ДЗЕРЖИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КРИВОГО РОГУ
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

іменем України

Справа № 210/376/25

Провадження № 1-в/210/119/25

03 березня 2025 року

Дзержинський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючої - судді ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши подання начальника Державної установи «Криворізька виправна колонія №80» ОСОБА_3 відносно:

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився у м. Синельникове, Дніпропетровської області, громадянина України, з середньою спеціальною освітою, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстрований: АДРЕСА_2 ,

відбуває покарання в Державній установі «Криворізька виправна колонія (№80») ,

про приведення вироку у відповідність до чинного законодавства (пункт 13 частини 1 статті 537 КПК України: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України)

ВСТАНОВИВ:

Начальник Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» ОСОБА_5 звернувся до суду із поданням про приведення покарання засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у відповідність до чинного законодавства у зв`язку з набранням законної сили Закону України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Засуджений ОСОБА_4 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву в якій просить розглянути справу без його участі.

Представник Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)» в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду. До суду надійшла заява від представника Державної установи «Криворізька виправна колонія (№ 80)», в якій просить суд проводити розгляд справи без його участі.

Прокурор ОСОБА_6 вважав заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

Неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття (ч.5 ст. 539 КПК України).

Дослідивши подання та матеріали особової справи засудженого, суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ч. 1 ст.539 КПК України питання, які виникають під час та після виконання вироку вирішуються судом за клопотанням (поданням) прокурора, засудженого, його захисника, законного представника, органу або установи виконання покарань, а також інших осіб, установ або органів у випадках, встановлених законом.

Пунктом 1 частини 2 статі 539 КПК України передбачено, що клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Відповідно до п.13 ч.1 ст.537 КПК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Частинами 2 і 3 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання. Призначена засудженому міра покарання, що перевищує санкцію нового закону, знижується до максимальної межі покарання, встановленої санкцією нового закону. У разі якщо така межа передбачає більш м`який вид покарання, відбуте засудженим покарання зараховується з перерахуванням за правилами, встановленими частиною першою статті 72 цього Кодексу.

Згідно із усталеною практикою Європейського суду поняття «якість закону» означає, що національне законодавство повинне бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на права осіб.

Законодавство України про кримінальну відповідальність становить Кримінальний кодекс України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права (ч. 1 ст. 3 КК України).

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Скасування злочинності діяння означає його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута шляхом: а) скасування норм Особливої частини КК; б) внесення змін до норм Особливої частини КК - включення до диспозицій додаткових ознак або виключення ознак, які були у попередній редакції норми; в) внесення змін до норм Загальної частини КК (наприклад, доповнення КК додатковою обставиною, що виключає злочинність діяння); г) нового офіційного тлумачення кримінально-правової норми, яке змінює обсяг забороненої цією нормою поведінки без зміни її змісту (без зміни "букви" закону).

Закон, який має зворотну дію в часі, поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання цим законом чинності та: а) не були притягнуті до кримінальної відповідальності (у цьому випадку кримінальна справа не може бути порушена у зв`язку з відсутністю події злочину); б) котрим пред`явлене обвинувачення у вчиненні злочину (кримінальна справа підлягає закриттю за відсутністю події злочину); в) засуджені обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили, і відбувають покарання; г) відбули покарання, але мають непогашену чи незняту судимість.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

У примітці до статті 185 КК України диференційовано кваліфікуючі ознаки для статей 185-191 КК України за розміром завданої матеріальної шкоди, зокрема визначено поріг відповідальності для кваліфікації цих кримінальних правопорушень за ознаками: "значна шкода", "великий розмір", "особливо великий розмір".

Натомість Кримінальний кодекс України не містить мінімального порогу - розміру матеріальної шкоди, з якого настає кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжки) чи шахрайства.

Статті 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилку до статті 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (надалі - Закон №3886-ІХ).

Відповідно до частини другої статті 51 КУпАП (в новій редакції) адміністративна відповідальність настає за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Таким чином, викрадення чужого майна стане кримінально караним діянням, якщо його вартість становитиме більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином, кількісна зміна розміру дрібного викрадення з 0,2 до 2 НМ безпосередньо вплинула на суть таких кримінально караних діянь, як крадіжка, шахрайство, привласнення та розтрата, адже в тексті кримінального закону цей розмір прямо не визначено і він указаний законодавцем у статті 51 КУпАП.

Відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 07 жовтня 2024 року у справі № 278/1566/21 зазначено, що із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом N 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує 2 неоподаткованих мінімумів. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом України № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

При визначенні, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, діючий на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень пункту 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ та підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України.

Згідно з пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ Перехідних положень Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1пункту 169.1статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 Податкового кодексу України, податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь - якого платника податку.

Як встановлено із матеріалів справи, вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2018 року ОСОБА_4 засуджений до 3 років позбавлення волі. На підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки.

Цим вироком ОСОБА_4 визнаний винуватим та засуджений за вчинення злочину, передбаченого ч.3 ст.185 КК України. Злочин вчинено 19 червня 2018 року, сума збитків 6101,00 грн. Станом на 01 січня 2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1762,00 грн, а 50 відсотків від його розміру становили 881,00 грн., відтак кримінальна відповідальність у 2018 році передбачена за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вартість якого становить більше 1762,00 грн.

Таким чином, оскільки розмір матеріальних збитків, завданих злочином, перевищує 1762,00грн., підстав для звільнення від відбування покараня за вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2018 року не вбачається.

Крім того, ОСОБА_4 засуджений 23 лютого 2022 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.2, ч.3 ст. 185 КК України. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим визначено ОСОБА_4 покарання у виді 3 (трьох) років 6 (шести) місяців позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.71 КК України частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком Синельниківського міськрайонного суду від 14.09.2018 року, та остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі. Злочин вчинено 24.10.2018 року, сума збитків 1299 гривень 87 копійки та 01 квітня 2020 року, сума збитків 1220 гривень 79 копійок.

Станом на 01 січня 2018 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 1762,00 грн, а 50 відсотків від його розміру становили 881,00 грн., відтак кримінальна відповідальність у 2018 році передбачена за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вартість якого становить більше 1762,00 грн.

Станом 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2102,00 грн., а 50 відсотків від його розміру становили 1051,00 грн., відтак кримінальна відповідальність у 2022 році передбачена за заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство) вартість якого становить більше 2102,00 грн.

З огляду на приписи ч. 2 ст. 74 КК України, суд вважає можливим звільнити засудженого ОСОБА_4 від призначеного покарання за вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2022 року за ч.2, ч. 3 ст. 185 КК України у зв`язку з усуненням караності діяння, оскільки по епізоду від 24 жовтня 2018 року розмір матеріальної шкоди на дату вчинення крадіжки не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (у 2018 році 1762,00 грн.), а також по епізоду від 01 квітня 2020 року (розмір матеріальної шкоди на дату вчинення крадіжки не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме менш ніж 2102,00 грн.).

В цій частині подання відносно засудженого ОСОБА_4 є законним, обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Також ОСОБА_4 засуджений 04 липня 2022 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.3 ст.185 КК України у виді 3 (трьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі. На підставі ч.4 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, призначеного за цим вироком, більш суворим, призначеним за вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2022 року, остаточно призначено до відбуття ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки.

За цим вирок ОСОБА_4 засуджено за вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднану з проникненням у сховище, а саме:

- 28.08.2020 р. на суму 7993 гр. 50 коп.;

- 29.08.2020р. на суму 14175,14грн.

- 24.11.2020р. на суму 6820,00грн.

Станом 01 січня 2020 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 2102,00 грн., а 50 відсотків від його розміру становили 1051,00 грн., відтак кримінальна відповідальність у 2022 році передбачена за заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою (шахрайство) вартість якого становить більше 2102,00 грн.

Враховуючи, що розмір завданої шкоди внаслідок вчинення злочину за ч. 3 ст. 185 КК України, за який засуджено ОСОБА_4 за кожним епізодом злочинної діяльності перевищує 2102,00грн., підстав для застосування положень ч. 2 ст. 74 КК України за вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області не встановлено.

Судом також встановлено, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 19 вересня 2022 року вирок Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2022 року щодо ОСОБА_4 - залишено без змін.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2024 року засудженому ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 замінено невідбуту частину строку покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.07.2022, більш м`яким покаранням у виді обмеження волі з переведенням до виправного центру на невідбуту частину строку - 1 рік 10 місяців 02 днів.

Враховуючи вищевикладене підстави приведення вироку у відповідність до чинного законодавства та звільнення ОСОБА_4 від покарання, призначеного йому вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської від 14.09.2018 року за ч. 3 ст. 185 КК України та вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської від 04 липня 2022 року за ч. 3 ст. 185 КК України, відсутні адже розмір матеріальної шкоди, завданої потерпілим за кожним епізодом, становить більше двох розмірів неоподаткованого мінімуму доходів громадян, встановленого на 2020 року, а саме більш ніж 2102 гривні та на 2018 рік відповідно 1762 грн..

Проте, оскільки суд у силу ч. 2 ст. 74 КК України звільняє ОСОБА_4 від покарання, призначеного за вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2022 року за ч.2, ч. 3 ст. 185 КК України у зв`язку з усуненням караності діяння, та відсутності підстав для звільнення від покарання за вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської від 14.09.2018 року за ч. 3 ст. 185 КК України, остаточне покарання за вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської від 04 липня 2022 рокуза ч. 3 ст. 185 КК України підлягає уточненню.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 , будучи засудженим 14.09.2018 року до покарання у виді до 3 років позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, під час іспитового строку вчинив три окремі злочини, а саме: таємне викрадення чужого майна (крадіжка) вчинена повторно, за попередньою змовою групою осіб, поєднана з проникненням у сховище, - 28.08.2020 р. на суму 7993 гр. 50 коп.; та 29.08.2020р. на суму 14175,14грн., 24.11.2020р. на суму 6820,00грн. за які був засуджений вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської від 04 липня 2022 рокуза ч. 3 ст. 185 КК України.

Реальне покарання ОСОБА_4 було призначено вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2022 року, до якого в порядку частини 1 статті 71 КК України частково приєднано покарання за вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської від 14.09.2018 року .

Усунення караності діяння за вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської від 22.02.2022 року є підставою для звільнення засудженного покарання лише за цим вироком, проте не звільняє ОСОБА_4 від покарань за вироками Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської від 14.09.2018 року та від 04 липня 2022 року.

Згідно правового висновку ОП ККС ВС від 22 січня 2024 року, справа № 236/4167/20, провадження № 51-1565 кмо 23:

Якщо після постановлення вироків буде встановлено, що засуджений винен в кримінальних правопорушеннях, частина яких вчинена до постановлення першого вироку, а інша - між першим і другим вироками, то призначення покарання має складатися з наступних етапів:

1) Призначення покарання за кримінальне правопорушення, вчинене до постановлення попереднього вироку, або, якщо вчинено кілька кримінальних правопорушень, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК України, призначення покарання за кожне кримінальне правопорушення та призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 1 ст. 70 КК України;

2) Призначення покарання відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного або часткового складання покарань, призначених за цим та попереднім вироками, або шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим;

3) Якщо в діях особи має місце повторність тотожних кримінальних правопорушень, частина з яких вчинені до, а інша частина - після ухвалення попереднього вироку, то правила ч. 4 ст. 70 КК України не застосовуються і суд кваліфікує зазначені кримінальні правопорушення за однією статтею або частиною статті Особливої частини КК України та призначає покарання, передбачене її санкцією;

4) Призначення покарання за кримінальне правопорушення, вчинене після постановлення першого вироку, або, якщо вчинено кілька кримінальних правопорушень, які не охоплюються однією статтею чи частиною статті КК України, то призначення покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо та призначення покарання за сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 1 ст. 70 КК України;

5) На підставі ст. 71 КК України до покарання, призначеного за кримінальне/кримінальні правопорушення, вчинене після постановлення першого вироку, необхідно повністю або частково приєднати невідбуту частину покарання, призначеного в порядку ч. 4 ст. 70 КК України за цим вироком;

6) Визначити остаточне покарання відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного або часткового складання покарання, призначеного в порядку ст. 71 КК України за цим вироком, та покарання за другим вироком, або шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим;

7) При призначенні покарання за ч. 4 ст. 70 КК України в строк покарання, призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зараховується покарання, відбуте повністю або частково за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

Враховуючи, що ОСОБА_4 засуджений за вчинення трьох злочинів за ч. 3 ст. 185 КК України завироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської від 04 липня 2022 року за ч. 3 ст. 185 КК України, які вчинені ним після постановлення вироку Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської від 14 вересня 2018 року, з урахуванням звільнення від покарання за вироком від 23.02.2022р., остаточне покарання ОСОБА_4 слід визначити за правилами статті 71 КК України.

Таким чином, ОСОБА_4 слід вважати засудженим за :

за вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області за ч.3 ст.185 КК України до покарання у виді 3 (трьох) років 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської від 14.09.2018 року за ч. 3 ст. 185 КК України та остаточно призначити 4 роки позбавлення волі.

На даний час ОСОБА_4 є засудженим вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської від 04 липня 2022 року за ч. 3 ст. 185 КК України до покарання 4 рок позбавлення волі, який слід продовжити виконувати.

З урахуванням ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2024 року, якою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 замінено невідбуту частину строку покарання у виді позбавлення волі, призначеного вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.07.2022, більш м`яким покаранням у виді обмеження волі з переведенням до виправного центру на невідбуту частину строку - 1 рік 10 місяців 02 днів, засудженого слід вважати таким, що відбуває покарання у виді обмеження волі.

Керуючись ст.74, КК України, ст.ст.537, 539 КПК України, Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення» та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання інших питань діяльності правоохоронних органів», суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Подання начальника Державної установи «Криворізька виправна колонія №80» ОСОБА_3 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 про приведення вироку у відповідність з Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» задовольнити частково.

На підставі ч.2 ст.74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від покарання, призначеного вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2022 року за ч.2, ч. 3 ст. 185 КК України у виді 3 (два) років 6 (шести) місяців позбавлення волі у зв`язку з усуненням караності діяння.

Вважати засудженим ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської від 04 липня 2022 року за ч. 3 ст. 185 КК України до 3 років 3 місяців позбавлення волі. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської від 14.09.2018 року за ч. 3 ст. 185 КК України та остаточно призначити 4 роки позбавлення волі.

З урахуванням ухвали Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 січня 2024 року, ОСОБА_4 , 20.08.1998р. слід вважати таким, який відбуває покарання у виді обмеження волі з переведенням до виправного центру на невідбуту частину строку - 1 рік 10 місяців 02 днів.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення.

Відповідно до частини 3 статті 395 КПК України для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Ухвала, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги - ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1