Єдиний унікальний номер: 378/150/25
Провадження № 1-кп/378/9/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2025 року Ставищенський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді: ОСОБА_1 ,

зза участю секретаря: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

захисника: ОСОБА_4 ,

обвинуваченого: ОСОБА_5 ,

розглянувши у підготовчому засіданні в залі судових засідань в селищі Ставище кримінальне провадження № 0000268 щодо ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Ромашки Рокитнянського району Київської області, громадянина України, освіта повна загальна середня, не працюючого, одруженого, інваліда 2 групи, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , проживаючого в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 357 ч. 1, 185 ч. 4 КК України,

ВСТАНОВИВ:

30.01.2025 до Ставищенського районного суду Київської області надійшов обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000268 з угодою про визнання винуватості.

За змістом обвинувального акту та угоди про визнання винуватості ОСОБА_5 обвинувачується у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 357 ч. 1, 185 ч. 4 КК України, за наступних обставин.

ОСОБА_5 12 грудня 2024 року, близько 12 год. 24 хв., знаходячись у приміщенні відділення банку «Креді Агреколь Банк», розташованому по вул. Цимбала Сергія, 57 в селищі Ставище Білоцерківського району Київської області, де, виявивши на підвіконні банківської каси неналежний йому гаманець чорного кольору із вмістом банківських карток, скористався тим, що за його діями ніхто не спостерігає та його дії залишаються не поміченими сторонніми особами, діючи умисно, таємно від оточуючих, шляхом вільного доступу, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, з підвіконня каси викрав вказаний гаманець, який належить ОСОБА_6 , з вмістом банківських карток АТ «CREDIT AGRIKOLE» за № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; АТ «А-банк» НОМЕР_5 , НОМЕР_6 ; АТ «izibank» НОМЕР_7 ; АТ «ПУМБ» НОМЕР_8 на ім`я ОСОБА_6 , які відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про інформацію», пп. 1.4. 1.14, 1.27, 1.31 ст. 1, ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки і банківську діяльність», є офіційним документом, тобто електронним платіжним документом, засобом доступу до банківського рахунку.

В подальшому ОСОБА_5 достеменно розуміючи, що банківські картки є електронним платіжним документом залишив їх при собі, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна.

Вказані дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 1 ст. 357 КК України, як викрадення офіційного документу, вчиненому з корисливих мотивів.

Також, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24.02.2022 строком на 30 діб, та після його затвердження Законом України № 2102-ІХ від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» цей Указ набрав чинності, у зв`язку з чим в Україні відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України» та ст. 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» розпочався воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діє то теперішнього часу.

Однак, ОСОБА_5 12 грудня 2024 року, близько 12 год. 24 хв., знаходячись у приміщенні відділення банку «Креді Агреколь Банк», розташованому по вул. Цимбала Сергія, 57 в селищі Ставище Білоцерківського району Київської області, де, виявивши на підвіконні банківської каси неналежний йому гаманець чорного кольору який належить ОСОБА_6 , реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи незаконний характер своїх дій, в умовах воєнного стану, шляхом вільного доступу, з підвіконня каси викрав вказаний гаманець з вмістом грошових коштів в сумі 1050 доларів США та 1400 гривень, який взяв до рук та приховав особистими речами.

Після цього, ОСОБА_5 з місця вчинення кримінального правопорушення зник, викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_6 майнової шкоди у розмірі 1050 доларів США та 1400 гривень.

Вказані дії ОСОБА_5 кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану.

У даному кримінальному провадженні 30 січня 2025 року між начальником Ставищенського відділу Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора в даному кримінальному провадженні, та ОСОБА_5 за участю захисника ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості.

Згідно заяв потерпілого ОСОБА_6 , останній підтверджує згоду на укладення в зазначеному кримінальному провадженні угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_5 ..

Згідно вказаної угоди прокурор ОСОБА_3 та ОСОБА_5 дійшли згоди щодо правової кваліфікації дій останнього за ч. 1 ст. 357 КК України та ч. 4 ст. 185 КК України, обвинувачений повністю визнав свою винуватість. Також вказаною угодою сторони погодили покарання, яке повинен понести ОСОБА_5 за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком на один рік та за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточну міру покарання за вчинені кримінальні правопорушення визначити за сукупністю кримінальних правопорушень у виді 5 років позбавлення волі із застосуванням положень ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням з призначенням іспитового строку 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене в угоді покарання.

Обвинувачений у підготовчому судовому засіданні беззастережно визнав себе винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ст.ст. 357 ч. 1, 185 ч. 4 КК України, в обсязі обвинувачення, щиро розкаявся, та зазначив, що він розуміє надані йому законом права, розуміє наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, визначені ст. 473 КПК України, характер пред`явленого обвинувачення та вид покарання, яке до нього буде застосоване в результаті затвердження угоди про визнання винуватості, дав згоду на призначення узгодженого виду та міри покарання. Просив угоду про визнання винуватості затвердити.

Захисник не заперечував проти затвердження угоди про визнання винуватості.

Вислухавши думку прокурора, обвинуваченого та його захисника, перевіривши вказану угоду, вивчивши матеріали кримінального провадження, суд вважає, що укладення угоди є добровільним, повністю відповідає вимогам ст.ст. 469, 472 КПК України та може бути затверджена судом.

Судом не встановлено жодних підстав для відмови в затвердженні угоди про визнання винуватості, передбачених ч. 7 ст. 474 КПК України.

При вирішенні питання про можливість затвердження угоди та призначення узгодженого угодою покарання обвинуваченому, суд у відповідності до ст.ст. 65-67 КК України враховує тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, який визнає свою вину повністю, по місцю реєстрації характеризується позитивно, на обліку в лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, є інвалідом 2 групи, раніше не судимий, а також обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_5 , суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування збитків.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Оскільки умови угоди про визнання винуватості, її форма та зміст відповідають вимогам КПК України та КК України, дії обвинуваченого вірно кваліфіковані за ч. 1 ст. 357 КК України, як викрадення офіційного документу, вчиненому з корисливих мотивів, яке згідно з положеннями ст. 12 КК України відноситься до проступку, та ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, яке згідно з положеннями ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, враховуючи дані про особу винного, його відношення до вчиненого, приймаючи до уваги наявність пом`якшуючих обставин та відсутністю обтяжуючих обставин, відповідно до ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості може бути укладена у даному провадженні, - суд дійшов висновку про наявність всіх правових підстав для затвердження цієї угоди, та призначення обвинуваченому ОСОБА_5 узгодженої сторонами міри покарання за ч. 1 ст. 357 КК України у виді обмеження волі строком на один рік та за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі строком на п`ять років.

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України остаточну міру покарання за вчинені кримінальні правопорушення визначити за сукупністю кримінальних правопорушень у виді 5 років позбавлення волі із застосуванням положень ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням з призначенням іспитового строку 1 рік та покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Питання щодо речових доказів у кримінальному провадженні, суд вирішує у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 323, 324 КПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Затвердити угоду від 30 січня 2025 року, укладену між начальником Ставищенського відділу Білоцерківської окружної прокуратури ОСОБА_3 та ОСОБА_5 за участю захисника ОСОБА_4 .

ОСОБА_5 визнати винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 357 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі.

ОСОБА_5 визнати винним в скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України остаточне покарання ОСОБА_5 визначити шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Застосувати до ОСОБА_5 умови ст. 75 КК України, звільнивши його від відбування покарання з випробуванням, призначивши йому іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік.

Відповідно до п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_5 періодично з`являтися для реєстрації до повноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Речові докази - гаманець чорного кольору, банківські картки АТ «CREDIT AGRIKOLE» за № НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , НОМЕР_4 ; АТ «А-банк» НОМЕР_5 , НОМЕР_6 ; АТ «izibank» НОМЕР_7 ; АТ «ПУМБ» НОМЕР_8 , бонусна картка автозаправної станції «motto» НОМЕР_9, бонусна картка автозаправної станції «БРСМ», бонусна картка магазину NOVUS, Мегамаркет, Комп`ютерний всесвіт, Епіцентр, Беладент та пластикова картка білого кольору без напису, посвідчення водія на ОСОБА_6 , грошові кошти: 1050 доларів США та 635 гривень залишити ОСОБА_6 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Вирок може бути оскаржено до Київського апеляційного суду через Ставищенський районний суд Київської області протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України:

- обвинуваченим, його захисником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами четвертою, шостою, сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі не роз`яснення йому наслідків укладення угоди;

- прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з частиною четвертою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому і прокурору.

Суддя ОСОБА_1