Справа № 159/3450/22
Провадження № 1-кп/159/61/25
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2025 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області в складі колегії суддів

під головуванням судді ОСОБА_1

суддів ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_4

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинувачених ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції)

ОСОБА_7 ,

перекладача ОСОБА_8

захисників ОСОБА_9 (в режимі відеоконференції),

ОСОБА_10 (в режимі відеоконференції),

розглянувши клопотання прокурора у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000203 від 10 лютого 2022 року,

про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Тбілісі Грузія, громадянина Грузії, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого, обвинуваченого за ч.4 ст.187 КК України,

про продовження строку дії обов?язків, встановлених у зв?язку із внесенням застави щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Луцьк Волинської області, громадянина України, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не судимого, обвинуваченого за ч.4 ст.187 КК України,

ВСТАНОВИВ :

Відповідно до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

До суду прокурором подано клопотання про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 на 60 днів. Клопотання обґрунтовані наявністю щодо обвинуваченого ризиків, передбачених п.1 та 5 ч.1 ст.177 КПК, які не зменшились, у зв?язку з чим прокурор вважає доцільним продовжити строк тримання під вартою.

Також, прокурором суду подано клопотання про продовження на два місяці строку дії обов`язків встановлених у зв`язку із внесенням застави ОСОБА_6 .

У судовому засіданні прокурор підтримала попередньо подані клопотання, просила їх задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 та його захисник ОСОБА_10 просили суд відмовити у задоволенні клопотання прокурора, яке стосується ОСОБА_7 , через недоведеність заявлених ризиків, вважають, що обвинуваченому можливо обрати більш м?який запобіжний захід, а саме цілодобовий домашній арешт із засобом контролю, який забезпечить виконання обвинуваченим процесуальних обов?язків.

Захисник ОСОБА_9 та обвинувачений ОСОБА_6 заперечили щодо продовження встановлених останньому обов`язків на виконання запобіжного заходу у виді застави.

Розглянувши питання продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу, продовження обвинуваченому ОСОБА_6 строку дії обов`язків покладених згідно внесеної застави, заслухавши з цього приводу думку учасників кримінального провадження, суд дійшов такого висновку.

17.02.2022 ОСОБА_7 у даному кримінальному провадженні обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою строком 60 днів, який у подальшому неодноразово продовжувалися, востаннє ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 07.05.2025 на строк до 05.07.2025 включно.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 31.01.2025 заставу, встановлену ОСОБА_7 зменшено, визначено йому мінімально передбачений КПК України розмір застави в сумі 242240 гривень, яка до цього часу не внесена.

Наведене свідчить, що запобіжний захід у виді застави не виявився дієвим щодо останнього та не може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого. Особа, яка могла б поручитися за обвинуваченого - відсутня.

При вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу, суд враховує вимоги ст. 178 КПК України, а саме: вік та стан здоров`я обвинуваченого, сімейний та матеріальний стан, вид діяльності, місце проживання та інші обставини, що мають значення для прийняття відповідного рішення.

За змістом ч.1 ст.177 КПК України запобіжні заходи застосовуються з метою забезпечення підозрюваним, обвинуваченим, покладених на них процесуальних обов`язків, а також запобігти спробам переховуватися від органів досудового розслідування, знищити, сховати або спотворити будь-яку річ чи документи, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому кримінальному провадженні, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчиненню іншого кримінального правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Оскільки поняття «обґрунтована підозра» у національному законодавстві не визначене, то, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд має враховувати позицію Європейського Суду з прав людини, відображену у рішенні від 21 квітня 2011 року у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» (пункт 175) відповідно до якого термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення (також див. рішення у справі «Кущ проти України», «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року, п. 32, Series A, № 182), (Erdagoz v. Turkey (Ердагоз проти Туреччини).

Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 інкриміноване обвинувачення у вчиненні нападу з метою заволодіння чужим майном, поєднаному з насильством, небезпечним для життя чи здоров?я потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, поєднаному з проникненням у приміщення, спрямованому на заволодіння майном в особливо великих розмірах. Як зазначено у обвинувальному акті, вказані дії супроводжувалися стеженням за потерпілим, розробкою плану нападу, застосуванням при нападі фізичного насильства, особливо великим розміром майнового посягання. Інкримінований обом обвинуваченим злочин, передбачений ч.4 ст.187 КК України є згідно з ч.6 ст.12 КК України особливо тяжким злочином, санкція якого передбачає позбавлення волі на строк від восьми до п?ятнадцяти років із конфіскацією майна.

Суд враховує, що на даний час кримінальне провадження по суті ще не розглянуто, потерпілий та свідки не допитані, інші докази у повному обсязі не досліджені, та бере до уваги, що обставини за якими пред`явлено обвинувачення, тяжкість покарання, що загрожує кожному обвинуваченому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, дані про його особу.

Наведені обставини свідчать про суттєвість докладених для вчинення злочинного діяння зусиль, та вказують на можливість активних дій обвинувачених і щодо уникнення відповідальності та покарання за їх вчинення у разі доведеності вини, тобто створюють вагомий ризик вчинення спроб переховування обвинувачених від суду, наведений у п.1 ч.1 ст.177 КПК України, який посилюється запровадженням у державі воєнного стану та наявністю непідконтрольних державі територій України внаслідок бойових дій.

Згідно ст.ст. 7-9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини. У рішенні по справі «Летельє проти Франції» від 26.06.1991 Європейський суд з прав людини вказав, що наявність вагомих підстав підозрювати затриманого у вчиненні злочину є неодмінною умовою правомірності тримання під вартою. У рішенні по справі «W проти Швейцарії» від 26.01.1993 року Європейський суд з прав людини вказав, що врахування тяжкості злочину має свій раціональний зміст, оскільки вона свідчить про ступінь суспільної небезпечності цієї особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем імовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризик того, що підозрюваний може ухилитись від слідства.

При оцінці зазначених ризиків суд також, враховує, що ОСОБА_7 є громадянином Республіки Грузія, перебуває на території України без відповідної правової підстави (з його слів дозволи на проживання відсутні), у нього також відсутні чинні документи які посвідчують особу (з його слів загубив). Він не одружений, дітей не має, місця проживання та майна на території України немає, що свідчить про відсутність у нього міцних соціальних зв?язків, які б могли стримати обвинуваченого від ухилення від правосуддя та втечі з метою уникнення можливого майбутнього покарання у разі доведення його винуватості. Крім того, ОСОБА_7 раніше був засуджений за вчинення корисливого кримінального правопорушення на території України, не працює, доходу та попередніх грошових накопичень не має, мінімально визначений розмір застави сплатити не може за відсутністю грошових коштів. Перелічене вказує на високий ризик того, що обвинувачений перебуваючи на волі та за відсутності житла і грошових коштів для забезпечення свого життєвого існування може вчинити інший, у тому числі корисливий злочин. Інкримінований обвинуваченому злочин включає розробку плану, був поєднаний з насильством, небезпечним для життя чи здоров?я потерпілого, від якого у потерпілого утворились тілесні ушкодження, що вказує на високий ступінь суспільної небезпечності цієї особи. При наведених вище обставинах з достатньо високим ступенем імовірності можна спрогнозувати поведінку обвинуваченого, який перебуваючи на волі може покинути територію України, у тому числі через лінію розмежування бойових дій.

Крім того, на теперішній час обвинувачений ОСОБА_7 утримується під вартою, відомостей що за станом здоров`я він не може утримуватись під вартою суду не надано. Особи які б могли поручитися за обвинуваченого відсутні. Його попередня судимість вказує, на відсутність довіри у зв`язку із чим є не достатнім застосування особистого зобов`язання.

Необхідність продовження строку тримання обвинуваченого під вартою вбачається незважаючи на обставини, наведені стороною захисту в якості доводів можливості застосування відносно нього більш м?якого запобіжного заходу.

При розгляді цього кримінального провадження неодноразово змінювався склад суду. При цьому обвинуваченим роз?яснювалося право як продовження розгляду справи, так і її розгляду спочатку з роз?ясненням наслідків, зокрема, необхідності у такому разі нового вчинення процесуальних дій, у тому числі дослідження усіх доказів.

Натомість обвинувачені та захисники наполягали на проведенні судового розгляду спочатку.

Розгляд справи за вказаним обвинуваченням передбачає обов`язкову участь захисника. За таких умов суд неодноразово наголошував стороні захисту на необхідності призначати судові засідання з мінімальним розривом у часі та кожне судове засідання призначав з урахуванням зайнятості захисників у інших справах та доводів обвинувачених, які не погоджувались на здійснення захисту іншим адвокатом. Натомість чисельні клопотання захисників про відкладення попередньо узгодженого судового засідання з тих чи інших причин, унеможливлюють проведення судових засідань для розгляду обвинувачення і ухвалення судового рішення по суті.

Суд, також, звертає увагу на ту обставину, що висловлюючи позицію про зміну обвинуваченому запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, сторона захисту не надала суду актуальну інформацію, підтверджену документами, про право власності на житло у якому пропонується відбувати арешт та згоду власника (власників) на використання житла у цій якості.

Відповідно до ст.181 КПК України за своєю суттю домашній арешт полягає в забороні підозрюваному, обвинуваченому залишати житло цілодобово або у певний період доби.

ОСОБА_7 є громадянином іншої держави. З його слів у нього відсутні документи що дозволяють проживати на території України, він не працює, засоби для життєвого існування у нього відсутні, дітей та житла у власності не має, що вказує на відсутність будь-якого соціального зв?язку та визначеного місця перебування на території України. Без відповідних документів на проживання в України та посвідчення особи і за відсутності грошових коштів з високою вірогідністю винаймати житло не зможе.

За таких умов суд вважає неможливим застосувати щодо нього запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Таким чином враховуючи, що ОСОБА_7 обвинувачується у особливо тяжкому злочині, вже перебуває під вартою, суд вважає заявлені прокурором ризики доведеними, у зв`язку із вбачає доцільним продовжити обвинуваченому запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів.

Разом із тим, суд враховує позицію ЄСПЛ викладену у Рішенні від 23.06.2016 по справі «Клеутін проти України» та в аналогічних Рішеннях по справах «Строган проти України» та «Ігнатов проти України», у яких зазначено, що триваюче тримання обвинуваченого під вартою, без розгляду питання застосування альтернативних запобіжних заходів є порушенням ч.3 ст.5 Конвенції.

Враховуючи тяжкість злочину, особу обвинуваченого його майновий стан та з урахуванням ризику втечі, суд вважає достатнім залишити обвинуваченому заставу в мінімально визначеному КПК України розмірі 242240 грн.

Що стосується обвинуваченого ОСОБА_6 , до нього було застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою із альтернативою внесення застави, яка 26.05.2025 за нього внесена. Відповідно до ч.4 ст.202 КПК України з моменту звільнення з-під варти у зв`язку з внесенням застави підозрюваний, обвинувачений вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави та покладені обов`язки передбачені ч.5 ст.194 КПК України строком на два місяці, які відповідно до ч.7 цієї статті можуть бути продовжені. Оскільки підстави для скасування застосованого запобіжного заходу у виді застави відсутні, суд вважає з урахуванням особистості обвинуваченого необхідним встановлені йому обов`язки продовжити строком на 60 днів.

На підставі викладеного і керуючись ст.182, 183, 193, 194, 199, 331 КПК України,

ПОСТАНОВИВ :

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 про продовження обвинуваченому ОСОБА_7 запобіжного заходу - задовольнити.

Продовжити щодо ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою ще на строк 60 днів, з 12.06.2025 до 10.08.2025 включно.

Заставу визначену ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 31.01.2025 щодо ОСОБА_7 залишити попередню в сумі 242240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень.

У разі внесення застави у вказаній сумі звільнити ОСОБА_7 з-під варти та покласти на нього обов`язки: не відлучатися з м. Луцьк Волинської області без дозволу суду; з`являтись за викликом до суду; повідомляти суд про зміну місця свого проживання.

Ці зобов`язання застосовуються до обвинуваченого на строк два місяці з моменту застосування запобіжного заходу у вигляді застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також у разі, якщо обвинувачений ОСОБА_7 відлучиться з м. Луцьк Волинської області без дозволу суду; будучи належним чином повідомленим, не з`явиться за викликом до суду без поважних причин чи не повідомить причини своєї неявки; не повідомить суд про зміну місця свого проживання застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Клопотання прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_5 про продовження строку дії обвинуваченому ОСОБА_6 обов`язків, встановлених у зв`язку із внесенням застави - задовольнити.

З метою забезпечення умов запобіжного заходу у виді застави ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ,продовжити йому обов`язки не відлучатися за межі м. Луцька Волинської області без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; з`являтися на виклики суду, строком до 10.08.2025 включно.

На ухвалу може бути подана апеляція до Волинського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня проголошення.

Ухвала підлягає до негайного виконання.

ГоловуючийОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3