний зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії тяжкого та особливо тяжкого злочинів, за які в сукупності передбачене покарання до п`ятнадцяти років позбавлення волі. Встановлені обставини вчинення інкримінованих підозрюваному кримінальних правопорушень, вказують на можливість їх вчинення групою осіб за попередньою змовою, при цьому, кримінальні правопорушення пов`язані саме із незаконним заволодінням військового майна (пальне) в умовах оголошеного в країні воєнного стану, що підвищує ризик ухилення підозрюваного від досудового слідства та суду.

При цьому, доводи апеляційної скарги захисника про мотиви, якими слідчий обґрунтував клопотання та мотиви слідчого судді при задоволенні цього клопотання, а також вказівка на незгоду сторони захисту з доводами сторони обвинувачення, не спростовують висновків суду щодо наявності обґрунтованих ризиків неналежної процесуальної поведінки підозрюваного та не спростовують висновків слідчого судді про можливість допущення ним неналежної процесуальної поведінки при обранні іншого більш м`якого виду запобіжного заходу.

З огляду на стадію досудового розслідування та перелік тих слідчих дій, які належить виконати до завершення досудового слідства, колегія суддів приходить до висновку, що заявлені стороною обвинувачення ризики щодо можливості підозрюваного знищити речові докази та продовжити вчинення кримінального правопорушення дещо зменшилися з плином часу, але їх зменшення не дає підстави для застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу, в тому числі й визначення альтернативного запобіжного заходу, адже ступінь можливості настання інших двох доведених ризиків (переховування від органу досудового розслідування та суду, вплив на свідків та інших учасників кримінального провадження) залишається високим і цим ризикам неможливо буде запобігти, застосувавши до ОСОБА_6 інший запобіжний захід, ніж тримання під вартою.

Тобто, на даний час, обраний вид запобіжного заходу повністю запобігає встановленим ризикам можливої не процесуальної поведінки підозрюваного.

Всім наведеним в апеляційній скарзі обставинам, була надана належна оцінка, як під час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою так і під час продовження строку його дії, слідчим суддею досліджені всі необхідні докази, які є достатніми саме на даному етапі досудового розслідування.

Обставини справи, характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_6 , особливості розслідування та судового розгляду такої категорії справ, наявність заявлених ризиків, необхідність у виконанні ряду процесуальних дій з метою завершення досудового розслідування свідчать про те, що до підозрюваного не може бути застосований інший більш м`який запобіжний захід ніж тримання під вартою.

У розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість обвинувачення дійсно не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, як про це слушно зауважила захисник, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Щодо вимоги захисника про визначення розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, колегія суддів вважає за необхідне вказати, що відповідно до змісту чинної редакції абз. 3 ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109114-2, 258258-6, 260, 261, 402405, 407, 408, 429, 437442 КК України.

Отже, вказавши, що суд має право не визначати розмір застави, законодавець відніс можливість визначення розміру застави у кримінальних провадженнях щодо злочинів певних категорій до дискреційних повноважень суду.

Приймаючи до уваги, що рішення слідчого судді про продовження строків тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 узгоджується з вимогами ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, оскільки в справі існують реальні ознаки справжнього суспільного інтересу, який незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає принцип поваги до особистої свободи, а також цілком відповідають практиці Європейського Суду з прав людини, яка свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Законних підстав для скасування ухвали слідчого судді колегія суддів, не вбачає.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу захисника адвоката ОСОБА_7 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Деснянського районного суду м. Чернігова від 21 серпня 2025 року про продовження строків тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_6 , без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_10 ОСОБА_11 ОСОБА_12