ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 759/4135/24
провадження № 1-кп/753/1481/24
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" грудня 2024 р. Дарницький районний суд міста Києва у складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретарі судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

учасники судового провадження:

прокурори ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

представник потерпілої ОСОБА_6 ,

потерпілий ОСОБА_7 ,

захисник ОСОБА_8 ,

обвинувачений ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) № 0000403 від 01.06.2023, за обвинуваченням

ОСОБА_9 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Борзна

Чернігівської області, громадянина України, який зареєстрований

та проживає за адресою:

АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України,

встановив:

1. До Дарницького районного суду м. Києва 30 квітня 2024 року після завершення апеляційного розгляду надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР № 0000403 від 01.06.2023, за обвинуваченням ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

2. Висунуте обвинувачення відповідно до якого ОСОБА_9 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

Органом досудового розслідування встановлено, що будучи раніше судимим за вчинення злочину проти власності, на шлях виправлення не став та приблизно у квітні 2023 року, більш точну дату не встановлено, у невстановленому органом досудового розслідування місці у ОСОБА_9 виник умисел на заволодіння чужим майном, а саме грошовими коштами.

Реалізуючи свій злочинний намір ОСОБА_9 з метою заволодіння чужими грошовими коштами для задоволення власних потреб, шляхом обману, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, через мережу Інтернет знайшов фінансову установу, розташовану за адресою: м. Київ, б-д Дружби Народів, 38, яка спеціалізується на здійсненні операцій з криптовалютою, а саме переведення її у готівкові кошти. Дізнавшись про специфіку системи роботи вказаної фінансової установи, ОСОБА_9 створив у соціальній мережі «Телеграм» акаунт від імені менеджера служби підтримки цієї установи, розмістивши свої завідомо неправдиві дані.

Після чого, 25 травня 2023 року, більш точного часу під час досудового розслідування не встановлено, на акаунт, створений ОСОБА_9 від імені менеджера служби підтримки фінансової установи, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , потерпілий ОСОБА_7 з метою отримання у вказаній фінансовій установі своїх грошових коштів у сумі 692 000 грн, будучи введеним в оману, написав повідомлення ОСОБА_9 як менеджеру служби підтримки, в якому повідомив суму зняття грошових коштів та код зняття.

Надалі, ОСОБА_9 , приблизно через 15 хвилин, реалізуючи умисел на вчинення злочину, переслідуючи мету приховування своїх дій, здійснив видалення свого підробленого акаунту у соціальній мережі «Телеграм» та діалогу з потерпілим. Отримавши від потерпілого ОСОБА_7 суму зняття грошових коштів та код зняття, ОСОБА_9 через групу «Комсомолки.Киев» у соціальній мережі «Телеграм» знайшов випадкову людину - ОСОБА_10 , з якою за винагороду в сумі 50 000 грн домовився на отримання грошових коштів у фінансовій установі, розташованій за адресою: м. Київ, б-р Дружби Народів, 38, після чого ОСОБА_9 надіслав останній суму та код отримання грошових коштів, повідомив місце та дані особи, якій треба у подальшому передати грошові кошти.

Не будучи обізнаною у злочинному намірі ОСОБА_9 , ОСОБА_10 з метою отримання грошових коштів у фінансовій установі, розташованій за адресою: м. Київ, б-р Дружби Народів, 38, на прохання останнього підшукала осіб, а саме ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які приблизно о 17 год. 00 хв., 25 травня 2023 року, прибули до фінансової установи за адресою: м. Київ, б-р Дружби Народів, 38, та повідомивши код зняття грошових коштів та суму, отримані від ОСОБА_10 , отримали грошові кошти в сумі 692 000 грн. після чого, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за домовленістю з ОСОБА_10 , з метою передачі грошових коштів, направилися за адресою: м. Київ, вул. Є. Чавдар, 1, де передали грошові кошти особі на ім`я ОСОБА_13 , який на прохання ОСОБА_9 передав особі на ім`я ОСОБА_14 грошові кошти в сумі 692 000 грн.

У подальшому, 26 травня 2023 року, більш точний час під час досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_9 продовжуючи свою злочинну діяльність, маючи злочинний намір на незаконне заволодіння чужим майном шляхом обману, а саме грошовими коштами для задоволення власних потреб, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, отримав від ОСОБА_14 грошові кошти, які належать потерпілому ОСОБА_7 , чим заподіяв останньому майнову шкоду на загальну суму 692 000 грн, що на момент вчинення злочину у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Таким чином, ОСОБА_9 обвинувачується у заволодінні чужим майном шляхом обману, у великих розмірах, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Втім, суд вважає зайво інкриміновано ознаку, яка кваліфікує злочин, - повторність, що підлягає виключенню з висунутого обвинувачення, про що більш детально у п. 7 цього вироку.

3. Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 винним себе за ч. 3 ст. 190 КК України визнав повністю та показав, що дійсно 25 травня 2023 року, на акаунт, створений ним від імені менеджера служби підтримки фінансової установи, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , потерпілий ОСОБА_7 з метою отримання у вказаній фінансовій установі своїх грошових коштів у сумі 692 000 грн, будучи введеним в оману, написав йому повідомлення як менеджеру служби підтримки, в якому повідомив суму зняття грошових коштів та код зняття. Надалі, він, приблизно через 15 хвилин, реалізуючи умисел на вчинення злочину, переслідуючи мету приховування своїх дій, здійснив видалення свого підробленого акаунту у соціальній мережі «Телеграм» та діалогу з потерпілим. Отримавши від потерпілого ОСОБА_7 суму зняття грошових коштів та код зняття, знайшов випадкову людину - ОСОБА_10 , з якою за винагороду в сумі 50 000 грн домовився на отримання грошових коштів у фінансовій установі, надіслав останній суму та код отримання грошових коштів, повідомив місце та дані особи, якій треба у подальшому передати грошові кошти. ОСОБА_10 з метою отримання грошових коштів у фінансовій установі, підшукала осіб, а саме ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , які приблизно о 17 год. 00 хв., 25 травня 2023 року, прибули до фінансової установи, та повідомивши код зняття грошових коштів та суму, отримали грошові кошти в сумі 692 000 грн. після чого, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 за домовленістю з ОСОБА_10 , з метою передачі грошових коштів, направилися за адресою: м. Київ, вул. Є. Чавдар, 1, де передали грошові кошти особі на ім`я ОСОБА_13 , який на його прохання передав особі на ім`я ОСОБА_14 грошові кошти в сумі 692 000 грн. У подальшому, 26 травня 2023 року, він отримав від ОСОБА_14 грошові кошти, які належать потерпілому ОСОБА_7 , чим заподіяв останньому майнову шкоду на загальну суму 692 000 грн, що на момент вчинення злочину у двісті п`ятдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян. Про вчинене щиро шкодує.

4. Показання ОСОБА_9 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

5. Судовий розгляд проводився відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Положення ч. 3 ст. 349 КПК України роз`яснено судом у судовому засіданні учасникам кримінального провадження, відповідно й обвинуваченому, який надав суду ствердну згоду із запропонованим порядком.

Крім того, такий порядок судового розгляду повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яких суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Також відповідно до п. 6 розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Стосовно спрощення кримінального правосуддя» рекомендується, що оскільки при процедурі «заява підсудного про визнання вини» від обвинуваченого вимагається явка до суду на ранній стадії провадження, щоб заявити в суді публічно чи приймає він чи спростовує обвинувачення проти себе, то суд в таких випадках має вирішувати, обійтися без всього процесу розслідування або його частини чи негайно перейти до розгляду особи правопорушника, ухвалення вироку та, по можливості, вирішення питання щодо компенсації.

Отже, за згодою учасників судового провадження, а саме обвинуваченого, який не оспорює фактичні обставини кримінального провадження, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що він правильно розуміє зміст його обставин, відсутні сумніви в добровільності його позиції, суд, у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових документів, а саме: матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого, та матеріалів щодо речових доказів, відшкодування витрат заподіяних кримінальними правопорушеннями й позиціями потерпілих тощо.

6. Вина обвинуваченого ОСОБА_9 повністю підтверджується його показаннями, в яких він не оспорював вчинення кримінального правопорушення за викладених у обвинувальному акті обставин, щирим каяттям у вчиненому тощо.

7. Так, з урахуванням того, що обвинувачений ОСОБА_9 є раніше не судимою особою на момент вчинення кримінального правопорушення, прокурором у висунутому обвинуваченні вказано про вчинення кримінального правопорушення із кваліфікуючою ознакою повторно, що є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Відтак серед питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку, з огляду на положення ч. 6 ст. 368 КПК України, законодавець передбачив й те, що обираючи і застосовуючи норму закону України про кримінальну відповідальність до суспільно небезпечних діянь при ухваленні вироку, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 14 вересня 2020 року, єдиною підставою для здійснення кримінально-правової кваліфікації дій особи за кваліфікуючою ознакою «повторно» без ухвалення обвинувального вироку суду стосовно цієї особи за першим епізодом, який дає підстави для кваліфікації ознаки «повторно», є розгляд першого і наступних однорідних або тотожних злочинів у одному кримінальному провадженні.

Таким чином, судом касаційної інстанції у цьому правовому висновку також констатовано, що у ситуації, коли в одному кримінальному провадженні розглядається два і більше епізоди вчинення тотожних чи однорідних злочинів, для повторності злочинів не має значення, була чи не була особа засуджена за раніше вчинений злочин. Проте у випадку розгляду різних кримінальних проваджень стосовно однієї особи, така обставина має значення, а тому повторність має місце лише у разі ухвалення стосовно особи обвинувального вироку за тотожний чи однорідний злочини в іншому кримінальному провадженні.

Цьому правовому висновку у згаданій постанові Верховного Суду передує досить детальне мотивування, яке ґрунтується як на тлумаченні норм кримінального та кримінального процесуального законів, так і практиці Європейського суду з прав людини1.

Наведене тлумачення суд у вироку повторювати не буде, втім акцентує увагу на тому, що у випадку, коли на момент правової оцінки судом певного діяння особи в обвинувальному вироку інші діяння цієї ж особи не одержали з боку інших судів правової оцінки, яка б дозволяла розглядати їх як елементи повторності разом з тим діянням, якому дає правову оцінку суд, він не може: розглядати діяння, яке є предметом його правової оцінки, як елемент повторності кримінальних правопорушень; та взагалі вбачати у поведінці особи повторність кримінальних правопорушень.

Ця неможливість викликана тим, що у протилежному випадку суд спростовував би презумпцію невинуватості особи щодо діянь, які не були предметом судового розгляду, що було б явним порушенням цього фундаментального права людини, оскільки презумпція невинуватості передбачає з-поміж іншого те, що «сторона обвинувачення має повідомити зацікавленій особі, у чому її обвинувачують, аби надати можливість підготувати і згодом представити свій захист, а також надати докази, достатні для обґрунтування обвинувального акту» (постанова ЄСПЛ в справі Barbera, Messegue and Jabardo v. Spain, пар. 77). Усі перераховані гарантії виявляться порушеними, якщо суд надаватиме правову оцінку діянню, яке не є предметом кримінального провадження, в якому суд здійснює судовий розгляд.

Таким чином, суд повинен утримуватися від оцінки діяння, щодо якого він здійснює судовий розгляд, як повторного кримінального правопорушення, оскільки на момент висунення обвинувачення стосовно ОСОБА_9 не існувало жодного судового рішення, яке б давало підстави до інкримінування йому цієї ознаки, яка кваліфікує злочин.

Вказаний правовий висновок Верховного Суду є релевантним до цієї ситуації та враховується судом при ухваленні цього вироку.

Діючи у межах висунутого обвинувачення, суд вважає необхідним виключити з висунутого обвинувачення кваліфікуючу ознаку «повторно», при цьому слід наголосити, що суд має право на прийняття такого рішення, незважаючи на те, що судовий розгляд відбувався на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПк України, оскільки ця кваліфікуюча ознака пов`язана виключно з даними про особу обвинуваченого.

Таким чином, щодо кримінально-правової кваліфікації дій обвинуваченого ОСОБА_9 , то суд кваліфікує його дії як заволодіння чужим майном шляхом обману, у великих розмірах, тобто вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України (в редакції Закону № 2617-VIІІ від 22 листопада 2018 року).

8. При обранні виду та міри покарання суд, реалізуючи принципи справедливості та індивідуалізації покарання, враховуючи, що призначене покарання повинно бути не тільки карою, але і переслідувати цілі загальної та спеціальної превенції, вважає, що покарання повинно бути відповідним вчиненому і сприяти виправленню обвинуваченого та запобіганню вчинення нових кримінальних правопорушень.

Суд, відповідно до ст. 65 КК України, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_9 виду та міри покарання, приймає до уваги характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК України відноситься до категорії тяжкого злочину, конкретні обставини кримінального провадження, його ставлення до вчиненого (вину визнав, розкаявся), особу обвинуваченого, а саме: молодого віку, з вищою освітою, раніше судимого, на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, працює не офіційно, має постійне місце проживання та сім`ю.

Обставинами, які пом`якшують покарання, є визнання вини, щире каяття.

Обставин, які обтяжують покарання, судом не встановлено.

Вказані обставини, які пом`якшують покарання, у своїй сукупності, а саме повного визнання вини, що дало суду підстави до проведення судового розгляду у порядку ч. 3 ст. 349 КК України, щирого розкаяння у вчиненому, та водночас відсутності обставин, які обтяжують покарання, є тими обставинами, які є достатніми для призначення покарання в мінімальних межах санкції статті.

9. Під час судового розгляду встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 був засуджений вироком Святошинського районного суду м. Києва від 06 липня 2023 року за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 200, ч. 1 ст. 361 КК України, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років, із звільненням від відбування цього покарання з випробуванням на підставі статей 75, 76 КК України, з іспитовим строком тривалістю один рік.

Втім, цей вирок було ухвалено після вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення за цим кримінальним провадженням, що розглядається, й при цьому суду не було надано інформації, що обов`язки, покладені на обвинуваченого за вироком суду від 06 липня 2023 року, були ним порушені, тому суд не втручатиметься у це покарання, від відбування якого обвинувачений звільнений на підставі статей 75, 76 КК України.

10. Під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_9 обирались запобіжні заходи:

- ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2023 року обвинуваченому ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, на строк 60 діб, тобто до 13 січня 2024 року;

- ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11 січня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 33 дні, тобто до 12 лютого 2024 року. Втім 17 січня 2024 року обвинувачений був звільнений з-під варти у зв`язку з внесенням застави, яка підлягає поверненню заставодавцю.

Під час судового розгляду ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19 серпня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 17 жовтня 2024 року включно, враховуючи, що днем фактично затримання обвинуваченого є 18 серпня 2024 року. Надалі, ухвалою суду від 24 вересня 2024 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено на 60 днів, тобто до 22 листопада 2024 року включно, та ухвалою суду від 19 листопада 2024 року строк тримання під вартою продовжено до 17 січня 2025 року.

Обраний судом запобіжний захід у вигляді тримання під вартою слід залишити без зміни до набрання вироком законної сили та на підставі ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбування покарання зарахувати строк попереднього ув`язнення із розрахунку, що одному дню тримання під вартою відповідає один день попереднього ув`язнення.

11. Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково.

За загальним правилом особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право на відшкодування такої шкоди (ст. 128 КПК України, ст.ст. 1166-1167 ЦК України).

Поняття майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням потерпілому охоплює: заподіяну кримінальним правопорушенням особі пряму, безпосередню шкоду в її майновому та грошовому виразі; неодержані внаслідок скоєння кримінального правопорушення доходи; оцінені в грошовому вигляді витрати на відновлення здоров`я потерпілого тощо.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, то суд переходить до розгляду питання з приводу цивільного позову.

Представником потерпілого ОСОБА_6 в інтересах потерпілого ОСОБА_7 під час досудового розслідування було подано цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_9 про відшкодування збитків на загальну суму 861 000 грн, а саме: 692 000 грн матеріальної шкоди; 100 000 грн моральної шкоди; 69 000 грн понесені витрати на правничу допомогу.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про доведеність вини ОСОБА_9 , то суд переходить до розгляду питання щодо вказаного цивільного позову.

Щодо відшкодування матеріальної шкоди

Позовні вимоги цивільний позивач обґрунтовує тим, що згідно з обставинами, встановленими під час досудового розслідування ОСОБА_9 у травні 2023 року дізнавшись код до електронного рахунку потерпілого, шахрайським способом заволодів грошовими коштами у сумі 692 000 грн, що належали потерпілому ОСОБА_7 .

Під час судового розгляду кримінального провадження представник потерпілого та потерпілий підтримали заявлений цивільний позов та просили такий задовольнити в повному обсязі.

Вирішуючи питання цивільного позову в цій частині суд виходить з такого.

Як встановлено судом під час розгляду кримінального провадження під час вчинення неправомірних дій ОСОБА_9 внаслідок заволодіння чужим майном шляхом обману останній заподіяв потерпілому ОСОБА_7 майнову шкоду на загальну суму 692 000 грн.

Сума грошових коштів, якими заволодів обвинувачений ОСОБА_9 становить 692 000 грн та зазначені обставини встановлені судом на підставі фактичних даних, які не заперечувались обвинуваченим та були наведені вище у цьому вироку.

З огляду на викладене, оскільки судом встановлена наявність всіх зазначених елементів, які становлять підстави для відшкодування шкоди, суд дійшов висновку, що обвинувачений ОСОБА_9 як особа, яка своїми протиправними діями завдала матеріальну шкоду потерпілому ОСОБА_7 має таку відшкодувати, тому цивільний позов в частині стягнення майнової шкоди підлягає задоволенню повністю.

Щодо відшкодування моральної шкоди

За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (стаття 23 ЦК України).

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

Розмір моральної шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 у справі 752/17832/14-ц).

Оцінюючи вимоги цивільного позивача про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_9 моральної шкоди у сумі 100 000 грн, слід виходити з того, що потерпілий ОСОБА_7 безсумнівно отримав моральні страждання, які мають бути відшкодованими в порядку та розмірі встановленому законом.

Виходячи з наведених висновків, та розглядаючи заявлені потерпілим вимоги, ураховуючи встановлені у судовому засіданні обставини, виходячи з принципу зваженості та справедливості, суд дійшов висновку про те, що позивачу відповідно до вказаних міркувань щодо отриманих страждань, рівня втручання та вимушених змін, завдано шкоди, яка судом оцінюється в сумі 30 000 грн і на переконання суду, є цілком рівнозначною та достатньою.

Отже, беручи до уваги конкретні обставини провадження, наслідки, що наступили, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, їх тривалість, ґрунтуючись на принципах розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди підлягають до задоволення частково на користь ОСОБА_7 у розмірі 30 000 грн.

В іншій частині позову про стягнення моральної шкоди суд відмовляє, з урахуванням принципу розумності та справедливості, визначеному ст. 23 ЦК України, позаяк заявлений потерпілим розмір моральної шкоди є завищеним, а стягнута сума на його користь є достатньою сатисфакцією у цьому конкретному випадку.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу

Від початку у цивільному позові щодо витрат на професійну правничу допомогу позивач просив про стягнення з цивільного відповідача (обвинуваченого) витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 69 000 грн, зазначаючи, що саме такий розмір витрат очікує понести до завершення розгляду справи.

Кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на таку допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні (ст. 91 КПК України).

Правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений з адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відтак, для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, крім договору про надання правової допомоги, особа має надати і оригінали документів, які підтверджують ці витрати, а також процесуально підтвердити надання правових послуг (складений процесуальний документ, вчинена процесуальна дія (участь у слідчих (розшукових) діях чи ознайомлення із процесуальними документами тощо).

Верховний Суд вже неодноразово висловлював правову позицію щодо порядку та критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу та їх розподілу, зокрема в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року у справі № 922/1964/21 вказано, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).

Такі самі критерії, як зазначено Верховним Судом, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

Як убачається з матеріалів кримінального провадження надання потерпілому, себто цивільному позивачу ОСОБА_7 правничої допомоги адвокатом ОСОБА_6 відбувалося на підставі договору про надання правничої допомоги. Упродовж судового розгляду цей адвокат здійснював представництво його інтересів. Адвокат, як представник потерпілого та цивільного позивача підготував позовну заяву, яка була подана ще під час досудового розслідування про відшкодування шкоди, у тому числі процесуальних витрат на правничу допомогу.

Між тим, на переконання суду, зазначені вимоги неспівмірні з обсягом наданих послуг і їх кінцевої вартості.

Відповідно до статті 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

З урахуванням викладеного заявлені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 69 000 грн не відповідають критеріям реальності (їхньої дійсності і необхідності) та розумності їхнього розміру виходячи з конкретних обставин справи, сталої судової практики і безумовно є занадто завищеними.

Відтак, на думку суду, 10 000,00 грн буде достатнім відшкодуванням вказаних витрат та є співмірними з наданими послугами.

12. Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

13. Долю речових доказів вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Частина 1 статті 100 КПК встановлює, що речовий доказ, який був наданий стороні кримінального провадження або нею вилучений, повинен бути якнайшвидше повернутий володільцю, крім випадків, передбачених статтями 160-166, 170-174 цього кодексу (тобто отримання шляхом тимчасового доступу або накладення арешту). Частиною 9 статті 100 КПК визначено, що питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження.

У цьому кримінальному провадженні визнані постановою слідчого ОВС СУ ГУНП в Київській області такі речові докази:

- грошові кошти в розмірі 7 800 доларів США, а саме 78 купюр номіналом 100 доларів США з серіями НК41438868C, НL175267186, KB38348002H, HB47008824B, HK19564037B, KK23587261C, KD43516531A, KL55326810A, HB08862737R, KB98950324P , HB536786371, HL43876133D,HF05636839E, KJ30248909A, HE15298117C, FK07079630A, HB056620371, FE04010800A, FC04190915A, KB40102411A, LB75980952H, PF59114350J, PF42116721K, PF42118217K, MB59299316K, MB59299317K, ME00098079A, PD36674431A, PF29429676L, LC01255147B, PB71602818B, PB94660467C, MIO3059361A, LL33987058E, PH62876885B, MB03051183S, PH53030690A, MB30305055G, PE77438845B, PD79766431B, PES9118011D, PE59118012D, PE59118013D, PE14718077E, LL46992357F, PB38367801G, LL00458815D, PH30582464B, PL25843308D, LB45034976B, LK98252073C, MF6965360SC, LH86013689C, MK70609073C, MF48677769A, PB84681571G, PA74525353A, LG79214195A, PC07688679A, ML85628569B, MB055692720, PD86246420B, MC45498872A, PH68327125B, PH68327122B, PE10660464D, PD57116220B, MK68600725A, LB72807492N, LF53408602J, PES0139221D, LB71122756C, PE45471184A, LK30773282D, LB54145774G, MB15499299S, PK45779861B;

- грошові кошти в розмірі 1 060 Євро, а саме купюру номіналом 200 Євро серії ЕА, 6 купюр номіналом 100 Євро серії ЕА, S2, WA, EA, EA, ЕA, 4 купюри номіналом 50 Євро серії SE, SB, UB, VL, 3 купюри номіналом 20 Євро S3, U1, S6;

- мобільний телефон IPhone 14 ProMax IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 з сім-карткою з абонентським номером НОМЕР_3 та віртуальною сім-карткою НОМЕР_4 ;

- мобільний телефон «Iphone 14 Pro Max», IMEI: НОМЕР_5 , IMEI2: НОМЕР_6 з сім-карткою НОМЕР_7 ;

- мобільний телефон «Iphone 14 Pro», IMEI: НОМЕР_8 , IMEI2: НОМЕР_9 з сім-карткою НОМЕР_10 ;

- картки «ПриватБанку»: НОМЕР_11 , НОМЕР_12 ;

??- блокнот бежевого кольору з чорновими записами;

-картка банку «Приватбанк» НОМЕР_13 ;

- мобільний телефон «Iphone 13 Pro Max» IMEI1: НОМЕР_14 , IMEI2: НОМЕР_15 ;

- мобільний телефон «Iphone 14 Pro» IМЕI1: НОМЕР_16 , IMEI2: НОМЕР_17 ;

- упаковка з-під сім-карток: НОМЕР_18 , НОМЕР_19 , НОМЕР_20 , НОМЕР_21 , НОМЕР_22 , НОМЕР_23 , НОМЕР_24 ;

??- тримач з -під сім-карток: «Водафон» - 6 шт, «Лайфсел» - 9 шт.; ??сім-картки 10 шт «Водавон», 7 шт. «Лайфселл»;

- мобільний телефон марки «iPhone XS» MT8W2LL/A з IMEIl: НОМЕР_25 та IMEI2: НОМЕР_26 з сім-карткою з абонентським номером НОМЕР_27 ;

- дві банківські картки з номерами: НОМЕР_28 ; НОМЕР_29 ;

- комп`ютер ASUS model FX 506LH-HN002, SN: MSNRCX07774122A 3 зарядним пристроєм;

- мобільний телефон iPhone 14 Promax, IMEI НОМЕР_30 , з абонентським номером НОМЕР_31 .

На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд обмежується проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення та керуючись ч. 3 ст. 349, статтями 100, 368-371, 373, 374 КПК України, суд

засудив:

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України (в редакції Закону № 2617-VIІІ від 22 листопада 2018 року), та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк три роки.

Під час досудового розслідування обвинуваченому ОСОБА_9 обирались запобіжні заходи: ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 16 листопада 2023 року обвинуваченому ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, на строк 60 діб, тобто до 13 січня 2024 року; ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 11 січня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 33 дні, та 17 січня 2024 року був звільнений з-під вартою у зв`язку з внесенням застави.

Під час судового розгляду ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19 серпня 2024 року обвинуваченому ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, тобто до 17 жовтня 2024 року включно, враховуючи, що днем фактично затримання обвинуваченого є 18 серпня 2024 року. Надалі, ухвалою суду від 24 вересня 2024 року запобіжний захід у вигляді тримання під вартою продовжено на 60 днів, тобто до 22 листопада 2024 року включно, та ухвалою суду від 19 листопада 2024 року строк тримання під вартою продовжено до 17 січня 2025 року.

Обраний під час судового розгляду запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили залишити без зміни.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбування строк попереднього ув`язнення, із розрахунку, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день тримання під вартою, з 11 січня 2024 року до 17 січня 2024 року включно, з 18 серпня 2024 року до 19 грудня 2024 року включно.

Строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_9 рахувати з дня проголошення цього вироку.

Заставу, внесену за обвинуваченого ОСОБА_9 17 січня 2024 року у розмірі 90 840 грн, повернути заставодавцю ОСОБА_15 .

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_7 задовольнити частково. Стягнути з обвинуваченого ОСОБА_9 на користь потерпілого ОСОБА_7 у рахунок відшкодування завданих злочином матеріальних збитків у розмірі 692 000 грн, у рахунок відшкодування моральної шкоди - 30 000 грн, у рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу - 10 000 грн.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Після набрання вироком законної сили речові докази у провадженні, а саме:

- грошові кошти в розмірі 7 800 доларів США, а саме 78 купюр номіналом 100 доларів США, грошові кошти в розмірі 1 060 євро, мобільний телефон IPhone 14 ProMax IMEI: НОМЕР_1 , IMEI2: НОМЕР_2 з сім-карткою з абонентським номером НОМЕР_3 та віртуальною сім-карткою НОМЕР_4 , повернути ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- мобільні телефони «Iphone 14 Pro Max», IMEI: НОМЕР_5 , IMEI2: НОМЕР_6 з сім-карткою НОМЕР_7 та «Iphone 14 Pro», IMEI: НОМЕР_8 , IMEI2: НОМЕР_9 з сім-карткою НОМЕР_10 , повернути ОСОБА_9 ;

- мобільний телефон iPhone 14 Promax, IMEI НОМЕР_30 , з абонентським номером НОМЕР_31 , повернути ОСОБА_11 ;

- картку «ПриватБанку»: НОМЕР_13 та блокнот бежевого кольору з чорновими записами, повернути ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- мобільні телефони «Iphone 13 Pro Max» IMEI1: НОМЕР_14 , IMEI2: НОМЕР_15 та «Iphone 14 Pro» IМЕI1: НОМЕР_16 , IMEI2: НОМЕР_17 ; упаковка з-під сім-карток: НОМЕР_18 , НОМЕР_19 , НОМЕР_20 , НОМЕР_21 , НОМЕР_22 , НОМЕР_23 , НОМЕР_24 ; тримач з-під сім-карток: «Водафон» - 6 шт, «Лайфсел» - 9 шт.; ??сім-картки 10 шт «Водавон», 7 шт. «Лайфселл», повернути ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4

- мобільний телефон марки «iPhone XS» MT8W2LL/A з IMEIl: НОМЕР_25 та IMEI2: НОМЕР_26 з сім-карткою з абонентським номером НОМЕР_27 ; дві банківські картки з номерами: НОМЕР_28 ; НОМЕР_29 ; комп`ютер ASUS model FX 506LH-HN002, SN: MSNRCX07774122A із зарядним пристроєм, повернути ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Дарницький районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_18