Провадження №1-в/751/484/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2024 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

у складі: головуючого-судді Топіхи Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Островської А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні подання провідного інспектора Чернігівського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Чернігівській області Мішко Л.В. про приведення вироку Менського районного суду Чернігівської області від 30 серпня 2024 року щодо засудженого ОСОБА_1 у відповідність до закону,

ВСТАНОВИВ:

19 грудня 2024 року до Новозаводського районного суду міста Чернігова надійшло провідного інспектора Чернігівського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Чернігівській області Мішко Л.В. про приведення вироку Менського районного суду Чернігівської області від 30 серпня 2024 року щодо засудженого ОСОБА_1 у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IХ.

В обґрунтування подання провідний інспектор органу пробації указує на те, що 08 березня 2024 року ОСОБА_1 вчинив епізод шахрайства і сума завданого збитку становить 1 700 гривень, тому дії останнього мають бути кваліфіковані як дрібне викрадення чужого майна шляхом шахрайства. Представник Чернігівського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Чернігівській області Мішко Л.В. у судове засідання не прибула, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд подання без її участі, подання підтримує та просить його задовольнити.

У судове засідання засуджений ОСОБА_1 не прибув, про час і місце розгляду подання повідомлявся у встановленому законом порядку, подав до суду заяву про розгляд зазначеного подання органу з питань пробації без його участі та просить його задовольнити.

Прокурор Чернігівської окружної прокуратури Тарасенко А.В. заперечує проти задоволення зазначеного подання органу з питань пробації, вважає його необґрунтованим, оскільки ОСОБА_1 вчинив продовжуване кримінальне правопорушення і загальна вартість майна, яким він заволодів шляхом обману, становить 24 000 гривень.

Відповідно до ч. 4 ст. 107 КПК України фіксування за допомогою технічних засобів не здійснювалось.

Дослідивши матеріали зазначеного провадження та матеріали особової справи засудженого ОСОБА_1 , суд дійшов до такого висновку.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 74 КК України особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

Згідно з п. 13 ч. 1 ст. 537 КК України під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Відповідно до положень п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої

статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

Вироком Менського районного суду Чернігівської області від 30 серпня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, та призначено йому покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин.

Зазначений вирок набрав законної сили 08 жовтня 2024 року та з

14 жовтня 2024 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в Чернігівському районному відділі філії Державної установи «Центр пробації» в Чернігівській області.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX внесено зміни до Кодексу України про адміністративні правопорушення, зокрема до ст. 51 КУпАП, якими змінено в бік збільшення (до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян) поріг відмежування адміністративної та кримінальної відповідальності за викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати. Вказаний Закон № 3886-IX набрав чинності 09 серпня 2024 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

У постанові об`єднаної падати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року в справі № 278/1566/21 міститься висновок про застосування норми права, відповідно до якого Закон № 3886?IX, яким унесені зміни до ст. 51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст. 5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 51 КУпАП. Зміни, внесені Законом № 3886?IX, мають зворотну дію в часі. У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого розмір, визначений ст. 51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України. Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886?IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Сума неоподатковуваного мінімуму доходів громадян в частині кваліфікації кримінальних правопорушень, у тому числі передбачених ст. 190 КК, встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України для відповідного року (пункт 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України).

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 Податкового кодексу України соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Згідно з вироком ОСОБА_1 визнано винуватим і засуджено за заволодіння коштами ОСОБА_2 на загальну суму 24 000 гривень.

Згідно з формулюванням обвинувачення, визнаного судом доведеним, заволодіння чужим майном шляхом обману ОСОБА_1 здійснював в кілька етапів шляхом перерахування коштів з банківської карти потерпілого на свою банківську карту 08, 09 та 15 березня 2024 року та подальшого знаття готівки 15 грудня 2024 року всієї суми 24 000 гривень і його дії були об`єднані єдиним умислом (продовжуване кримінальне правопорушення), а тому посилання в поданні на декриміналізацію епізоду шахрайства на суму 1 700 гривень, коли ОСОБА_1 08 березня 2024 року перерахував кошти потерпілого на свою банківську карту, є безпідставним.

З 01 січня 2024 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становить 3 028 гривень, а 50 відсотків від його розміру дорівнюють

1 514 гривень. Відповідно неоподатковуваний мінімум доходів громадян на рівні податкової соціальної пільги станом на 01 січня 2024 року складав

1 514 гривень.

Отже, відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України вартість майна, яким заволодів ОСОБА_1 , станом на день вчинення шахрайства складає суму більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян більше 3 028 гривень, з якої настає кримінальна відповідальність.

Таким чином, діяння, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України, за вчинення якого ОСОБА_1 засуджено вироком Менського районного суду Чернігівської області від 30 серпня 2024 року, наразі також є кримінально караним правопорушенням, оскільки вартість майна, за заволодіння яким шляхом обману останній засуджений, перевищує граничну вартості майна, з якої настає кримінальна відповідальність, а саме два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян, тобто ОСОБА_1 на законних підставах відбуває покарання за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України, і підстав для його звільнення від призначеного судом покарання на підставі ч. 2 ст. 74 КК України не вбачається.

За таких обставин, суд дійшов до висновку, що подання провідного інспектора Чернігівського районного відділу філії ДУ «Центр пробації» в Чернігівській області задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись ч. 2 ст. 74 КК України, статтями 533, 537, 539 КПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання провідного інспектора Чернігівського районного відділу філії Державної установи «Центр пробації» в Чернігівській області Мішко Л.В. про приведення вироку Менського районного суду Чернігівської області від 30 серпня 2024 року щодо засудженого ОСОБА_1 у відповідність до закону відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду через Новозаводський районний суд міста Чернігова протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя Р.М. Топіха