ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/6846/22 Номер провадження 11-кп/814/490/25Головуючий у 1-й інстанції ОСОБА_1 Доповідач ап. інст. ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2025 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Полтавського

апеляційного суду в складі:

Головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

потерпілої ОСОБА_7

представника

потерпілої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава матеріали кримінального провадження №0000844 від 04.06.2022 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та представника цивільного відповідача АТ «СГ «ТАС» ОСОБА_11 на вирок Київського районного суду м. Полтави від 01.08.2023. відносно

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Томашгород Рокитнівського району Рівненської області, громадянина України, з середньою освітою, пенсіонера, одруженого, маючого на утриманні дружину інваліда 1-ї групи, раніше не судимого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ВСТАНОВИЛА:

Цим вироком ОСОБА_10 засуджено за ч.1 ст. 286 КК України до штрафу у розмірі 51 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки.

Позов прокурора задоволено та стягнуто з ОСОБА_10 на користь держави в особі Департаменту охорони здоров`я Полтавської міської ради 11491,75 грн.

Стягнуто з АТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду в розмірі 7931,12 грн., моральну шкоду в розмірі 396,55 грн. та 78000 грн. шкоди пов`язаної із втратою працездатності.

Стягнуто ОСОБА_10 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 2500 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди 39603,45 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн. та витрати на виготовлення копій документів у розмірі 404 грн.

Відповідно до ст.100 КПК України вирішено долю речових доказів.

Згідно вироку суду, 04 червня 2022 року близько 13 год. 11 хв. ОСОБА_10 , керуючи транспортним засобом - автомобілем ВАЗ 21053, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухався по вулиці Сінна у м. Полтава з боку вулиці Соборності у напрямку вулиці Пушкіна. Рухаючись у вищевказаному напрямку поблизу перехрестя вулиці Сінної та вулиці Зигіна ОСОБА_10 , не дотримуючись вимог п. 2.3 Правил дорожнього руху України, наближаючись до нерегульованого пішохідного переходу, який позначений інформаційно-вказівними знаками 5.38.1, 5.38.2 «Пішохідний перехід» Розділу 33 ПДР України та горизонтальною дорожньою розміткою 1.14.1 «Зебра» Розділу 34 ПДР України, на якому в той час перебувала пішохід ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , котра переходила проїзну частину дороги вулиці Сінної справа наліво відносно напрямку руху автомобіля, не зменшив швидкість та не зупинився, щоб дати дорогу пішоходу ОСОБА_7 , та скоїв наїзд на останню.

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди потерпілій ОСОБА_7 , спричинено тілесні ушкодження у вигляді: переломи кісток тазу та компресійний перелом 12-го грудного хребця, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, садна шкіри голови, тулуба, кінцівок, які кваліфікуються, як ушкодження середнього ступеню тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

В поданій апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить вирок суду відносно ОСОБА_10 змінити, відмовивши задоволенні позову прокурора на відшкодування витрат на лікування потерпілої, а також зменшити сум, які підлягають стягненню на користь потерпілої ОСОБА_7 , а саме відшкодування матеріальної шкоди до 895,47 грн, моральної шкоди до 10000 грн.

На підтвердження своїх вимог захисник зазначає, що заклад охорони здоров`я де проходила лікування потерпіла, не був позбавлений самостійно звернутися до суду з позовом про відшкодування витрат на лікування.

Щодо необхідності зменшення суми на відшкодування матеріальної шкоди, завданої злочином, захисник зазначає, що вартість лікарських засобів, придбані потерпілою за рекомендацією лікарів становить 895,47 грн. Інші витрати, на думку апелянта, нічим не підтверджені.

Крім того, апелянт вважає розмір стягнутої моральної шкоди безпідставно завищеним та таким, що не підвереджує рівень страждань потерпілої.

До початку апеляційного розгляду від захисника надійшла заява про розгляд апеляційної скарги без його участі та без участі обвинуваченого.

Представник цивільного відповідача АТ «СГ «ТАС» ОСОБА_11 просить вирок суду щодо ОСОБА_10 скасувати в частині стягнення з АТ «СГ «ТАС» на користь потерпілої ОСОБА_7 матеріальної шкоди в розмірі 7931,12 грн та моральної шкоди в розмірі 396,55 грн та 78000 шкоди, пов`язаної із втратою працездатності та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог до АТ «СГ «ТАС» відмовити у повному обсязі у зв`язку із недотриманням позивачем поряду отримання страхового відшкодування.

З цього приводу апелянт зазначає, що для отримання страхового відшкодування потерпіла повинна була звернутися до страховика (АТ «СГ «ТАС») відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового розгляду з приводу поданих апеляційних скарг, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені у апеляційних скаргах, суд апеляційної інстанції дійшов до наступного висновку.

Висновок суду про винуватість ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого за ч.1 ст.286 КК України ґрунтується на належних та допустимих доказах, є правильним і ніким із учасників провадження не оспорюється.

Призначення обвинуваченому ОСОБА_10 покарання, у виді штрафу у розмірі 51 000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 2 роки, у поданих апеляційних скаргах не оскаржується, а тому вирок в цій частині не переглядається.

Щодо доводів сторони захисту про відсутності повноважень прокурора подавати в інтересах закладу охорони здоров`я цивільний позов, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 4 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Частиною 1 статті 5 ЦПК України, передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини 3 статті 56 ЦПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.

Частиною 4 статті 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах

Відповідно до вимог статті 131-1 Конституції України, прокуратура України становить єдину систему, на яку покладається, у тому числі, представництво інтересів держави в суді у випадках, визначених законом.

Підставою представництва прокурором інтересів держави у суді відповідно до статті 23 Закону України «Про прокуратуру» є не здійснення або неналежним чином здійснення захисту інтересів держави органом державної влади, органом місцевого самоврядування чи іншим суб`єктом владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно із статтею 89 Бюджетного кодексу України видатки на фінансування лікарні широкого профілю здійснюються за рахунок коштів місцевого бюджету, а тому несплата коштів відповідачем суттєво зачіпає інтереси держави у зв`язку з недоотриманням коштів для фінансування закладів охорони здоров`я.

Положеннями статті 1166 Цивільного кодексу України передбачено відшкодування матеріальної шкоди при наявності складу правопорушення: протиправних дій особи, заподіяння шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою і наслідками, вини особи, що причинили збиток.

Питання відшкодування витрат на лікування особи, яка потерпіла від злочину, врегульовано статтею 1206 ЦК України, Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров`я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнення з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 545 від 16 липня 1993 року.

Згідно з частиною 1 статті 1206 ЦК України особа, яка вчинила злочин, зобов`язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров`я на лікування потерпілого від цього злочину, крім випадку завдання шкоди при перевищенні меж необхідної оборони або у стані сильного душевного хвилювання, що виникло раптово внаслідок насильства або тяжкої образи з боку потерпілого.

Частиною 3 статті 1206 ЦК України передбачено, якщо лікування проводилося закладом охорони здоров`я, що є у державній власності, у власності Автономної Республіки Крим або територіальної громади, кошти на відшкодування витрат на лікування зараховуються до відповідного бюджету.

За змістом наведеної норми матеріального права обов`язок відшкодування витрат, понесених закладом охорони здоров`я на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, покладається саме на винну особу, яка вчинила цей злочин, і заподіяла шкоду здоров`ю потерпілої, як умисними, так і необережними діями.

Відповідно до ч.1 ст.23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.3, п.2 ч.4 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.

Відповідно до ч.3 ст.128 КПК України цивільний позов в інтересах держави пред`являється прокурором, а згідно ч.7 цієї статті, особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Як вбачається із матеріалів кримінального провадження, прокурором виконані указані положення законодавства, у поданому прокурором позові вмотивовано зазначено, з яких підстав орган охорони здоров`я самостійно не звернувся до суду з позовом.

Щодо доводів захисника обвинуваченого про безпідставність задоволення цивільного позову щодо стягнення матеріальної шкоди, завданої злочином, колегія суддів зазначає, що розмір завданої шкоди цілком підтверджується наданими потерпілою копіями фіскальних чеків на придбання ліків (т.1, а.с. 34-37).

Крім того, доводи касаційної скарги захисника про необґрунтованість стягнення із обвинуваченої 39603,45 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди також не є слушними.

Згідно з ч. 1 ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями, зокрема, підозрюваного або обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 127 КПК України шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Так, за ч. 1 ст. 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частиною 3 цієї статті встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала через протиправну поведінку щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, установлених ч. 2 цієї статті.

При цьому розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має навести в рішенні відповідні мотиви.

Таким чином, законодавець визначив загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди. Тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.

Визначаючи розмір моральної шкоди, яку слід стягнути з ОСОБА_10 на користь потерпілої, суд першої інстанції врахував погіршення здоров`я останнього і встановив на вимогах розумності та справедливості її у розмірі 39603,45 грн.

Апеляційний суд погоджується з такими висновком суду першої інстанції. При цьому засади розумності, виваженості та справедливості судами було дотримано.

Доводи апеляційної скарги представника цивільного відповідача щодо незаконності вироку відносно ОСОБА_10 в частині вирішення пред`явленого потерпілою ОСОБА_7 до АТ «Страхова група «ТАС» цивільного позову, з підстав того, що потерпіла згідно положень ст. 35 Закону №1961-IV була зобов`язана звернутись до страховика з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування, а не заявляти позов до суду, оскільки суд, на відміну від страхової компанії, не має можливості досліджувати обставини страхового випадку та визначати розмір належного страхового відшкодування, на переконання колегії суддів, є безпідставними з огляду на таке.

Положеннями ч. 2 ст. 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Відповідно до ст. 128 КПК України особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України (даліЦПК України) за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 19 червня 2019 року в справі №465/4621/16-к (провадження №13-24 кс19), для розгляду в межах кримінального провадження цивільного позову потерпілого до страховика про стягнення шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 КК України, попереднє звернення потерпілого до страховика із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку, визначеному ст. 35 Закону № 1961-IV, не є обов`язковим. Порядок звернення потерпілого чи іншої особи до страховика із заявою про здійснення страхового відшкодування є не досудовим порядком урегулювання спору, визначеним як обов`язковий у розумінніст.124 Конституції України, а позасудовою процедурою здійснення страхового відшкодування, яка загалом не виключає право особи безпосередньо звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування.

Обов`язок відшкодування шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, у тому числі, коли йдеться про вчинення злочину, передбаченого т. 286 КК України, обумовлений не порушенням певного договірного зобов`язання, а фактом спричинення шкоди майну, здоров`ю та життю людини.

З урахуванням наведеного доводи представника АТ «Страхова група «ТАС» про те, що потерпіла з метою вирішення питання страхового відшкодування повинна була подати відповідну заяву безпосередньо до страховика, а не звертатися з позовом до суду, на переконання колегії суддів, є необґрунтованими та безпідставними, а тому апеляційна скарга представника цивільного відповідача задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_9 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 та представника цивільного відповідача АТ «СГ «ТАС» ОСОБА_11 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Полтави від 01.08.2023 відносно ОСОБА_10 залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4