Справа № 752/406/24
Провадження №: 1-кп/752/1039/25
В И Р О К

Іменем України

05 березня 2025 року м. Київ

Голосіївський районний суд м.Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві, в порядку спеціального судового провадження судовий розгляд у кримінальному провадженні №0000098 відносно обвинуваченого за ч. 7 ст. 111-1 КК України

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Севастополь, АР Крим, громадянина України, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

з участю сторін кримінального провадження -

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Обвинувачений ОСОБА_3 , будучи громадянином України, усвідомлюючи здійснення відкритої російської агресії, яка розпочалась 24 лютого 2022 року повномаштабним російським військовим вторгненням на територію України, метою якого є повалення конституційного ладу, територіальної цілісності та захоплення території України, діючи умисно, добровільно, в невстановлений досудовим розслідуванням точний дату та час, але не пізніше травня 2022 року, перебуваючи у точно невстановленому досудовим розслідуванням місці, вступив до НОМЕР_1 окремої гвардійської бригади ордена Жукова морської піхоти Чорноморського флоту Військово-морського флоту Збройних сил Російської Федерації, з місцем дислокації на тимчасово окупованій території м. Севастополя та у складі вказаного збройного формування держави-агресора прибув на тимчасово окуповану російською федерацією територію - до Волноваського району Донецької області, де в період часу з травня 2022 року по 23 червня 2022 року, перебуваючи в районі с. Павлівка, Волноваського району, Донецької області, приймав активну участь у бойових діях проти військових підрозділів Збройних Сил України на території України.

Таким чином, ОСОБА_3 , визнається винним за ч. 7 ст. 111-1 КК України, а саме у добровільній участі громадянина України в збройному формуванні держави-агресора.

Судовий розгляд у межах даного кримінального провадження здійснювався за відсутності обвинуваченого ОСОБА_3 , який показань суду не надавав, та будь-яких клопотань від останнього на адресу суду також не надходило.

Дане кримінальне провадження здійснювалось з обов`язковою участю захисника, який був забезпечений державою.

Відповідно до ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 12.06.2024 року, клопотання прокурора про призначення вказаного кримінального провадження до судового розгляду та здійснення спеціального судового провадження щодо обвинуваченого ОСОБА_3 задоволено.

На підтвердження встановлених судом обставин винуватості ОСОБА_3 свідчать наступні докази, які суд враховує та бере до уваги.

Особовова картка на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданою Державною міграційною службою України від 22.03.2023 року, що підтверджує наявність у ОСОБА_3 громадянства України (а.с. 57 т. 1).

Актовий запис про народження № 1287 від 29 вересня 1981 року на ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджує наявність у останнього громадянства України (а.с. 216-217 т. 1).

Відповідно до листа Державної міграційної служби України №0.5-7117/6-23 від 18.05.2023, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 04.11.1997 Нахімовським РВ оформлено паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 , 20.09.2011 року оформлено паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_3 (орган, що видав - 8513) (а.с. 39-41 т. 1).

Листом Офісу Президента України №48-01/505 від 10.05.2023 року повідомлено, що матеріали стосовно припинення громадянства України ОСОБА_3 , згідно поданої ним заяви або внаслідок втрати громадянства України на розгляд Комісії при Президентові України з питань громадянства у встановленому порядку не надходили (а.с. 36 т. 1).

Витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000098 від 23.08.2023 року, свідчить, що віносно ОСОБА_3 внесено відомості про вчиненення ним кримінального правопорушення передбаченого ст. 111-1 ч. 7 КК України (а.с. 1 т. 1).

Рапортом старшого оперуповноваженого ВКП ГУНП в АР Крим та м. Севастополя капітаном поліції ОСОБА_6 поінформовано, що в ході виконання доручення, ним було встановлено військовослужбовця зс рф ОСОБА_3 , який зрадивши присязі Українському народу у 2014 році під час подій на тот АР Крим, перейшов на бік ворога та в складі НОМЕР_1 бригади морської піхоти м. Севастополь приймав участь у збройній агресії рф (а.с. 55-56 т. 1).

Протоколом огляду з додатком - оптичним DVD-R диском до нього слідчим слідчого управління ГУНП в АР Крим та м. Севастополя капітаном поліції ОСОБА_7 за участю за участю спеціаліста ОСОБА_8 від 03.05.2023 року, оглянуто та зафіксовано інформацію, яка розміщена на інтернет сайті «wikipedia», про те, що « НОМЕР_4 гвардейская бригада морской пехоты», зазначено, що вказана бригада брала участь у боях під ОСОБА_9 (а.с. 39-53 т. 1).

Протоколом огляду від 23.03.2023 року з додатком - відеозаписом на оптичному СD-R диску, згідно якого старшим оперуповноваженим ВКП ГУНП в АР Крим та м. Севастополя капітаном поліції ОСОБА_10 , за участю спеціаліста ОСОБА_8 оглянуто інформацію розміщену в мережі Інтернет на ютуб-каналі « ІНФОРМАЦІЯ_3 » у відеохостингу «YouTube», а саме відеозапис під назвою « ОСОБА_11 на канале ІНФОРМАЦІЯ_3 », в ході якого обвинувачений ОСОБА_3 розповідає, що 23.05.2022 року прибув на територію України у складі збройного формування держави-агресора до тимчасово окупованого рф Волноваського району Донецької області, де проходив 3 тижневе навчання з тактичної підготовки ведення бойових дій, після чого здійснював оборону вказаної окупованої місцевості від Збройних Сил України, під час бойових дій отримав поранення та потрапив у полон (а.с. 59-80 т. 1).

Висновок експерта за результатами проведення судової портретної експертизи №17412/23-35 від 15.06.2023 року, з якого вбачається, що у відеозаписі « ОСОБА_11 на канале ІНФОРМАЦІЯ_3 », розміщеному в мережі Інтернет на відеохостингу «youtube», та у фотознімку в особовій картці Державної міграційної служби України на ім`я ОСОБА_3 , зображена одна і та ж особа (а.п. 86-90 т. 1).

Протокол огляду з додатком - оптичним DVD-R диском до нього, від 26.05.2023 року, згідно якого слідчим слідчого управління ГУНП в АР Крим та м. Севастополя капітаном поліції ОСОБА_7 , за участі спеціаліста ОСОБА_8 , оглянуто інформацію, яка розміщена в мережі Інтернет на сайті «войсковые части россии», а саме під назвою «В Ч НОМЕР_5 - НОМЕР_1 ОБрМП», наявна інформація про створення військової частини та функціонування як частини зс рф (а.с. 91-106 т. 1).

Протокол огляду з додатком - оптичним DVD-R диском до нього від 04.06.2023 року, згідно якого слідчим слідчого управління ГУНП в АР Крим та м. Севастополя капітаном поліції ОСОБА_7 за участю спеціаліста ОСОБА_8 оглянуто інформацію, яка розміщена в мережі Інтернет, а саме під назвою «Указ президента российской федерации от 29.01.2018 № 36 «О присвоении НОМЕР_1 отдельной ордена Жукова бригаде морской пехоты почетного наименования» опубліковано 30 січня 2018 року (а.с. 107-116 т. 1).

Протокол огляду від 03.08.2023 року, з додатком до нього - оптичним DVD-R диском згідно якого слідчим слідчого управління ГУНП в АР Крим та м. Севастополя капітаном поліції ОСОБА_7 , за участю за участю спеціаліста ОСОБА_8 оглянуто відеозапис, який розміщений на каналі під назвою « ОСОБА_12 » « ІНФОРМАЦІЯ_4 », у месенджері «Telegram», а саме під назвою «Вынудили и отправили сюда, контракт заканчивается», опубліковано 18 серпня 2022 року (а.с. 153-167 т. 1).

Протокол огляду від 18.08.2023 року, старшого слідчого відділу ГУНП в АР Крим та м. Севастополі капітана поліції ОСОБА_13 , згідно якого оглянуто інформацію на офіційному інтернет сайті газети КМУ «Урядовий кур`єр», а саме: публікації за 09.08.2023 рік, №159 (7557) ( а.с. 171-179 т. 1).

Відповідно до листа Координаційного штабу з питань поводження з військовополоненими №222/кш/9121 від 29.09.2023 року, військовополонений ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потрапив у полон 23.06.2022 року в районі с. Павлівка, Волноваського району, Донецької області, був переданий на територію рф під час обміну 21.09.2023 року.

Будь яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами з боку обвинувачення та захисту, які були вільними у використані своїх прав у межах та спосіб, передбачений КПК України, суду надано не було.

Під час судового провадження інформація про виклик обвинуваченого ОСОБА_3 до суду, а також інформація про процесуальні документи надсилалась та публікувалась відповідно до вимог ст. 323 КПК України. Поштова кореспонденція на тимчасово окуповану територію АР Крим установами пошти не приймається і це є загальновідомим фактом.

Аналіз наявних в матеріалах справи документів на підтвердження завчасних належних викликів ОСОБА_3 та направлених йому повідомлень шляхом публікацій в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження (газета «Урядовий кур?єр»), розміщення відповідної інформації на офіційних сайтах Офісу Генерального прокурора та суду, окремо - на адресу захисника, свідчить про те, що обвинувачений мав підстави усвідомлювати, що проти нього розпочато кримінальне провадження, він отримав чи мав би отримати оголошену підозру, пред?явлене обвинувачення та відповідні виклики, мав можливість бути обізнаним зі своїми правами, в тому числі, на захист та доступ до правосуддя. Відтак, держава Україна під контролем сторони захисту та суду використала всі можливості для того, щоб обвинувачений мав право під час судового провадження як мінімум на такі гарантії: а) бути терміново і докладно повідомленим мовою, яку розуміє, про характер і підставу обвинувачення; б) мати достатній час і можливості для підготовки свого захисту, обрати самою захисника; в) бути судженим в його присутності і захищати себе особисто або за посередництвом обраного ним захисника, бути повідомленим про це право і мати призначеного захисника безплатно. Натомість, ОСОБА_3 скористався своїми правами на власний розсуд за відсутності будь-яких перешкод для їх реалізації на території України та з боку останньої.

Наведені обставини свідчать про відмову ОСОБА_3 , який повинен знати про розпочате кримінальне провадження, від здійснення свого права предстати перед українським судом за діяння, вчинені на території суверенної України та захищати себе безпосередньо в такому суді. Ухилення обвинуваченого від правосуддя суд оцінює як реалізацію останнім свого невід?ємного права на свободу від самовикриття (п/п. «д» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

За таких обставин суд вважає, що стороною обвинувачення та судом здійснені всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя. ОСОБА_3 мав підстави усвідомлювати, що проти нього розпочато кримінальне провадження, мав чи мав би отримати оголошену підозру, пред?явлене обвинувачення та відповідні виклики до слідчого, суду.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учаснику кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом.

Стаття 85 КПК України передбачає критерій належності доказів, а саме, що належними є докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, та інших обставин, які мають значення для кримінального провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. В свою чергу стаття 86 КПК України окреслює, що доказ визнається допустимим, якщо він отриманий у порядку, встановленому цим Кодексом, а недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення.

1. Збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому цим Кодексом.

2. Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом.

3. Сторона захисту, потерпілий, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, здійснює збирання доказів шляхом витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, службових та фізичних осіб речей, копій документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій, актів перевірок; ініціювання проведення слідчих (розшукових) дій, негласних слідчих (розшукових) дій та інших процесуальних дій, а також шляхом здійснення інших дій, які здатні забезпечити подання суду належних і допустимих доказів (ст. 93 КПК України).

Статтею 98 КПК України визначено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

2. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Що таке документи законодавцем надано визначення в статті 99 КПК України, тобто: ч. 1 - документом є спеціально створений з метою збереження інформації матеріальний об`єкт, який містить зафіксовані за допомогою письмових знаків, звуку, зображення тощо відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Ч. 2 - до документів, за умови наявності в них відомостей, передбачених частиною першою цієї статті, можуть належати:

1) матеріали фотозйомки, звукозапису, відеозапису та інші носії інформації (у тому числі комп`ютерні дані);

2) матеріали, отримані внаслідок здійснення під час кримінального провадження заходів, передбачених чинними міжнародними договорами, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України;

3) складені в порядку, передбаченому цим Кодексом, протоколи процесуальних дій та додатки до них, а також носії інформації, на яких за допомогою технічних засобів зафіксовано процесуальні дії;

4) висновки ревізій та акти перевірок.

Слід вказати, що у рішенні ЄСПЛ, у справі «Сєрявін та інші проти України» від 10.02.2010 року, п. 58 суд вчергове повторював, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов?язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються.

Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов?язує суди обгрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра до якої суд має виконати обов?язок щодо обгрунтування рішення може бути різною в залежності від характеру рішення (Руїс Торіха проти Іспанії від 09.12.1994 р, серія А, № 303-А п. 29)

Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських судів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов?язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку чи спростування кожної підстави захисту.

Суд враховує, що практика Європейського суду з прав людини вказує на необхідність оцінювати докази, керуючись критерієм доведення «поза розумним сумнівом». Таке доведення має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою (Рішення ЄСПЛ від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» п. 43). Також має братися до уваги якість доказів, включаючи те, чи не ставлять обставини, за яких вони були отримані, під сумнів їхню надійність та точність (Рішення ЄСПЛ від 11.07.2013 у справі «Веренцов проти України» - п.86).

З огляду на вказану нормативну базу України та рішення ЄСПЛ, докази викладені судом вище в повній мірі, з урахуванням проведеного спеціального досудового розслідування та спеціального судового провадження, доводять вину ОСОБА_3 у вчиненні вказаного злочину.

В судових дебатах захист висловив твердження що ОСОБА_3 був комбатантом, а тому згідно Статті 43 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів, від 8 червня 1977 року як учасник бойових дій мав «право брати безпосередню участь у бойових діях», тобто мав право використовувати смертельну силу проти дійсних військових цілей. І як логічне продовження цього права - учасникам бойових дій йому повинен бути наданий імунітет від національного судового переслідування за дії, у тому числі насильницькі, які вчинені з дотриманням міжнародного гуманітарного права, навіть якщо вони є злочинами згідно з національним законодавством.

Також зауважував, що російська федерація у 2014 році вчинила акт агресії проти України, встановила загальний контроль на тимчасово окупованих територіях України, а обвинувачений ОСОБА_3 як військовослужбовець збройних сил РФ з 2002 року, оскільки був на підставі Угоди між Україною і Російською Федерацією «про статус та умови перебування Чорноморського флоту Російської Федерації на території України» дислокувалися на території м. Севастополя. Тобто на початок міжнародного збройного конфлікту між Україною та РФ, ОСОБА_3 набув статусу комбатанта, і відповідних гарантій МГП. ч.7 ст. 1111 КК України, Кримінальний кодекс доповнено статтею 1111 згідно із Законом № 2108-IX від 03.03.2022, набрав чинності 15.03.2022, а тому на момент набрання чинності закону який встановлює кримінальну відповідальність за інкриміноване йому діяння, являвся кадровим військовим сторони Міжнародного збройного конфлікту та вже був у статусі комбатанта.

На вказані аргументи слід вказати, що порядок звільнення осіб від кримінальної відповідальності визначений у розділі 9 ЗЧ КК України, де відсутнє визначення конмбатантів та порядок їх звільнення від кримінальної відповідальності. Відсутній і порядок їх звільнення у спеціальній нормі КК України ст. 111-1 КК України, або вцілому в 1 розділі Особливої частини КК України. Отже, законодавець, на цьому етапі, не надав суду інструментарію для звільнення особи від кримінальної відповідальності за вчинення зазначеного злочину. Аргументи захисту, що міжнародне законодавство є за юридичною силою вище ніж закон, повинно бути застосоване як норма прямої дії, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки вітчизняним законодавством визначено, що лише Конституція України може бути застосована як норма прямої дії, тобто норми міжнародного права, хоч і ратифіковані законодавчим органом України, повинні набути форми норми, відповідно до національного законодавства.

Щодо дії закону в часті, ОСОБА_3 вчиняв продовжуваний злочин і на момент вступу в законну силу ст. 111-1 КК України - 15.03.2022 року не припинив злочинну діяльність, а продовжив вчинення протиправних суспільно небезпечних дій проти основ національної безпеки України до моменту потрапляння в полон - 23.06.2022 року в районі с. Павлівка, Волноваського району, Донецької області.

Обираючи обвинуваченому ОСОБА_3 вид та розмір покарання, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, обставини його вчинення, характер діяння, форму й ступінь вини, мотив вчинення кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

Обставин, які б, відповідно до вимог ст.ст. 66, 67 КК України, пом`якшували або обтяжували покарання ОСОБА_3 судом не встановлено.

Враховуючи особу ОСОБА_3 , обставини кримінального провадження, факт відсутності обставин, що пом`якшують покарання, та обставин, що обтяжують покарання, суд вважає, що виправлення обвинуваченого можливо лише в умовах ізоляції її від суспільства в місцях позбавлення волі. Суд вважає за необхідне призначити покарання обвинуваченому у виді позбавлення волі в межах строку, визначеного санкцією ч. 7 ст. 111-1 КК України. Підстав для застосування ст. 69, 75 КК України судом не встановлено.

Приймаючи рішення про призначення додаткового покарання у виді конфіскації майна та позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування та правозахисних і правоохоронних органах, суд враховує що ОСОБА_3 вчинив злочин, об`єктом якого є основи національної безпеки України. Обвинувачений вчинив злочин проти незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України. Виходячи з цього, суд приймає рішення про призначення ОСОБА_3 додаткового покарання у вигляді конфіскації майна.

Оскільки суд дійшов висновку про призначення ОСОБА_3 покарання у вигляді позбавлення волі, то строк відбування ним покарання слід рахувати з часу фактичного затримання.

Відомості про речові докази у матеріалах провадження відсутні, тому питання про долю речових доказів судом не вирішується.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Відповідно до ст. 124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта. А тому, процесуальні витрати, пов`язані із проведенням експертизи підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.

Керуючись ст. ст. 297-1, 323, 369-371, 374, 376, 395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_3 визнати винуватим у вчиненні злочину передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України та призначити йому покарання у виді 13 (тринадцяти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування та правозахисних і правоохоронних органах строком на 12 (дванадцять) років з конфіскацією всього належного йому на праві власності майна.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_3 , обчислювати з дати його фактичного затримання.

Строк додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати посади в органах державної влади, державного управління, місцевого самоврядування та правозахисних і правоохоронних органах, рахувати з моменту відбуття основного покарання.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави витрати за проведення судової портретної експертизи у розмірі 6452 (шість тисяч чотириста п`ятдесят дві) гривні 46 (сорок шість) копійок.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та захиснику.

Вирок суду може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Голосіївський районний суд м. Києва протягом 30 діб з дня проголошення.

Суддя ОСОБА_1