Справа № 462/189/13- к Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11/811/5/24 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2025 року у м.Львові.

Колегія суддів судової палати у кримінальних справах Львівського апеляційного суду

під головуванням судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, ОСОБА_5 на постанову Залізничного районного суду м.Львова від 11 грудня 2024 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 ,

з участю: прокурора ОСОБА_5 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Залізничного районного суду м.Львова від 11 грудня 2024 року кримінальну справу про обвинувачення ОСОБА_6 у вчиненні злочинів, передбачених ст.ст.365 ч.2, 368 ч.2 КК України, та ОСОБА_7 за ст.368 ч.2 КК України направлено прокурору Львівської області для організації і проведення досудового слідства, під час якого необхідно виконати вимоги, зазначені в мотивувальній частині цієї постанови, та в разі необхідності виконати інші слідчі дії, потреба в яких виникне в ході додаткового розслідування.

Згідно оскаржуваної постанови, органом досудового розслідування ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачуються в тому, що ОСОБА_6 , працюючи на посаді старшого оперуповноваженого ВБНОН Личаківського РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області, маючи звання старшого лейтенанта міліції, будучи службовою особою, здійснюючи функції представника влади, виконуючи службові обов`язки по виявленню та розкриттю злочинів, пов`язаних з незаконним обігом наркотиків, спільно з оперуповноваженим цього ж відділення райвідділу міліції, матеріали відносно якого виділено в окреме провадження, 23.06.2004 р., приблизно о 15 год., поблизу приміщення Львівської національної академії ветеринарної медицини ім. С.З. Гжицького, що за адресою: м. Львів, вул. Пекарська, 50, зупинив неповнолітнього ОСОБА_10 , який на вимогу видачі заборонених предметів, добровільно видав знайдений ним поблизу даної академії паперовий пакет з наркотичною сировиною - марихуаною. Після цього, ОСОБА_6 , спільно з працівником, матеріали відносно якого виділено в окреме провадження, вилучив у ОСОБА_10 вищевказаний паперовий пакет та доставили його у кабінет № 22 Личаківського РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області, що за адресою: м. Львів, вул. Ю. Романчука, 18, де, умисно, перевищуючи владу та службові повноваження, явно виходячи за межі наданих йому законом прав та повноважень, з метою дачі ОСОБА_10 визнавальних пояснень про те, що наркотичну сировину той знайшов 22.06.2004 року і залишив для власного вживання, застосував до потерпілого ОСОБА_10 фізичне насильство, а саме: наніс йому руками, ногами, викруткою, кайданками, дироколом численні удари по голові, обличчю, тулубу та кінцівках, чим спричинив останньому струс головного мозку, садна на волосяній частині голови, синці на обох вушних раковинах, на обличчі, на нижніх кінцівках, які відносяться до легкого тілесного ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, а також психічне насильство, яке проявилось у погрозі нанесення побоїв, ударів та заподіяння тілесних ушкоджень, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам потерпілого ОСОБА_10 , а також істотну шкоду державним інтересам у вигляді підриву авторитету та престижу органів державної влади.

02.09.2004 р., приблизно о 16 год. 30 хв., ОСОБА_6 , спільно з працівником ВБНОН Личаківського РВ ЛМУ УМВСУ у Львівській області, матеріали відносно якого виділено в окреме провадження, та двома невстановленими слідством особами, матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, на перехресті вулиць Левицького-Дороша в м. Львові, безпідставно, нібито за незаконне придбання та зберігання наркотичної речовини, зупинив ОСОБА_11 під час чого, з метою його затримання та доставлення в Личаківський РВ ЛМУ УМВСУ у Львівській області, умисно, перевищуючи владу та службові повноваження, явно виходячи за межі наданих йому законом прав та повноважень, діючи недозволеними методами, спільно з особами матеріали відносно яких виділено в окреме провадження, наніс ОСОБА_11 удари руками та ногами по голові, тулубу та кінцівках. Після доставлення ОСОБА_11 в Личаківський РВ ДМУ УМВСУ у Львівській області по вул. Романчука, 18 в м. Львові, ОСОБА_6 з особою матеріали відносно якої виділено в окреме провадження, умисно, перевищуючи владу та службові повноваження, діючи недозволеними методами, з метою дачі ОСОБА_11 визнавальних пояснень щодо придбання ним наркотичної речовини і залишення її для власного вживання, застосував до потерпілого ОСОБА_11 фізичне насильство, яке виразилось в нанесений останньому руками та ногами численних ударів по голові, шиї, обличчі, тулубу та кінцівках, чим спричинив останньому легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров`я, а також психічне насильство, яке виразилось в погрозі застосування насильства, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам та інтересам у вигляді підриву авторитету та престижу органів державної влади та правоохоронним органам.

Крім цього, ОСОБА_12 , працюючи на посаді старшого оперуповноваженого ВБНОН Личаківського РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області, маючи звання капітана міліції, будучи службовою особою, здійснюючи функції представника влади, виконуючи службові обов`язки по виявленню та розкриттю злочинів, пов`язаних з незаконним обігом наркотиків, 27 серпня 2005 року близько 14 години, спільно з працівниками УБНОН при УМВС України у Львівській області ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_7 , оперуповноваженим ВКР Личаківського РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області ОСОБА_15 та двома цивільними особами ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , прибув в м. Судова Вишня Мостиського району Львівської області, де спільно з вказаними працівниками міліції затримав мешканця цього ж міста ОСОБА_18 під час збуту останнім наркотичної сировини макової соломи в кількості 506,55 грам.

Після цього, ОСОБА_6 , достовірно знаючи, що ОСОБА_18 утримується в салоні автомобіля ВАЗ-2108, д/н н НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_15 , з корисливою метою вимагання та отримання хабара, використовуючи владу та службове становище працівника правоохоронного органу, всупереч інтересам служби, умисно, за попередньою змовою в групі з ОСОБА_7 , разом з останнім на автомобілі марки "Ніссан", д/н НОМЕР_2 , під його керуванням, прибув до місця проживання ОСОБА_19 , що за адресою: АДРЕСА_1 , де у брата останнього ОСОБА_20 , вимагав хабар в сумі 1000 доларів США, що згідно курсу Національного Банку України, становить 5050 грн., за непритягнення ОСОБА_18 до кримінальної відповідальності за зберігання та збут наркотичної сировини. В подальшому, ОСОБА_6 , продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на одержання хабара, за попередньою змовою в групі з ОСОБА_7 , близько 18 год. 27.08.2005 р.. прибув на автотрасу Львів Мостиська, що в районі с. Братковичі Городоцького району Львівської області, де, ОСОБА_7 , за попередньою домовленістю із ним, отримав від ОСОБА_21 в якості хабара грошову суму в розмірі 400 доларів США, що згідно курсу Національного Банку України, становить 2020 грн. та мобільний телефон марки "Нокія 6610", вартістю 757, 50 грн., за непритягнення ОСОБА_18 до кримінальної відповідальності за зберігання та збут наркотичної сировини, які передав йому, чим підірвав авторитет та престиж органів державної влади.

ОСОБА_7 , працюючи на посаді старшого оперуповноваженого УБНОН УМВС України у Львівській області, маючи звання старшого лейтенанта міліції, будучи службовою особою, здійснюючи функції представника влади, виконуючі службові обов`язки по виявленню та розкриттю злочинів, пов`язаних з незаконним обігом наркотиків, в один з днів в період з 4 по 9 жовтня 2004 року, близько 23 год., з корисливою метою вимагання та отримання чужого майна, використовуючи владу та службове становище працівника правоохоронного органу, умисно, за попередньою змовою в групі з невстановленими слідством особами, матеріали стосовно яких виділено в окреме провадження, використавши невстановлені слідством автомобілі марки ВАЗ- 2109 та марки БМВ, прибув до будинку в с. Шегині Мостиського району Львівської області, де проживає ОСОБА_22 . При цьому, ОСОБА_7 під виглядом перевірки ОСОБА_22 на причетність до вчинення злочинів, пов`язаних з незаконним обігом наркотичних засобів, діючи в групі з невстановленими слідством особами, примусив останнього вийти з будинку та сісти в автомобіль марки ВАЗ-2109. В подальшому ОСОБА_7 , утримуючи ОСОБА_22 в салоні вищевказаного автомобіля, одягнувши останньому на руки кайданки, спільно з іншими особами повідомив про те, що він затриманий за зберігання та збут наркотичних засобів і вони направляються в м. Львів для складання процесуальних документів для подальшого порушення кримінальної справи стосовно останнього. Проїжджаючи біля приміщення Мостиського РВ УМВС України у Львівській області, ОСОБА_7 та інші невстановлені слідством особи, отримали від ОСОБА_22 інформацію про те, що брат останнього ОСОБА_23 являється працівником органів МВС України і в один з днів в період з 4 по 9 жовтня 2004 року несе службу в приміщенні вказаного райвідділу.

В подальшому, під час зустрічі з ОСОБА_24 , повідомивши останнього про затримання його брата за підозрою у вчиненні злочину, ОСОБА_7 пред`явив вимогу про передачу йому грошей в сумі 1000 доларів США за звільнення брата та вирішення питання про непорушення кримінальної справи стосовно останнього, при цьому висловив погрозу, що у випадку невиконання його вимог, ОСОБА_22 буде притягнутий до кримінальної відповідальності за незаконне придбання, зберігання та збут наркотичних засобів. На пропозицію ОСОБА_25 поїхати в с. Шегині Мостиського району Львівської області, ОСОБА_7 , спільно з невстановленими слідством особами, спільно з ОСОБА_22 прибули до будинку по місцю проживання останнього, де ОСОБА_7 , діючи з корисливих мотивів, діючи всупереч інтересам служби та у власних інтересах, отримав від ОСОБА_26 матері ОСОБА_23 грошову суму в розмірі 300 доларів США, що, згідно курсу Національного Банку України, становить 1592,28 грн., після чого ОСОБА_22 був відпущений, а ОСОБА_7 спільно з невстановленими слідством особами з місця вчинення злочину зникли, чим підірвали авторитет та престиж органів державної влади.

Не погоджуючись із вказаною постановою прокурор ОСОБА_5 подав апеляцію, у якій просить скасувати цю постанову, а дану кримінальну справу направити до суду першої інстанції для розгляду по суті. Просить дослідити ряд доказів.

На підтримку своїх апеляційних вимог прокурор покликається, що висновки місцевого суду не відповідають фактичним обставинам справи, допущено істотні порушення вимог кримінального-процесуального закону, суд не взяв до уваги докази, які могли істотно вплинути на його висновки, а викладені судом першої інстанції у постанові висновки містять істотні суперечності.

Вказує, що суд помилково визначив, що за епізодом потерпілого ОСОБА_10 показання останнього та свідків ОСОБА_27 та ОСОБА_28 суперечать показанням усіх інших свідків. Такі висновки не відповідають дійсності, оскільки їх показання не суперечать показанням жодного свідка, зокрема, і свідків ОСОБА_29 , ОСОБА_30 .

При цьому, у своєму рішенні суд взагалі не навів жодних показань потерпілого ОСОБА_10 та свідка ОСОБА_27 .

Прокурор стверджує, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому дій щодо потерпілого ОСОБА_10 підтверджується показаннями останнього, показаннями свідків ОСОБА_27 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , оголошеними показаннями свідків ОСОБА_35 , ОСОБА_36 , ОСОБА_37 , експерта ОСОБА_38 , протоколом відтворення обстановки та обставин подій із потерпілим, протоколами очної ставки між ОСОБА_6 та ОСОБА_10 та між ОСОБА_6 та ОСОБА_27 , висновком експерта № 1698 від 07.07.2004, протоколами виїмки та огляду книги осіб, доставлених у райвідділ, повідомленням, копіями медичних довідок, протоколами виїмок і огляду медичної книги ОСОБА_10 .

Звертає увагу, що згідна місцевим судом постанова заступника прокурора Личаківського району м. Львова від 10.11.2004 про відмову в порушенні кримінальної за наслідками перевірки за зверненнями ОСОБА_10 і його матері була скасована постановою заступника прокурора області від 06.12.2007.

Наголошує, що всупереч вимогам ч. 1 ст. 281 КПК України (1960 року) суд першої інстанції не вказав, яка саме підстава стала приводом до направлення кримінальної справи на додаткове розслідування - неправильність досудового слідства чи його неповнота. Також суд не зазначив жодних порушень, яких начебто допустив слідчий при розслідуванні кримінальної справи, у чому проявляється неправильність досудового слідства і які конкретно обставини свідчать про його неповноту за цим епізодом злочинної діяльності.

Акцентує, що згадані місцевих судом свідкі ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 , ОСОБА_43 і ОСОБА_44 судом першої інстанції не допитувались і їхні показання суд не досліджував. Ці свідки ніким не заявлялись та судом не викликались. Районний суд також не з`ясував, чи контактували перелічені особи з потерпілим, за яких умов і обставин вони могли сприймати один одного та чи впізнає кожен із ним саме ОСОБА_10 .

Крім цього, місцевий суд покликався на висновок судово- дактилоскопічної експертизи від 30.09.2005 № 2690 за епізодом з потерпілим ОСОБА_20 , однак цей доказ районний суд також не досліджував і такий документ ніким не заявлявся.

Також вважає помилковим висновок місцевого суду про суперечність відеозапису затримання підсудних показанням потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_20 та свідків.

З приводу твердження суду першої інстанції про невідповідність фактичного часу затримання автомобілів марок «Ніссан» та «ВАЗ 2108» часу, зазначеного у протоколі огляду місця події, а також переривання відеозапису, то у судовому засіданні місцевого суду свідок ОСОБА_45 , який складав цей протокол, пояснив, що різниця у часі є механічною помилкою, а перерви відеозапису пов`язані із особливістю відеозаписуючого пристрою, кнопку якого весь час потрібно було тримати натиснутою для здійснення відеозапису. Відтак свідок міг або недостатньо сильно натиснути цю кнопку, або його палець міг зіскочити з кнопки запису.

Прокурор вважає, що версію сторони захисту про підкидання до автомобіля обвинувачених предмету хабаря можна перевірити на стадії судового розгляду, безпосереднього дослідивши у судовому засіданні процесуальне рішення ТУ ДБР, прийняте за результатами перевірки показань підсудних ОСОБА_6 і ОСОБА_7 щодо застосування до них недозволених методів досудового слідства, адже окремою постановою Залізничного районного суду м. Львова від 11.12.2024 за клопотанням прокурора було доручено ТУ ДБР перевірити показання ОСОБА_6 і ОСОБА_7 про застосування до них недозволених методів досудового слідства шляхом прийняття саме процесуального рішення за результатами такої перевірки.

Покликається на ряд досліджених у судовому засіданні доказів, якими за епізодом з потерпілим ОСОБА_20 доведено вимагання і одержання ОСОБА_6 та ОСОБА_7 хабара за непритягнення ОСОБА_18 до кримінальної відповідальності. Зокрема, показання потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_20 , показання ряду свідків, протоколи очних ставок між потерпілими і підсудними, та свідка ОСОБА_46 , протокол відтворення обстановки і обставин події з потерпілим ОСОБА_18 та інші докази.

Також за епізодом з потерпілим ОСОБА_11 у судовому засіданні доведено перевищення ОСОБА_6 влади і службових повноважень шляхом нанесення численних ударів по різних частинах тіла потерпілого, що заподіяло істотну шкоду. Зокрема ці обставини підтверджуються показаннями потерпілого, протоколом пред`явлення потерпілому ОСОБА_11 для впізнання, протоколом очної ставки між потерпілим ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , протоколом відтворення обстановки та обставин подій за участю потерпілого ОСОБА_11 , висновком судово-медичної експертизи від 07.09.2004 № 2507, показаннями ряду свідків та іншими дослідженими доказами.

Прокурор вважає помилковим висновок місцевого суду про те, що показання потерпілого ОСОБА_11 про нанесення йому тілесних ушкоджень суперечать висновку судово-медичної експертизи, адже експерт виявив перелом кісток носа, а потерпілий вказував, що били його в обличчя і по голові.

Крім цього прокурор вважає помилковим висновок суду про те, що по епізоду з потерпілим ОСОБА_22 , ніхто не впізнав ОСОБА_7 як такого, що вимагав та отримував хабар.

Звертає увагу, на показання потерпілого ОСОБА_23 , який у судовому засіданні 31.03.2017 вказав, що у жовтні 2004 року його покликали на вулицю, де вже перебували троє осіб, які представились працівниками ВБНОН. Одного з них потерпілий упізнав як підсудного ОСОБА_7 , з яким вони раніше працювали. Дізнавшись про затримання брата, свідок просив його відпустити, однак ОСОБА_7 відповів, що за це потрібно заплатити 1 000 доларів США. Про ці обставини свідок розповів своєму колезі ОСОБА_47 , який також просив працівників БНОН відпустити ОСОБА_22 . При цьому такі показання потерпілого узгоджуються з показаннями допитаного районним судом 05.07.2017 свідка ОСОБА_48 .

Наголошує, що перелічені та досліджені місцевим судом докази по епізоду із потерпілим ОСОБА_23 беззаперечно доводять факт вимагання та одержання ОСОБА_7 хабара за непритягнення ОСОБА_22 до кримінальної відповідальності.

За твердженням апелянта не заслуговують на увагу і твердження місцевого суду з приводу можливої злочинної діяльності інших осіб, у тому числі і зазначених судом у постанові, адже згідно з ч. 1 ст. 275 КПК України (1960 року) розгляд кримінальної справи проводиться тільки відносно підсудних і тільки в межах пред`явленого їм обвинувачення, за яким одні лише ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні злочинів.

У судовому засіданні апеляційного суду прокурор підтримав подану апеляцію з наведених у ній мотивів та просив таку задоволити.

Захисники заперечили апеляційні вимоги прокурора, зазначивши про законність, обґрунтованість та вмотивованість оскаржуваної постанови.

Заслухавши доповідь судді, пояснення присутніх учасників, перевіривши матеріали кримінальної справи, обговоривши доводи поданої апеляції, колегія суддів приходить до таких висновків.

Відповідно до вимог до ст.281 КПК України (1960 року) повернення справи на додаткове розслідування з мотивів неповноти або неправильності досудового слідства може мати місце лише тоді, коли неповнота або неправильність не може бути усунута в судовому засіданні.

За змістом цієї правової норми та відповідно до роз`яснення, що міститься в постанові Пленуму Верховного Суду України від 11 лютого 2005 року № 2 "Про практику застосування судами України законодавства, що регулює повернення кримінальних справ на додаткове розслідування", в постанові суду, зокрема, повинно бути зазначено, в чому конкретно виявилась неповнота чи неправильність досудового розслідування, чому суд позбавлений можливості усунути їх в судовому засіданні і які саме обставини мають бути з`ясовані при додатковому розслідуванні. Якщо суд має змогу усунути виявлені недоліки досудового слідства під час судового розгляду справи шляхом більш ретельного допиту підсудного, потерпілого, свідків, виклику й допиту нових свідків, проведення додаткових чи повторних експертиз, витребування документів, давання судових доручень у порядку, передбаченому в ст. 3151 КПК, вчинення інших процесуальних дій, а також шляхом поновлення порушених під час розслідування справи процесуальних прав учасників процесу, направлення справи на додаткове розслідування є неприпустимим. За необхідності суд може відкласти її розгляд для витребування додаткових доказів (ст. 280 КПК).

Крім цього, відповідно до п. 10 згаданої постанови повернення справи на додаткове розслідування у випадках, коли немає доказів, які б підтверджували обвинувачення, і вичерпані всі можливості одержання додаткових доказів є неприпустимим.

Згідно матеріалів справи ОСОБА_49 та ОСОБА_7 як на досудовому слідстві, так і в суді свою вину не визнали.

Повертаючи справу на додаткове розслідування, суд першої інстанції у своєму рішенні по кожному епізоду обвинувачення навів свої висновки та мотиви, які, на переконання колегії суддів, у даному випадку не є обґрунтованими та достатніми для направлення даної кримінальної справи на додаткове розслідування.

Так, по епізоду спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ОСОБА_10 , який мав місце 23 червня 2004 року в приміщенні Личаківського РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області суд зазначив, що пояснення потерпілого ОСОБА_10 , його матері ОСОБА_27 та свідка ОСОБА_28 протирічать іншим зібраним по справі доказам.

Разом з тим, в оскаржувані постанові показання потерпілого ОСОБА_10 , а також свідка ОСОБА_27 взагалі не наведено, що не дає ніякого розуміння у чому саме полягають протиріччя їх показань з іншими доказами, зокрема, з наведеними у постанові показаннями свідків, а також чому ці протиріччя не можна усунути без повернення справи на додаткове розслідування.

Крім цього, місцевий суд, зазначивши у постанові, що досудовим слідством та судом встановлено, що 23.06.2004 р., о 2 год. 25 хв. та 12 год. 40 хв. в Личаківський РВ ЛМУ УМВСУ у Львівській області, що по вул. Романчука, 18 в м. Львові, виїжджала бригада швидкої допомоги, вказує, що лікарі ОСОБА_50 та ОСОБА_51 не встановлені та не допитані, як і особи до яких викликались лікарі.

Однак, з цього висновку не зрозуміло які обставини можуть підтвердити чи спростувати зазначені лікарі та особи, до яких викликались лікарі.

По епізоду вимагання та отримання ОСОБА_7 хабара у сім`ї ОСОБА_52 , який мав місце у жовтні 2004 року в с. Шегині Мостиського району Львівської області, місцевий суд зазначив, що жоден з потерпілих не впізнав ОСОБА_7 , як такого, що вимагав та отримував хабар.

Водночас, у постанові суду по даному епізоду не відображено показань потерпілих, а наведено лише показання допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_53 та зміст оголошених та перевірених у судовому засіданні показань свідка ОСОБА_54 .

У постанові не згадуються і досліджені показання потерпілого ОСОБА_22 та свідка ОСОБА_26 , а також протоколи очних ставок між свідком ОСОБА_23 та обвинуваченим ОСОБА_7 , між свідком ОСОБА_55 та обвинуваченим ОСОБА_7 , які, як стверджує прокурор, доводять факт вимагання і одержання ОСОБА_7 хабара за непритягнення ОСОБА_22 до кримінальної відповідальності.

Крім цього по даному епізоду суд першої інстанції у постанові зазначив, що органом досудового слідства не встановлено автомашину марки ВАЗ 2109, власника автомашини, не встановлювались працівники міліції, як можливі власники зазначеного транспортного засобу.

Водночас, у своєму рішенні суд взагалі не вказав яким саме чином не встановлення цих обставин впливає на повноту чи правильність досудового слідства.

Суд у своєму рішенні не навів аргументів у зв`язку з чим викликана необхідність встановлення цих обставин та належним чином не мотивував, що саме ці обставини можуть підтвердити чи спростувати.

По епізоду спричинення ОСОБА_6 тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , який мав місце 02 вересня 2004 року в приміщенні Личаківського РВ ЛМУ УМВС України у Львівській області місцевий суд, врахувавши неможливість допитати потерпілого ОСОБА_11 безпосередньо у судовому засіданні, дослідив його пояснення надані під час досудового слідства, зокрема, під час відтворення обстановки та обставин подій, щодо обставин спричинення йому обвинуваченим тілесних ушкоджень та встановив, що такі показання потерпілого суперечать даним висновку судово-медичного експерта.

Також суд зазначив, що орган досудового розслідування, прийнявши до уваги лише пояснення потерпілого ОСОБА_11 , не взяв до уваги показання інших осіб, у тому числі і обвинуваченого ОСОБА_6 . Крім цього місцевий суд вказав про суперечливість висновків досудового слідства щодо оцінки показань потерпілого ОСОБА_11 .

Однак, на переконання колегії суддів, місцевий суд, заслухавши у судовому засіданні та дослідивши, окрім пояснень потерпілого ОСОБА_11 , пояснення свідків та інші докази по даному епізоду, та встановивши суперечність пояснень потерпілого іншим доказам, повинен був надати оцінку цим показанням, оцінюючи докази по справі.

Крім цього, покликавшись у постанові на те, що слідством не встановлено наряд працівників міліції, які були одягнені у формений одяг та які приймали участь в затриманні ОСОБА_11 та супроводжували останнього до Личаківського РВ ЛМУ УМВСУ у Львівській області, як і не перевірено причетність цих працівників до нанесення тілесних ушкоджень ОСОБА_11 під час його затримання, суд першої інстанції у своєму рішенні не вказав яким чином не встановлення цих осіб та обставин впливає на повноту чи правильність досудового слідства. Суд у своєму рішенні не навів аргументів у зв`язку з чим викликана необхідність встановлення цих осіб та належним чином не мотивував, які обставини можуть бути цим підтверджені чи спростовані.

Аналогічно, по епізоду вимагання та отримання ОСОБА_6 та ОСОБА_7

хабара в ОСОБА_20 27 травня 2005 року на території Мостиського та Городоцького районів Львівської області місцевий суд вказав про необхідність при додатковому розслідуванні органу досудового слідства усунути протиріччя, які встановив суд під час судового розгляду.

Зокрема, місцевий суд, допитавши ряд свідків, а також оголосивши та перевіривши у судовому засіданні показання ряду свідків, дослідивши протокол огляду місця події та відеозапис до нього, зазначив про наявність суттєвих протиріч та суперечності в показаннях потерпілих ОСОБА_18 , ОСОБА_20 та свідків щодо обставин подій, та вказав про те, що пред`явлене обвинувачення по цьому епізоду протирічить фактичним обставинам справи.

Як зазначив суд у своєму рішенні, при огляді відеозапису огляду місця події, встановлено, зокрема, відмінність у часі проведенні даної слідчої дії, переривання цього відеозапису, те, що двері автомашини після затримання певний час були відчинені, а потім вже закриті, що не проводився особистий огляд затриманих осіб.

Також місцевий суд зазначив, що впродовж 27.08.2005 по час затримання на руках в ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та у ОСОБА_56 були відсутні рукавиці, а згідно пояснень потерпілого ОСОБА_56 , гроші в сумі 400 доларів США він передав ОСОБА_7 , а той в свою чергу ОСОБА_6 . Однак, згідно висновку судово-дактилоскопічної експертизи № 2690 від 30.09.2005 на грошових купюрах слідів пальців рук не виявлено. При цьому, суд вказав, що будь-яка перевірка наявності слідів пальців рук на мобільному телефоні, виявленому при огляді місця події як предмета хабара не проводилось.

Водночас, колегія суддів вважає, що місцевий суд у даному випадку мав можливість та повинен був дати свою оцінку дослідженим доказам.

Так, при винесенні вироку, відповідно до положень ст.ст.67, 323 КПК України (1960 року), суд самостійно зобов`язаний дати оцінку зібраним доказам по справі, які були розглянуті в судовому засіданні, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись Законом.

Колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що у даному випадку слід враховувати, що події злочинів, які ставляться у провину ОСОБА_57 та ОСОБА_7 мали місце в червні, вересні та жовтні 2004 року, та в серпні 2005 року. Тобто на даний час пройшло більше 19 років.

Згідно матеріалів справи дана справа неодноразово поверталась на додаткове розслідування.

Враховуючи значний проміжок часу, який минув з часу подій, встановити чи здобути будь які нові докази фактично є неможливим.

Таким чином колегія суддів вважає, що у даному випадку місцевий суд повинен був ретельно перевірити зібрані по справі докази та прийняти рішення про винуватість чи невинуватість ОСОБА_58 та ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їм злочинів на підставі зібраних у справі та наданих суду доказів, щляхом надання цим доказам належної правової оцінки.

З урахуванням наведеного вище колегія суддів визнає апеляцію прокурора обґрунтованою, а тому оскаржувану постанову про повернення кримінальної справи щодо ОСОБА_58 та ОСОБА_7 слід скасувати та направити дану кримінальну справу на новий судовий розгляд в цей же суд в іншому складі суду.

При новому судовому розгляді суду необхідно ретельно перевірити зібрані у справі докази, дати їм належну оцінку, та в залежності від установлено прийняти законне та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст.362, 365, 366 КПК України (1960р.), колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляцію прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, ОСОБА_5 задоволити.

Постанову Залізничного районного суду м.Львова від 11 грудня 2024 року щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 скасувати, а справу направити на новий судовий розгляд у суд першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та не підлягає оскарженню у касаційному порядку.

Головуючий:

Судді: