КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 серпня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

за участі секретаря ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5

підозрюваної ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11 липня 2025 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11.07.2025 задоволено клопотання слідчого в ОВС 2 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_8 , погоджене прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 ,та застосовано до підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 07.09.2025.

Цією ж ухвалою визначено ОСОБА_6 заставу у межах 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 908 400 гривень.

У разі внесення застави покладено на підозрювану ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду;

2) не відлучатися з міста Дніпра без дозволу слідчого, прокурора чи суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні № 0000246 від 27.02.2025;

_____________________________________________________________________________________

Справа № 761/29108/25 Слідчий суддя - ОСОБА_9

Апеляційне провадження № 11-сс/824/5596/2025 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади усі свої паспорти громадянина України для виїзду за кордон, службовий паспорт, інші документи, що мають право на виїзд з України та в`їзд до України.

Строк дії ухвали та термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначено до 07.09.2025.

Також цією ухвалою відмовлено у задоволенні скарги захисника на незаконне затримання та звільнення особи з-під варти.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, захисник ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді та постановити нову ухвалу, якою застосувати до підозрюваної запобіжний захід у виді домашнього арешту у нічний час доби.

07.08.2025 від захисника ОСОБА_7 надішли доповнення до апеляційної скарги, в яких апелянт зазначав, що повідомлення про підозру містить суто формальну згадку про «завдання шкоди», але не має жодних ознак спеціальної мети - «завдання шкоди Україні», що є обов`язковою ознакою кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Підозра не містить підтвердження підтримки ОСОБА_6 воєнних дій рф, тобто відсутній умисел на завдання шкоди Україні внаслідок військової агресії.

Характер поставок комерційним структурам - словацькій та турецькій компаніям (папероробне обладнання) свідчить про суто економічний аспект подій, а тому відсутні будь-які факти допомоги чи участі у реалізації політики держави- агресора.

Зі змісту матеріалів клопотання у сукупності з наданими доказами не можливо встановити, яким чином зміст підозри та фактичні обставини відповідають правовій кваліфікації за ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Зазначені у клопотанні підприємства, як замовники продукції, згідно зовнішньоекономічних контрактів, чи «кінцеві набувачі» поставленого обладнання, не є такими, щодо яких накладено санкції, відповідно Закону України «Про санкції».

Крім цього, поставка таких товарів не спрямована на допомогу державі-агресору (пособництві) та не завдало жодної шкоди Україні, так як не є товарами військового або подвійного призначення.

Також апелянт вказував про відсутність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Під час розгляду клопотання сторона захисту заявляла, з наданням відповідних доказів, що жодних з наведених у клопотанні ризиків не існувало та не існує на даний час, і стороною обвинувачення у клопотанні не доведено їх наявність.

Ризик переховування підозрюваної ґрунтується виключно на суворості можливого вироку.

Усі речі та документи, які мають істотне значення для кримінального провадження вже зібрані, зафіксовані та вилучені органом досудового розслідування.

Стороні обвинувачення та слідчому судді достеменно не відомо про існування будь-яких свідків у кримінальному провадженні, а тому сама по собі вірогідність ризику незаконного впливу на свідків не може свідчити про його настання в майбутньому.

Ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином та ризик вчинення іншого кримінального правопорушення або продовження кримінальної діяльності взагалі не обґрунтований та зводиться виключно до цитування статті КПК України.

Враховуючи вік та стан здоров`я підозрюваної, остання потребує систематичних медичних оглядів та перебування під наглядом лікарів.

Крім того, ОСОБА_6 має постійне місце проживання, за місцем проживання та роботи характеризується позитивно, має подяку від підрозділу Збройних сил України.

На думку апелянта, у клопотанні не доведено неможливість застосування до підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу.

Також, слідчим суддею необґрунтовано відмовлено в задоволенні скарги сторони захисту на незаконне затримання ОСОБА_6 в порядку п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК без ухвали слідчого судді, оскільки відсутні жодні обставини, що унеможливлювали б здійснення слідчих дій у загальному порядку, тобто затримання на підставі ухвали слідчого судді.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення підозрюваної ОСОБА_6 , яка приймала участь в судовому засіданні в режимі відеоконференцзв`язку, та її захисника ОСОБА_7 , які підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити, думку прокурора ОСОБА_5 який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як убачається із матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням Служби безпеки України за процесуального керівництва Офісу Генерального прокурора здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000246 від 27.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України.

Згідно даних протоколу затримання від 10.07.2025, цього ж дня о 09 год. 44 хв. ОСОБА_6 затримано на підставі абзацу 6 ч. 1 ст. 615 КПК України.

10.07.2025 у межах даного кримінального провадження ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні умисних дій, спрямованих на допомогу державі-агресору (пособництві), вчинених громадянином України з метою завдання шкоди Україні шляхом добровільної підготовки та передачі матеріальних ресурсів представникам держави-агресора, вчиненій за попередньою змовою групою осіб, з правовою кваліфікацією таких дій за ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 111-2 КК України.

11.07.2025слідчий в ОВС 2 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБ України ОСОБА_8 , за погодженням із прокурором Офісу Генерального прокурора ОСОБА_5 , звернувся до слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва із клопотанням про застосування щодо підозрюваної ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді тримання під вартою на 60 днів без визначення застави.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11.07.2025 задоволено клопотання слідчого та застосовано до підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 07.09.2025.

Цією ж ухвалою визначено ОСОБА_6 заставу у межах 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 908 400 гривень.

У разі внесення застави покладено на підозрювану ОСОБА_6 обов`язки, передбачені ст. 194 КПК України, а саме:

1) прибувати за кожною вимогою до слідчого, прокурора чи суду;

2) не відлучатися з міста Дніпра без дозволу слідчого, прокурора чи суду;

3) повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

4) утримуватися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні № 0000246 від 27.02.2025;

5) здати на зберігання до відповідних органів державної влади усі свої паспорти громадянина України для виїзду за кордон, службовий паспорт, інші документи, що мають право на виїзд з України та в`їзд до України.

Строк дії ухвали та термін дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначено до 07.09.2025.

Також цією ухвалою відмовлено у задоволенні скарги захисника на незаконне затримання та звільнення особи з-під варти.

З такими висновками слідчого судді суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційної інстанції.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу.

Як убачається з ч. 2 ст. 177 КПК України, підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрювана може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам:

1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду;

2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення;

3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваної , обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні;

4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином;

5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Розглядаючи клопотання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Згідно ч. 1, ч. 2 ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Застосовуючи щодо підозрюваної ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою, слідчим суддею встановлено, що матеріали провадження містять достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111-2 КК України.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваної з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Як вважає колегія суддів, слідчий суддя, станом на день розгляду клопотання слідчого, дослідивши матеріали клопотання та долучені до нього документи, оцінюючи їх достатність для висновку про причетність ОСОБА_6 до інкримінованого їй кримінального правопорушення, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у провадженні достатньої сукупності доказів, які свідчать про обґрунтованість підозри ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй злочину.

Крім того, слідчим суддею визнано доведеними вказані у клопотанні слідчого ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Так, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , його наслідки, характер та обставини інкримінованих їй дій, дані про особу підозрюваної, колегія суддів дійшла висновку, що слідчим у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, а саме можливості підозрюваної переховування від органів досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення або продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.

З урахуванням вказаного, на думку колегії суддів, слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність застосування виняткового запобіжного заходу щодо підозрюваної ОСОБА_6 , оскільки встановлені судом обставини свідчать про те, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

При цьому, слідчий суддя, врахувавши визначену законодавцем дискрецію слідчого судді під час застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за ч. 6 ст. 176 КПК не визначати або визначати розмір застави, у відповідності до вимог ч. 4, ч. 5 ст. 182, ч. 3 ст. 183 КПК України, взявши до уваги дані, які характеризують особу підозрюваної, обставини інкримінованих їй дій, дійшов висновку про можливість визначення ОСОБА_6 застави у максимальних межах розміру застави, передбачених для даної категорії злочину, а саме у виді 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400 гривень.

З таким висновком погоджується і колегія суддів, та вважає, що станом на день розгляду слідчим суддею клопотання слідчого вказаний розмір застави є відповідним і достатнім у даному кримінальному провадженні, оскільки, виходячи з практики Європейського суду з прав людини, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

На переконання колегії суддів, такий запобіжний захід здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки підозрюваної.

З наведеного убачається, що слідчим суддею враховано обставини справи в сукупності з даними про особу підозрюваної, які вказують на можливість останнього вчиняти дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, в зв`язку з чим відносно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою із визначенням застави, який, на думку колегії суддів, в сукупності з існуючими ризиками, особою підозрюваної, тяжкістю інкримінованого їй кримінального правопорушення та його наслідками, є обґрунтованим, та підстав для застосування до підозрюваної запобіжного заходу у виді домашнього арешту або особистого зобов`язання, колегія суддів не вбачає.

Крім того, колегія суддів враховує, що згідно вимог ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто у виді тримання під вартою.

Викладені в апеляційній скарзі захисника доводи про відсутність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 інкримінованих їй дій, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки слідчий суддя правильно встановив, що наведені у клопотанні дані, виклад яких зроблено з посиланням на матеріали кримінального провадження, свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111-2 КК України.

Такий висновок слідчого судді ґрунтується на доданих слідчим до клопотання матеріалах, що містять достатні дані, які вказують на причетність підозрюваної до вчинення інкримінованого їй кримінального правопорушення.

При цьому, слід зазначити, що для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення винуватості чи її відсутності у особи за вчинення злочину, доведення чи не доведення винуватості особи, з метою досягнення таких висновків, які необхідні суду при постановленні вироку, а з тією метою, щоб визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

Такий висновок цілком узгоджується із правовими позиціями, наведеними у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» № 14310/88 від 23 жовтня 1994 року суд зазначив, що «факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як і ті, що є необхідними для обґрунтування вироку чи й просто висунення обвинувачення, черга якого надходить на наступній стадії процесу кримінального розслідування».

У відповідності до змісту ст. 368 КПК України, питання щодо наявності чи відсутності складу кримінального правопорушення в діянні, винуватості особи в його вчиненні, оцінки належності та допустимості доказів вирішуються судом під час ухвалення вироку, тобто на стадії судового провадження.

Обставини здійснення підозрюваною конкретних дій, доведеність її винуватості, у тому числі правильність кваліфікації її дій та наявність або відсутність у її діях складу інкримінованого злочину, потребують перевірки та оцінки у сукупності з іншими доказами у кримінальному провадженні під час подальшого досудового розслідування, а дослідження та оцінка доказів, встановлення наявності або відсутності події та складу кримінального правопорушення, та достатності доказів для доведеності винуватості особи, відноситься до стадії судового розгляду по суті, та не вирішується на стадії досудового розслідування.

З наведених підстав, посилання апелянта на відсутність складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111-2 КК України, зокрема відсутність мети та умислу ОСОБА_6 на завдання шкоди Україні, а також посилання на невірну кваліфікацію дій підозрюваної, є передчасними.

Сукупність матеріалів судового провадження, на даному етапі кримінального провадження до моменту з`ясування істини у справі, є достатньою для застосування щодо підозрюваної запобіжного заходу, оскільки обґрунтованість підозри - це не акт притягнення особи до відповідальності, а сукупність даних, які переконують об`єктивного спостерігача, що особа могла бути причетною до вчинення конкретного злочину.

Викладені в апеляційній скарзі доводи про недоведеність наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, колегія суддів вважає безпідставними.

При визначенні ризиків закон не вимагає неспростовних доказів того, що підозрювана однозначно, поза всяким сумнівом, здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає обґрунтування, що він має реальну можливість їх здійснити під час вирішення питання про застосування запобіжного заходу або в майбутньому.

У контексті практики Європейського суду з захисту прав людини, слід зазначити, що ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (Панченко проти Росії). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (Бекчиєв проти Молдови).

Зважаючи на викладене, а також, враховуючи дані про особу підозрюваної ОСОБА_6 в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про доведеність слідчим у клопотанні ризику можливості підозрюваної переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки достатні стримуючі фактори, які б свідчили про протилежне, в матеріалах справи відсутні.

Оцінюючи наявність ризику незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, колегія суддів виходить із встановленого Кримінальним процесуальним кодексом України порядку отримання показань від свідків у кримінальному провадженні на різних його етапах, та вважає, що ризик такого впливу зберігається до отримання показань свідків та підозрюваних безпосередньо судом під час розгляду справи по суті.

Враховуючи конкретні обставини інкримінованого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, не виключена ймовірність того, що остання, у разі, якщо не буде обмежена у спілкуванні зі свідками та іншими учасниками, яким відомі обставини інкримінованого злочину, може здійснювати на них вплив з метою їх спонукання до ненадання в суді показів, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді щодо наявності ризику впливу на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки він існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів під час проведення досудового розслідування, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , характер та обставини інкримінованих їй дій, дані про особу підозрюваної у сукупності, слідчий суддя дійшов обгрунтованого висновку, що у клопотанні доведено існування у кримінальному провадженні інших ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

При цьому, посилання захисника на відомості про особу підозрюваної, зокрема те, що ОСОБА_6 має постійне місце проживання за місцем проживання та місцем роботи характеризується позитивно, не є достатньою підставою для застосування щодо підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу або визначення йому розміру застави. Вказані відомості на даному етапі досудового розслідування самі по собі не забезпечують впевненості у подальшій належній процесуальній поведінці підозрюваної, у випадку застосування щодо неї більш м`якого запобіжного заходу.

Матеріали справи не містять та захисником не надано медичних висновків щодо неможливості утримання під вартою ОСОБА_6 у зв`язку із наявними у неї захворюваннями, та неможливість отримання нею необхідного огляду та лікування в умовах слідчого ізолятора, а тому доводи апелянта в цій частині не можуть бути достатньою підставою для застосування щодо підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу.

Посилання апелянта на незаконність затримання підозрюваної, не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, оскільки такі доводи спростовуються матеріалами судового провадження, зокрема даними протоколу затримання ОСОБА_6 від 10.07.2025 на підставі п. 6 ч. 1 ст. 615 КПК України у зв`язку з наявністю обґрунтованих обставин, які дали підстави вважати, що можлива втеча з метою ухилення від кримінальної відповідальності особи, підозрюваної у вчиненні злочину.

При цьому, колегія суддів звертає увагу, що скарга на незаконне затримання особи підлягає розгляду в порядку ст. 206 КПК України, та як убачається із матеріалів судового провадження, стороною захисту було реалізовано право на звернення до слідчого судді із відповідною скаргою, за наслідками розгляду якої слідчим суддею не встановлено підстав для її задоволення та звільнення ОСОБА_6 з-під варти. Разом з тим, ухвала слідчого судді, яку постановлено за результатами розгляду поданої в порядку ст. 206 КПК скарги щодо незаконного затримання особи відповідно до ст. 208 КПК, не підлягає апеляційному оскарженню, що узгоджується із висновком Верховного Суду, викладеним в постанові від 27.05.2019 року у справі № 766/22242/17.

Інші доводи апеляційної скарги висновків слідчого судді не спростовують.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити слідчому судді постановити законну та обґрунтовану ухвалу, колегією суддів апеляційної інстанції не встановлено.

За таких обставин, ухвала слідчого судді суду першої інстанції відповідно до вимог статті 370 КПК України є законною, обґрунтованою і вмотивованою, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її скасування.

Ураховуючи вищевикладене та керуючись ст. ст. 176-178, 183, 193, 376, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу з доповненнями захисника ОСОБА_7 в інтересах підозрюваної ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 11 липня 2025 року, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Судді:

____________ ___________ ___________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3