н/п 1-кс/953/9387/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"27" грудня 2024 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

заявника (представника потерпілого) ОСОБА_3 ,

потерпілого - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду, усну заяву адвоката ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_5 , -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні судді Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_5 перебуває скарга представника потерпілого ОСОБА_4 адвоката ОСОБА_3 на рішення прокурора відділу 09/2/2 Харківської обласної прокуратури в порядку п. 7 ч. 1 ст. 303 КК України.

23.12.2024 представник потерпілого ОСОБА_4 адвокат ОСОБА_3 у судовому засіданні усно заявив відвід слідчому судді ОСОБА_5 . Мотивуючи заявлений відвід, представник потерпілого посилається на те що, раніше вже подавав три скарги по даному кримінальному провадженні, у задоволенні скарг було відмовлено, вони стосувались виконання статті 220 КПК України, тобто повідомлення адвоката, як представника потерпілого про розгляд його клопотання у суду відсутні дані про його належне повідомлення, оскільки його не повідомляли. Наразі права потерпілого порушуються, а саме не об`єктивно та незаконно встановлено ступень тяжкості тілесних ушкоджень. Наразі звернувся зі скаргою в порядку п. 7 ч. 1 ст. 303 КК України та у нього є сумніви, що рішення буде законним.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи усна заява про відвід розподілена судді ОСОБА_1 .

Заявник ОСОБА_3 у судовому засідання усну заяву про відвід підтримав, просив задовольнити.

Потерпілий ОСОБА_4 підтримав позицію адвоката ОСОБА_3 та просив задовольнити заяву про відвід судді ОСОБА_5 .

Суддя Київського районного суду м. Харкова ОСОБА_5 надала до суду письмову заяву, в якій просила вирішувати питання про відвід без її участі і висловила заперечення проти його задоволення з огляду на відсутність для цього передбачених кримінальним процесуальним законом підстав.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового засідання, суд зазначає наступне.

Право людини на справедливий суд належить до фундаментальних прав людини у сучасній демократичній державі. Забезпечення справедливого правосуддя, що ґрунтується на верховенстві права, є міжнародним зобов`язанням України на підставі низки міжнародно-правових актів, які ратифіковані Україною і становлять частину національного законодавства. Одним із таких документів є Конвенція про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, ратифікована Україною 17 липня 1997 року (далі Конвенція).

Відповідно до статей 2, 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди під час розгляду справ застосовують як джерела права Конвенцію і практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), яка є обов`язковою для виконання.

Стаття 6 Конвенції гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи під час розгляду будь-якого пред`явленого їй кримінального обвинувачення.

Одним зі способів забезпечення даного права є інститут відводу, що полягає у гарантованому кожному учаснику процесу праві за наявності передбачених законом обставин висловити недовіру судді чи складу суду і заперечити проти участі цього судді (суддів) у розгляді справи.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ безсторонність суду у розумінні п. 1 ст. 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. За цим критерієм особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного (рішення у справах: "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), пункт 43; «Білуха проти України» від 09.11.2006 р., заява № 33949/02, п. 50).

Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності (рішення у справах: «Фей проти Австрії» (Fey v. Austria) від 24.02.1993 р., п. п. 27, 28, 30; «Ветштайн проти Швейцарії» (Wettstein v. Switzerland) від 21.12.2000 року, заява № 3958/96, п. 42).

Відповідно до сформованих Судом орієнтирів застосування п. 1 ст. 6 Конвенції з точки зору дотримання стандартів незалежності і безсторонності суду навіть зовнішні прояви мають певну важливість. Іншими словами, "правосуддя повинно не тільки чинитися, повинно бути також видно, що воно чиниться» (рішення у справі «Де Куббер проти Бельгії» (De Cubber v. Belgium) від 26.10.1984 р., п. 26). Адже йдеться про довіру, яку суди повинні викликати у громадськості у демократичному суспільстві (рішення у справах: «Ветштайн проти Швейцарії (Wettstein v. Switzerland), п. 42; "Кастілло Альгар проти Іспанії (Castillo Algar v. Spain) від 28.10.1998 р., п. 45).

Разом із тим, під час вирішення питання про те, чи є у конкретній справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати зазначені побоювання об`єктивно обґрунтованими (рішення у справах: "Ветштайн проти Швейцарії" (Wettstein v. Switzerland), п. 44; «Ферантеллі та Сантанжело проти Італії» (Ferrantelli and Santangelo v. Italy) від 07.08.1996 р., п. 58; «Білуха проти України», п. 52).

Відповідно у ч. 1 ст. 75 КПК України, слідчий суддя не може брати участь у кримінальному провадженні за таких обставин: 1) якщо він є заявником, потерпілим, цивільним позивачем, цивільним відповідачем, близьким родичем чи членом сім`ї слідчого, прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, заявника, потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача; 2) якщо він брав участь у цьому провадженні як свідок, експерт, спеціаліст, представник персоналу органу пробації, перекладач, слідчий, прокурор, захисник або представник; 3) якщо він особисто, його близькі родичі чи члени його сім`ї заінтересовані в результатах провадження; 4) за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості; 5) у випадку порушення встановленого частиною третьою статті 35 цього Кодексу порядку визначення слідчого судді, судді для розгляду справи.

Усний відвід адвоката та матеріали справи не свідчать про існування жодної з наведених вище обставин, які могли б бути процесуальними підставами для відводу слідчому судді ОСОБА_5 .

В усній заяві про відвід відсутні конкретні факти, які б давали обґрунтовані підстави для висновку про особисту заінтересованість слідчого судді ОСОБА_5 , у результатах кримінального провадження.

Стосовно доводів представника потерпілого адвоката ОСОБА_3 , що він раніше вже подавав три скарги по даному кримінальному провадженні, у задоволенні яких відмовлено, та незгода учасника кримінального провадження з процесуальними рішеннями судді не може бути підставою для відводу.

Виходячи з наведеного, суд дійшов до висновку про відмову в задоволенні заяви про відвід судді ОСОБА_5 .

Керуючись ст. ст. 75, 80, 82, 372 КПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні усної заяви ОСОБА_3 про відвід судді ОСОБА_5 .

Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили з моменту оголошення.

Суддя ОСОБА_1