Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1612/25
Провадження № 1-кс/376/239/2025
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" червня 2025 р. Сквирський районний суд Київської області в складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

підозрюваного ОСОБА_4 ,

захисника - ОСОБА_5 ,

розглянувши клопотання слідчого СВ ВП № 1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Шапіївка, Сквирського району, Київської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , з середньою-спеціальною освітою, одруженого, пенсіонера, раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся слідчий СВ ВП № 1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області капітан поліції ОСОБА_6 (надалі слідчий) з клопотанням, що погоджено з процесуальним керівником про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що в його провадженні знаходяться матеріали досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000174 від 01 червня 2025 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбачених ч. 4 ст. 186 КК України.

Відповідно до поданого клопотання, підставами звернення до суду стало те, що ОСОБА_4 обґрунтовано підозрюється у вчиненні злочину, за який передбачено покарання строком до десяти років, може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні, що свідчить про наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, може здійснити дії, передбачені частиною першою ст. 177 КПК України та свідчить про неможливість запобігання ризикам шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

Із повідомлення про підозру вбачається, що в період воєного стану, 01 червня 2025 року приблизно о 05 годині 45 хвилин, ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливого мотиву з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, в умовах воєнного стану, користуючись відсутністю власників та тим, що за його діями не спостерігають сторонні особи, через незамкнені двері проник до цегляного приміщення пташника, що знаходиться на охоронюваній території Товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Шапіївка»» (надалі ТОВ «АФ «Шапіївка», товариство), за адресою: Київська область, Білоцерківський район, с. Шапіївка, вул. Сквирське шосе, 31, що належить ОСОБА_7 , звідки намагався таємно викрасти шість підрощених гусенят породи «Проста сіра».

У подальшому злочинні дії ОСОБА_4 на місці вчинення злочину були виявленні охоронником території ТОВ «АФ «Шапіївка»» ОСОБА_8 , який намагався зупинити ОСОБА_4 із викраденим майном.

Надалі, ОСОБА_4 усвідомлюючи, що діє відкрито, бажаючи довести до кінця свій злочинний умисел спрямований на незаконне збагачення за рахунок чужого майна, з корисливого мотиву, в умовах воєнного стану, перебуваючи на охоронюваній території ТОВ «АФ «Шапіївка»», висловлюючи по відношенню до охоронника товариства ОСОБА_9 , який намагався його зупинити із викраденим майном, застосуванням фізичного насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я в момент заподіяння та виражалося в тому, що ОСОБА_4 піднявши із землі невеликі камінці кидав їх у напрямку ОСОБА_9 , не даючи змоги останньому наблизитися та скориставшись цим залишив територію ТОВ «АФ «Шапіївка»» із викраденим майном, а саме шістьма підрощеними гусенятами породи «Проста сіра» вартістю 300 гривень за одне гусеня, якими в подальшому розпорядився на власний розсуд, чим спричинив товариству майнової шкоди на загальну суму 1800 (одна тисяча вісімсот) гривень.

У судовому засіданні прокурор підтримав дане клопотання та просив його задовольнити.

У судовому засіданні підозрюваний та його захисник заперечили щодо задоволення клопотання посилаючись на відсутність будь-яких підстав для перебування підозрюваного під вартою, просили суд обрати більш м`який запобіжний захід, оскільки підозрюваний наміру переховуватися від слідства та суду, продовжувати займатися злочинною діяльністю, впливати на свідків у справі не має.

Заслухавши прокурора, думку підозрюваного та його захисника, дослідивши копії матеріалів, якими слідчий обґрунтовує доводи клопотання, слідчий суддя, приходить до наступного висновку.

Згідно зі змістом ст.ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1. наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення;

2. наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3. недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

У ході розгляду клопотання встановлено, що ОСОБА_4 , підозрюється у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України і подане слідчим СВ ВП № 1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області клопотання відповідає вимогам ст.ст. 179, 184 КПК України.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України знайшла своє підтвердження в ході судового засідання та повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

01 червня 2025 року о 15 годині 50 хв (фактично затриманий о 12 год. 20 хв. 01.06.2025р.) на підставі п. 2 ч. 1 ст. 208 КПК України ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було затримано за підозрою у вчинені вказаного кримінального правопорушення.

02 червня 2025 року, ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, тобто у відкритому викрадені чужого майна (грабіж), поєднаного з погрозою застосування насильства, яке не є небезпечним для життя та здоров`я в момент заподіяння, поєднаного з проникненням у інше приміщення, вчиненому в умовах воєнного стану.

Згідно з статтею 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до статті 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; тяжкість покарання, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого та інші відомості.

Основні доводи внесеного стороною кримінального провадження клопотання зводяться до наявності кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , а наявність ризиків передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України обґрунтовується тим, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду та незаконно впливати на потерпілого, свідків, інших підозрюваних у цьому кримінальному провадженні.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваного, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які незважаючи на існування презумпції невинуватості переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів того, що саме ця особа вчинила злочин; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, минуле, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Аналогічне відображення принципів вирішення питання застосування щодо особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою міститься і в положеннях ст.ст. 177, 178, 183 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, при вирішені питання, чи було особу «обвинувачену в кримінальному правопорушенні» для цілей статті 6 Конвенції, необхідно виходити з таких трьох критеріїв: категорія даного провадження згідно з національним законодавством; суттєві характерні риси цього провадження; вид та суворість міри покарання, яке може бути призначено заявникові. [«O. v. Norway», n. 33926].

«Законність» тримання під вартою з погляду національного закону не завжди є вирішальним чинником. Європейський суд з прав людини зазначає, що тримання під вартою протягом зазначеного періоду має відповідати меті пункту 1 статті 5 Конвенції, яка забороняє безпідставне позбавлення свободи. [«Гаважук проти України», п. 63654]; [«Мурукін проти України», п. 34]; [«Буряга проти України», п. 54655]; [«Фельдман проти України», п. 68656].

Тримання під вартою у відповідності до пункту 1(с) статті 5 Конвенції має задовольняти вимогу пропорційності. Взяття заявника під варту має бути конче необхідним для забезпечення його присутності в суді, але водночас інші, менш суворі заходи можуть бути достатніми для досягнення цієї мети. (Рішення : «Ladent v. Poland», n. 55660; «Ambruszkiewicz v. Poland», n.n. 29-33661; «Хайредінов проти України», n. 28).

Затримання особи є настільки серйозним запобіжним заходом, що воно є виправданим, лише якщо інші, менш суворі, заходи були розглянуті та визнанні недостатніми для забезпечення захисту індивідуальних або суспільних інтересів, які можуть вимагати затримання відповідної особи. (Рішення : «X. v. Finland», n. 151).

ЄСПЛ визнав, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню є недостатньою для обґрунтування обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Виходячи із правової позиції ЄСПЛ при розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя, суд у кожному випадку повинен принципово та критично ставитися до доводів прокурора, якими він обґрунтовує необхідність застосування саме цього запобіжного заходу, об`єктивно оцінюючи її переконливість. При цьому прокурор повинен довести, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не може запобігти ризикам передбачених ст. 177 КПК України.

З урахуванням обґрунтованої підозри та встановлених ризиків кримінального провадження, на цьому етапі кримінального провадження застосування запобіжного заходу є об`єктивно необхідним з метою досягнення дієвості відповідного кримінального провадження і забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваної.

У той же час у ході розгляду клопотання слідчим суддею було встановлено, що виключних обставин для тримання ОСОБА_4 під вартою немає, оскільки даних, які б свідчили про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів у клопотанні слідчого не вказано та в судовому засіданні не доведено і на переконання слідчого судді, застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою буде становити непропорційне втручання у його права.

Крім того, на переконання слідчого судді, інтенсивність ризиків не має того ступеню, який би давав підстави вважати тримання під вартою єдино можливим запобіжним заходом за цих обставин. Про це свідчать як відомості про особу підозрюваного (вік, стан здоров`я, раніше не судимий, вперше притягається до кримінальної відповідальності), так і наявність у нього міцних соціальних зв`язків.

Враховуючи те, що прокурор та слідчий не довели суду виняткових обставин, які б виправдовували подальше обмеження права підозрюваного на свободу та свідчили б про недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів, слідчий суддя вважає за доцільне застосувати до підозрюваного запобіжний захід, передбачений ст. 181 КПК України, у вигляді нічного домашнього арешту з забороною залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , з 22:00 год. до 06:00 год., який є співмірний з існуючими ризиками, особою підозрюваного, тяжкістю злочину та його наслідками. При цьому, такий режим може перериватись необхідністю отримання медичної допомоги та прослідування до укриття цивільного захисту.

При цьому, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді нічного домашнього арешту відносно підозрюваного, слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Згідно з ч. 1 ст. 181 КПК України, домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

Крім того, за нормою ч. 2 ст. 181 КПК України, домашній арешт може бути застосовано до особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за вчинення якого законом передбачено покарання у виді позбавлення волі.

ОСОБА_4 підозрюється у вчинені злочину, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, покарання за скоєння якого, передбачає позбавлення волі на строк від семи до десяти років, яке згідно статті 12 КК України відноситься до тяжких злочинів.

Відповідно до вимог ст. 181 КПК України орган Національної поліції повинен негайно поставити на облік особу, щодо якої застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, і повідомити про це слідчому або суду. Працівники органу Національної поліції підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань, використовувати електронні засоби контролю.

За змістом ч. 4 ст. 194 КПК України, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частинами п`ятою та шостою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Строк застосування цього запобіжного заходу слідчий суддя визначає два місяці. Необхідність визначення саме такого строку обумовлена тим, що досудове розслідування у кримінальному провадженні не завершене, а підстави вважати, що наведені ризики можуть зникнути чи зменшитися раніше цього строку, відсутні. Водночас, строк дії запобіжного заходу не може перевищувати строк досудового розслідування у цьому кримінальному провадженні.

Відповідно до ч. 2,3 ст. 196 КПК України, в ухвалі про застосування запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, зазначаються конкретні обов`язки, передбачені частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, що покладаються на підозрюваного, обвинуваченого та у випадках, встановлених цим Кодексом, строк, на який їх покладено . В ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту зазначається точна адреса житла, яке підозрюваному, обвинуваченому забороняється залишати.

З метою мінімізації ризиків, встановлених у судовому засіданні, а також запобігання поза процесуальній поведінці підозрюваного, наявні підстави для покладення на ОСОБА_4 обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України та необхідність покладення яких була доведена стороною обвинувачення, а саме:

1)невідкладно з`являтися на виклик слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

2)повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання та роботи;

3) заборонити покидати місце свого проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , з 22:00 год. до 06:00 год..

Зазначені обов`язки релевантні встановленим ризикам та здатні їм запобігти.

Відповідно до ч. 7 ст. 194 КПК України, обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, можуть бути покладені на підозрюваного, обвинуваченого на строк не більше двох місяців.

Строк дії обов`язків слідчий суддя визначає у межах, передбачених ч. 7 ст. 194 КПК України, - два місяці.

За таких обставин клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає частковому задоволенню.

Виходячи з вищевказаного, керуючись ст.ст. 131, 132, 176- 178, 183, 186, 193, 194, 196, 197, 202, 376 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання слідчого СВ ВП № 1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області капітана поліції ОСОБА_6 про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_4 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - запобіжний захід у вигляді нічного домашнього арешту з забороною залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , з 22:00 год. до 06:00 год., крім випадків увімкнення повітряної тривоги для слідування в укриття за межами місця перебування домашнього арешту, з покладанням на нього строком на два місяці з дня постановлення даної ухвали наступних обов`язків:

3)невідкладно з`являтися на виклик слідчого, прокурора та суду за першою вимогою;

4)повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну місця проживання та роботи;

3) заборонити покидати місце свого проживання, за адресою: АДРЕСА_2 , з 22:00 год. до 06:00 год..

Попередити підозрюваного ОСОБА_4 , що працівники органу Національної поліції з метою контролю за поведінкою підозрюваного, обвинуваченого, який перебуває під домашнім арештом, мають право з`являтися в житло цієї особи, вимагати надати усні чи письмові пояснення з питань, пов`язаних із виконанням покладених на неї зобов`язань.

Контроль за виконанням умов та обов`язків пов`язаних з домашнім арештом покласти на ВП № 1 Білоцерківського РУП ГУНП в Київській області в межах території обслуговування якого проживає підозрюваний.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ознайомити та вручити підозрюваному під розпис копію ухвали про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту.

Апеляційна скарга на ухвалу слідчого судді подається до суду апеляційної інстанції протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1