ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю

секретарів судового засідання ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

прокурора ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисників обвинуваченого - ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 00002643 від 31.07.2024 року, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_8 на вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 листопада 2024 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України,

В С Т А Н О В И В :

Даним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у місті Львів, зареєстрований у АДРЕСА_1 , проживає у АДРЕСА_2 , громадянина України, освіта неповна вища, працює майстром у ФОП « ОСОБА_11 », одруженого, несудимого,

визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, та призначено йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з конфіскацією всього майна, яке є власністю ОСОБА_8 .

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 рахувати з дня приведення вироку до виконання.

Вироком суду вирішено долю арештованого майна та речових доказів.

Стягнуто з ОСОБА_8 в користь держави витрати за проведення експертизи в сумі 1514 (одна тисяча п`ятсот чотирнадцять) гривень 56 копійок.

Запобіжний захід ОСОБА_8 до набрання вироком законної сили залишено попередній домашній арешт.

Зарахувано ОСОБА_8 , відповідно до вимог ст.72 КК України, в строк відбування покарання: строк попереднього ув`язнення з 31.07.2024 року по 02.08.2024 року, з розрахунку що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі, та строк цілодобового домашнього арешту з 03.08.2024 року по 30.09.2024 року, з розрахунку що три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Згідно вироку суду обвинувачений ОСОБА_8 у невстановлений досудовим розслідуванням день та час, умисно, усвідомлюючи протиправність та суспільну небезпеку своїх дій, з метою збуту, у невстановленої досудовим розслідуванням особи, при невстановлених досудовим розслідуванням обставинах, незаконно придбав особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP у особливо великому розмірі, з метою збуту.

У подальшому, ОСОБА_8 31.07.2024 року близько 17 години 45 хвилин у поштоматі №40868 ТОВ «Нова Пошта», що за адресою: місто Луцьк, проспект Молоді, будинок 5б, отримав від невстановленої досудовим розслідуванням особи посилку, в якій знаходився поліетиленовий пакет з вмістом особливо небезпечної психотропної речовини, обіг якої заборонено PVP у особливо великому розмірі.

Після чого, вказану посилку з особливо небезпечною психотропною речовиною, обіг якої заборонено PVP у особливо великому розмірі, ОСОБА_8 зберігаючи при собі переніс на прилеглу до будинку № 5б територію по проспекту Молоді у місті Луцьку, де продовжував незаконно її зберігати при собі з метою збуту, до моменту виявлення та вилучення працівниками поліції під час затримання особи, а саме до 20 години 05 хвилин 31.07.2024 року.

Згідно з висновком судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів № СЕ-19/103-24/10128-НЗПРАП від 01.08.2024 року надана на дослідження речовина містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено PVP. Маса PVP становить 36,4736 грами, що відповідно до Таблиці № 2 «Невеликі, великі та особливі розміри психотропних речовин, що знаходяться у незаконному обігу», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України № 188 від 01.08.2000 року, є особливо великим розміром.

Таким чином, ОСОБА_8 своїми умисними діями, які виразились в незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини у особливо великих розмірах, вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.3 ст.307 КК України (а.с.72-73).

В поданій апеляційній скарзі обвинувачений вважає, що вирок суду підлягає зміні у зв`язку із невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

На його думку при ухваленні вироку судом першої інстанції не в повній мірі взято до уваги, щопрацівниками правоохоронних органів не зафіксовано жодного факту збуту ним заборонених речовин, сам факт його затримання безпосередньо після отримання посилки у відділенні "Нова Пошта" по проспекті Молоді свідчить, що інкримінований злочин був вчинений під контролем працівників поліції.

Також не в повній мірі взято до уваги те, що він не судимий, раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягався, є офіційно працевлаштованим, має постійне місце проживання та реєстрації, де характеризуюся позитивно. Окрім цього у нього на утриманні перебуває дружина інвалід І групи, яка потребує стороннього догляду, окрім нього у неї немає більше близьких родичів і тому призначення покарання у вигляді позбавлення волі, яке слід відбувати реально, фактично залишить її у безпорадному стані, що може спричинити невідворотні тяжкі наслідки. Крім цього ще до ухвалення вироку він розпочав процес встановлення опікунства над дружиною, який триває до цих пір.

Вказує на те, що суд першої інстанції не врахував таку пом`якшуючу обставину, як активне сприяння розкриттю злочину, так як під час досудового слідства він тісно співпрацював із працівниками поліції, детально описував усі деталі та обставини кримінального правопорушення. А також не врахував таку пом`якшуючу обставину як вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих, сімейних чи інших обставин (скрутне матеріальне становище), а тому був змушений зайнятися незаконною діяльністю з метою забезпечення родини, що вважає неправильним.

Просить вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.11.2024 року змінити в частині призначеного покарання та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років з конфіскацією всього майна, яке є його власністю, звільнивши його від відбування покарання із випробуванням у відповідності до положень ст.75 КК України (а.с.90-91).

Заслухавши доповідача, який виклав суть вироку суду першої інстанції, повідомив ким та в якому обсязі він оскаржений, виклав основні доводи апеляційної скарги; думку обвинуваченого та його захисника, які апеляційну скаргу підтримали та просили її задовольнити; прокурора, яка просила відмовити у задоволенні апеляційної скарги обвинуваченого, вирок суду першої інстанції залишити без змін; перевіривши матеріали провадження, колегія суддів приходить на наступних висновків.

Висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_8 в незаконному придбанні, зберіганні з метою збуту особливо небезпечної психотропної речовини у особливо великих розмірах, та правильність кваліфікації його дій за ч.3 ст.307 КК України обґрунтовані доказами, які досліджено судом у порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України.

Відповідно до вимог ч.2 ст.394, ч.1 ст.404 КПК України апеляційний суд не перевіряє висновки суду першої інстанції щодо фактичних обставин провадження, які ніким не оспорювалися, і докази, які судом згідно із ч.3 ст.349 КПК України не досліджувались.

Порушень кримінального процесуального закону під час установлення фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, які могли б істотно вплинути на висновки суду про винність обвинуваченого та кваліфікацію його дій, перевіркою матеріалів справи не виявлено.

Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 повністю визнав себе винним в обсязі висунотого йому обвинувачення, у вчиненому щиро розкаявся, просив суд суворо його не карати та не позбавляти волі.

Оскільки він та інші учасники судового провадження не заперечували проти скороченого дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, суд першої інстанції обмежився тільки допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів провадження, що характеризують обвинуваченого, як особу, а тому учасники судового провадження тепер позбавлені права оспорювати їх в апеляційному порядку.

У відповідності з вимогами ст.404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Водночас щодо доводів обвинуваченого в апеляційній скарзі про те, що призначене йому покарання із застосуванням ст.69 КК України єсуворим, та про наявність підстав для пом`якшення призначеного покарання із застосуванням положень ст.75 КК України, то вони є безпідставними та не обгрунтованими з огляду на наступне.

Відповідно до ст.370 КПК України, судове рішення повинне бути законним, обґрунтованим, вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст.94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Ці положення закону розповсюджуються не тільки на вирішення питання про доведеність чи не доведеність вини обвинуваченого, але й при призначенні покарання, в разі ухвалення обвинувального вироку.

Так, серед завдань кримінального провадження, передбачених ст.2 КПК України, міститься вимога про те, щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура та прийнято законне рішення як під час розслідування справи, так і за результатами її судового розгляду.

Згідно з ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання з врахуванням ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому воно повинно бути необхідне і достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень.

В той же час згідно зі ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Для досягнення законодавчо визначеної мети покарання суди мають керуватися принципами призначення покарання, до яких належить, у тому числі, принцип індивідуалізації та принцип справедливості покарання. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад кримінального правопорушення та рамки покарання повинні відповідати один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

Тобто, при призначенні покарання суд повинен належним чином врахувати не тільки дані про особу обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, сукупність пом`якшуючих покарання обставин, тощо, а й особливості вчинення конкретного кримінального правопорушення, обставини та спосіб його вчинення, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_8 покарання суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до вимог ст.12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжкого злочину, всі обставини справи та дані про особу обвинуваченого та обставини справи, що пом`якшують та обтяжують покарання.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст.66 КК України, суд першої інстанції відніс щире каяття та відсутність тяжких наслідків, наявність на утриманні дружини з інвалідністю, яка потребує постійного стороннього догляду, незадовільний стан здоровя самого обвинуваченого.

Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого, відповідності до ст.67 КК України, суд першої інстанції не вбачав.

Враховано, що обвинувачений ОСОБА_8 несудимий (а.с.40), вперше притягається до кримінальної відповідальності, має постійне місце проживання (а.с.19), де позитивно характеризується (а.с.22), офіційно працює та позитивно характеризується (а.с.23, 24, 25, 49), на обліку в лікарів нарколога та психіатра не перебуває (а.с.39).

На переконання апеляційного суду враховуючи всі обставини в кримінальному провадженні в їх сукупності, у тому числі й ті, на які посилається у своїй апеляційні скарзі обвинувачений, а також які наведені ним та його захисником під час розгляду справи апеляційним судом, місцевий суд обґрунтовано прийшов до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_8 неможливе без ізоляції від суспільства, однак вважав за можливе застосувати ст.69 КК України та призначити реальне покарання нижче від нижчої межі, передбаченої санкцією ч.3 ст.307 КК України у виді позбавлення волі.

Також вирішуючи питання щодо доцільності призначення ОСОБА_8 додаткового покарання у виді конфіскації майна суд першої інстанції встановив наявність у ОСОБА_8 корисливого мотиву при кваліфікації його дій за ч.3 ст.307 КК України, а тому прийшов до вірного висновку, що оскільки обвинуваченим злочин був вчинений з метою збагачення, суд не вбачав підстав для незастосування додаткового покарання, яке передбачене санкцією ч.3 ст.307 КК України.

Дане покарання буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого і перевиховання, а також попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Апеляційний суд вважає, що пом`якшити покарання ОСОБА_8 із застосуванням ст.75 КК України, як цього просить апелянт, неможливо, оскільки покарання не буде відповідати загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Крім того, таке покарання буде недостатнім для досягнення мети такого покарання, не буде співмірним протиправному діянню і не може вважатися явно справедливим через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Встановлені судом характеризуючі дані про особу ОСОБА_8 , що містяться в матеріалах кримінального провадження, характеристики на нього з місця роботи та проживання, міцні соціальні зв`язки, стан його здоров`я, а також стан здоров`я його дружини, в даному випадку жодним чином не зменшують суспільної небезпеки вчиненого ним кримінального правопорушення, та є недостатніми для призначення покарання із застосуванням положень ст.75 КК України.

Окрім цього ОСОБА_8 та його захисник ні під час розгляду справи судом першої інстанції, ні під час розгляду справи апеляційним судом, не надано жодних медичних документів, які підтверджували б неможливість відбувати обвинуваченим реальну міру покарання.

Крім цього не наведено в апеляційній скарзі інших переконливих обставин, які не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому та могли б свідчити про беззаперечну явну суворість або несправедливість призначеного покарання.

Верховний Суд неодноразово звертає увагу на те, що виправлення має на меті шляхом примусового впливу на засудженого внести корективи в його соціально-психологічні властивості, нейтралізувати негативні настанови, змусити додержуватися положень закону про кримінальну відповідальність. Досягнення такого результату визнається юридичним виправленням, що є важливим результатом застосування покарання та суттєвим показником його ефективності.

Також апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що Конституційний Суд України в своєму рішенні зазначив: «Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного».

Надаючи оцінку твердженням апеляційної скарги ОСОБА_8 щодо необхідності врахування такої пом`якшуючої обставини, як вчинення кримінального правопорушення у наслідок збігу тяжких особистих обставин, апеляційний суд зазначає, наступне.

Можливість врахування такої обставини повинна обґрунтовується тим, що поєднання несприятливих для особи обставин фізичного, матеріального або морального характеру, що негативно впливають на основні умови її життя, заподіюють особі страждання, негативно впливають на її психіку, можуть викликати у неї стан розпачу, надмірну дратівливість, що не сприяє належному здійсненню самоконтролю поведінки, послаблюють волю особи, знижують її опірність негативним умовам, підсилюють роль ситуативних моментів. Впливаючи на свідомість особи, ці негативні чинники визначають вибір лінії поведінки людини. Визнання цієї обставини такою, що пом`якшує покарання, пояснюється тим, що особа знаходиться під виливом відповідних негативних зовнішніх чинників (тяжких особистих, сімейних чи інших обставин), які здійснюють тиск на свідомість та волю особи, обмежуючи свободу вибору варіанту поведінки, та схиляють до вчинення суспільно небезпечного діяння. Визнання тих чи інших чинників тяжкими особистими, сімейними чи іншими обставинами здійснюється судом.

Однак, апелянт не довів у чому саме полягають його тяжкі життєві обставини, які вплинули на формування мотивів вчинення кримінального правопорушення, послабили його волю та обумовлювали вибір злочинної поведінки.

При оцінці тверджень ОСОБА_8 про те, що його дружина потребувала дороговарісного лікування, їх сім`я має складнощі із матеріальним становищем, апеляційний суд звертає увагу, що дані обставини не можуть бути в будь-якому разі підставою для вчинення особливо тяжкого кримінального правопорушення. Апеляційний суд зазначає, що поширення наркоманії та зростання злочинності, пов`язаної з незаконним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів стають серйозним соціальним чинником, який негативно впливає на життя, здоров`я та благополуччя людей і становить реальну загрозу здоров`ю населення та генофонду нації.

Що стосується активного сприяння розкриттю злочину, то таким необхідно вважати надання добровільної допомоги органам досудового розслідування будь-яким чином, зокрема таким, як повідомлення правоохоронним органам невідомих їм обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному проваджені, надання доказів, інших відомостей про власну кримінальну діяльність чи діяльність інших осіб, викриття співучасників, надання допомоги в їх затриманні, добровільна видача знарядь та засобів вчинення злочину, майна, здобутого злочинним шляхом або ж допомога у розшуку цього майна. Отже, визнання ОСОБА_8 своєї вини та надання правдивих показань не підтверджує наявність такої обставини, що пом`якшує покарання. При цьому, в апеляційній скарзі обвинувачений не зазначив у чому саме полягала його активність та ініціативність у сприянні правоохоронним органам під час розслідування.

Апелянтом та його захисником не наведено інших переконливих обставин, які не враховані судом першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому та могли б свідчити про беззаперечну явну суворість або несправедливість призначеного покарання.

Істотних порушень вимог КПК України, які б слугували підставами для скасування вироку, апеляційним судом не встановлено.

Керуючись ст.ст.376, 404, 405, 407, 419 КПК України Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Вирок Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 листопада 2024 року про обвинувачення ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.307 КК України, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга на ухвалу може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: