УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.12.2024 року м.Одеса

Слідчий суддя Київського районного суду міста Одеси ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши в судовому засіданні в місті Одесі клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001475 від 17.12.2024 за ч. 5 ст. 190 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Як вбачається з клопотання прокурора, СУ Головного управління Національної поліції в Одеській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0001475 від 17.12.2024 за ч. 5 ст. 190 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 29.07.2011 ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу придбано у ОСОБА_5 кв. АДРЕСА_1 . Вказаний договір 08.08.2011 зареєстровано в КП «БТІ» та «РОН», яким видано витяг про державну реєстрацію права власності.

Згідно відомостей про перетин державного кордону України ОСОБА_4 23.07.2019 виїхала з території України та більше не поверталася.

Незважаючи, що ОСОБА_4 перебуває за межами України, 15.10.2024 державним реєстратором відділу надання адміністративних послуг Ананьївської міської ради ОСОБА_6 прийнято нібито від останньої заяву про реєстрацію права власності на вказану квартиру в державному реєстрі речових прав до якої додано договір купівлі-продажу від 29.07.2011, витяг КП «БТІ» та «РОН» від 08.08.2011 та довідку КП «БТІ» від 07.10.2024 щодо підтвердження реєстрації права власності за ОСОБА_4 .

На підставі вказаних документів державним реєстратором Ананіської міської ради прийнято рішення про реєстрацію права власності в державному реєстрі речових прав на вказаний об`єкт нерухомості за ОСОБА_4 .

Разом з цим, згідно відповіді КП «БТІ» довідка від 07.10.2024 ОСОБА_4 не видавалася, а згідно отриманої від Одеського державного нотаріального архіву копії договору купівлі-продажу від 29.07.2011 вбачається, що ОСОБА_4 зазначена в ньому як громадянка рф, яка зареєстрована та проживає в московській області, а відповідно змісту наданого державному реєстратору договору купівлі-продажу від 27.11.2011 ОСОБА_4 зареєстрована та проживає у АДРЕСА_2 , а відомості про її громадянство в ньому не зазначені, тобто вказаний договір має суттєві відмінності від справжнього.

З урахуванням цього вбачається, що невстановлені особи здійснили підроблення договору купівлі-продажу квартири, яка належить ОСОБА_4 та інших документів з метою подальшого заволодіння вказаним об`єктом нерухомого майна у шахрайській спосіб.

Надалі, приватним нотаріусом ОСОБА_7 01.11.2024 посвідчено договір купівлі-продажу, згідно якого ОСОБА_8 , яка діяла за апостильованою довіреністю від ОСОБА_4 , виданої нібито 04.07.2024 нотаріусом штату Іллінойс, США, продала своїй доньки ОСОБА_9 зазначену квартиру з наданням нотаріусу вказаного вище підробленого договору купівлі-продажу від 29.07.2011, а також витягу з державного реєстру речових прав.

Оскільки квартира АДРЕСА_1 , є предметом кримінального правопорушення та набута кримінально-протиправним шляхом слідчим з дотримання вимог ст. ст. 110, 98 КПК України 20.12.2024 винесено постанову про визнання її речовим доказом у кримінальному провадженні.

Разом з цим, враховуючи встановлений у ході досудового розслідування факт вчинення протиправних дій відносно майна ОСОБА_4 існують достатні підстави вважати, що особи, які у шахрайській спосіб заволоділи правом на це майно можуть вжити заходи щодо його подальшого незаконного відчуження третім особам.

Таким чином, у кримінальному провадженні виникла необхідність у накладенні арешту на вказаний вище об`єкт нерухомого майна, який має значення речового доказу, з метою забезпечення його збереження та недопущення подальшого відчуження.

Прокурор звертається з клопотанням, обґрунтовуючи його тим, що з метою запобігання можливості приховування майна, його пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, виникла необхідність в арешті майна в порядку, передбаченому ст.170 Кримінально процесуального кодексу України.

Процесуальний керівник надав до суду заяву в якій клопотання підтримав, просив задовольнити з підстав викладених в ньому, у зв`язку із завантаженістю провести судовий розгляд у його відсутності.

Відповідно до вимог ч.2 ст.172 КПК України, клопотання слідчого, прокурора, цивільного позивача про арешт майна, яке не було тимчасово вилучене, може розглядатися без повідомлення підозрюваного, обвинуваченого, іншого власника майна, їх захисника, представника чи законного представника, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо це є необхідним з метою забезпечення арешту майна.

Слідчим суддею, з метою забезпечення арешту було прийнято рішення про задоволення клопотання прокурора про розгляд клопотання про арешт майна без участі власника.

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, якими прокурор обґрунтовує його задоволення, оцінивши всі обставини у сукупності, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання прокурора підлягає задоволенню в повному обсязі, з наступних підстав.

Відповідно до п.п.1, 2 ст.131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є, зокрема, арешт майна.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи.

При цьому, у відповідності до ч.2 ст.170 КПК України, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Згідно ч.1 ст.98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправних шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до матеріалів наданих з клопотанням квартира № 82 за адресою: м. Одеса, проспект Небесної Сотні, 37, визнана речовими доказом у кримінальному провадженні № 0001475 від 17.12.2024 за ч. 5 ст. 190 КК України.

Відповідно до ч.10 ст.170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З урахуванням вищевикладеного, слідчий суддя приходить до переконання, що квартира АДРЕСА_1 , є речовим доказом у кримінальному провадженні, з метою забезпечення збереження такого майна, беручи до уваги правове обґрунтування, клопотання прокурора підлягає задоволенню, й, відповідно захід забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна підлягає застосуванню.

Таким чином, повністю доведена необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.93, 100, 131, 132, 170-175, 309, 369 372, 392 395 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 про арешт майна у кримінальному провадженні № 0001475 від 17.12.2024 за ч. 5 ст. 190 КК України задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1

шляхом заборони права розпорядження, відчуження та проведення будь-яких реєстраційних дій.

Виконання ухвали покласти на прокурора відділу Одеської обласної прокуратури ОСОБА_3 .

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти діб з дня її проголошення до Одеського апеляційного суду, водночас відповідно до ст.175 КПК України ухвала про арешт майна виконується негайно слідчим, прокурором.

Слідчий суддя ОСОБА_1