Справа № 766/863/23
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2025 року м. Херсон

Херсонський міський суд Херсонської області в складі:

головуючого: ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2

прокурора: ОСОБА_3

захисника: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Херсонського міського суду Херсонської області в порядку спеціального судового провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) кримінальне провадження, відомості про яке внесені до ЄРДР під №0000754 від 28.04.2023, за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м.Костянтинівка Донецької області, громадянки України, останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

-у вчиненні кримінальних правопорушень (злочинів), передбачених ч.3 ст.111-1, ч.5 ст.111-1 КК України, -

в с т а н о в и в:

І. Формулювання обвинувачення, яке визнане судом доведеним.

ОСОБА_5 , являючись громадянкою України, обіймаючи посаду завідуючого підготовчого відділення Херсонського національного технічного університету, у невстановлені дату та час, після повної окупації військовослужбовцями збройних сил російської федерації території м.Херсон, тобто після 01.03.2022, перебуваючи на території зазначеного міста, усвідомлюючи, що в Україні введено воєнний стан, керуючись ідеологічними мотивами, добровільно погодилась на співпрацю з окупаційною владою російської федерації, зокрема на їх пропозицію обійняти посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій та з організацією освітнього процесу, а саме ректора комунального вищого навчального закладу «Херсонська академія неперервної освіти» Херсонської обласної ради (далі КВНЗ «Херсонська академія неперервної освіти»), який розташований за адресою: м.Херсон, вул.Покришева, 41.

У невстановлені дату та час, ОСОБА_5 була призначена окупаційною владою російської федерації на посаду ректора КВНЗ «Херсонська академія неперервної освіти» та отримала повноваження з виконання організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій щодо діяльності цього закладу.

У подальшому, але не пізніше 15.07.2022, вказаний навчальний заклад був перейменований окупаційною владою російської федерації в «державну бюджетну установу Херсонської області «Херсонська академія неперервної освіти» (государственное бюджетное образовательное учреждение херсонской области «Херсонская академия непрерывного образования») та на виконання наказу Департаменту освіти і науки Херсонської області «Про прийняття державних бюджетних освітніх установ до нового 2022-2023 навчального року» від 22.08.2022 №212 прийнятий до державної системи освіти країни агресора російської федерації.

Суд кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_5 за ч.5 ст. 111-1 КК України, як добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території.

Крім того, ОСОБА_5 , будучи призначеною на посаду ректора комунального вищого навчального закладу «Херсонська академія неперервної освіти» Херсонської обласної ради, використовуючи отримані повноваження, організувала діяльність очолюваного нею закладу та забезпечила організацію освітнього процесу російською мовою за освітніми стандартами та навчальними планами російської федерації, із повним виключенням з освітнього процесу вимог до обов`язкових результатів навчання, визначених до державними стандартами професійної освіти України та здійснювала контроль за виконанням освітніх програм. З цією метою ОСОБА_5 здійснила підбір працівників закладу, які погодились впроваджувати стандарти освіти держави-агресора та призначила їх на посади.

Так, ОСОБА_5 , співпрацюючи з окупаційною владою, запровадила у КВНЗ «Херсонська академія неперервної освіти» освітній процес, який повністю протирічить меті як базовій середній освіті та і професійній (професійно-технічній) освіті в Україні та який формуватиме знання, інші компетентності та світогляд здобувачів освіти спрямовані на возвеличення російської федерації, її історичної ролі та відповідно заперечення існування культурних цінностей українського народу, його історико-культурних надбань і традицій, української мови, що має своєю кінцевою метою збуджувати агресію та ненависть до України.

Крім того, з метою сприяння здійсненню збройної агресії проти України, встановленню та утвердженню тимчасової окупації частини території України, встановленню відповідальності за здійснення державою-агресором збройної агресії проти України, ОСОБА_5 , у невстановлений час, але не раніше 01.03.2022, прийняла участь у постановочному відео для пропагандистських засобів масової інформації окупаційної влади, на якому в приміщенні КВНЗ «Херсонська академія неперервної освіти» на фоні комуністичної символіки розповідає про організацію нею освітнього процесу російською мовою за освітніми стандартами та навчальними планами російської федерації, а також возвеличує «русский мир».

Суд кваліфікує дії обвинуваченої ОСОБА_5 за ч.3 ст. 111-1 КК України, як здійснення громадянином України пропаганди у закладах освіти незалежно від типів та форм власності з метою сприяння здійсненню збройної агресії проти України, встановленню та утвердженню тимчасової окупації частини території України, уникненню відповідальності за здійснення державою-агресором збройної агресії проти України, а також дій громадянином України, спрямованих на впровадження стандартів освіти держави-агресора у закладах освіти.

ІІ. Підстави для здійснення судового розгляду у кримінальному провадженні за відсутності обвинуваченого (in absentia).

Судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_5 здійснювався за відсутності обвинуваченої (in absentia) з урахуванням та дотриманням загальних засад, встановлених процесуальним законом для такого розгляду.

У судовому засіданні допит обвинуваченої ОСОБА_5 не здійснювався через проведення судового розгляду в порядку спеціального судового провадження на підставі ч.3 ст.323 КПК України, при цьому обвинувачена викликалася до суду через засоби масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження шляхом розміщення оголошення в газеті «Урядовий кур`єр» та на офіційному веб-сайті Херсонського міського суду Херсонської області, однак у судове засідання не з`явилася.

Стороною обвинувачення та судом використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченої, зокрема, право на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя.

Процедура заочного судового розгляду не є деталізованою процесуальним законом, не має тривалої історії застосування у судовій практиці, а тому суд виходив із загальних засад кримінального провадження.

До загальних засад кримінального провадження, зокрема, відносяться: законність, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя, змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, безпосередність дослідження показань.

При цьому згідно з ч.2 ст.7 КПК України зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Так, за змістом ч.3 ст.323 КПК України передбачено, що судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.

Частиною 8 ст.135 КПК України передбачено, що повістка про виклик особи, стосовно якої існують достатні підстави вважати, що така особа виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, у випадку обґрунтованої неможливості вручення їй такої повістки згідно з частинами першою, другою, четвертою сьомою цієї статті, публікується в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, вважається такою, яка належним чином повідомлена про виклик, з моменту опублікування повістки про її виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

У випадку наявності в особи, зазначеної в абзаці першому цієї частини, захисника (захисників) копія повістки про її виклик надсилається захиснику (захисникам).

Вказані положення кримінально-процесуального закону судом були дотримані.

Так, у газеті «Урядовий кур`єр», яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, опубліковано оголошення із повісткою про виклик до суду ОСОБА_5 у підготовчі судові засідання на 08.04.2024 о 11:30 годині, 25.04.2024 о 10:30 годині, 15.05.2024 о 11:00 годині та судові засідання, призначені на 12.06.2024 о 11:00 годині, 17.07.2024 о 10:00 годині, 23.07.2024 о 13:30 годині, 10.10.2024 о 10:00 годині. Також, повістки про виклик у судові засідання були направлені для опублікування на веб-сайті Офісу Генерального прокурора та були вручені захиснику обвинуваченої ОСОБА_4 .

Крім того, повідомлення про виклик до суду обвинуваченої ОСОБА_5 були опубліковані на офіційному веб-сайті Херсонського міського суду Херсонської області.

Зважаючи на правила ст.ст.42, 135 КПК України, дотримання прав особи, яка тимчасово не проживає за місцем реєстрації або переховується від органів досудового розслідування, полягає не в обов`язку інших осіб, якими отримано процесуальний документ, призначений для неї, повідомити про надходження процесуального документу, а в тому, що про наявність цих процесуальних документів особа може дізнатися не тільки від правоохоронних органів чи суду, а й з інших, доступних для неї джерел.

Відповідно до ч.5 ст.374 КПК України у разі ухвалення вироку за наслідками кримінального провадження, у якому здійснювалося спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження (in absentia), суд окремо обґрунтовує, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження.

Так, судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 30.05.2023 постановлено дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування щодо ОСОБА_5 .

Під час досудового розслідування повістки про виклик ОСОБА_5 та повідомлення про підозру публікувалися в засобах масової інформації у газеті «Урядовий кур`єр», на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

Постановою старшого слідчого в ОВС ГСУ Національної поліції України від 28.04.2023, ОСОБА_5 оголошено у міжнародний розшук.

Згідно з п.1 ч.1 ст.49 КПК України суд зобов`язаний забезпечити участь захисника у кримінальному провадженні у випадках, якщо відповідно до вимог ст.52 цього Кодексу участь захисника є обов`язковою, а підозрюваний, обвинувачений не залучив захисника. В інших випадках обов`язкова участь захисника забезпечується у кримінальному провадженні, серед іншого, щодо осіб, стосовно яких здійснюється спеціальне досудове розслідування або спеціальне судове провадження, з моменту прийняття відповідного процесуального рішення (п.8 ч.2 ст.52 КПК України).

Стосовно ОСОБА_5 здійснювалось спеціальне досудове розслідування, тому відповідно до п.8 ч.2 ст.52 КПК України участь захисника у цьому кримінальному провадженні є обов`язковою, але з моменту прийняття відповідного процесуального рішення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що на час досудового розслідування, захист прав ОСОБА_5 здійснювала адвокат ОСОБА_6 , яка ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 18.09.2023 замінена на іншого захисника.

Згідно доручення Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Херсонській області від 21.09.2023 №021-210000489 захисником ОСОБА_5 призначено адвоката ОСОБА_4 (свідоцтво про право зайняття адвокатською діяльністю від 12.04.2012 №642).

Також, ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 15.05.2024 задоволено клопотання прокурора про здійснення спеціального судового провадження у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_5 .

На виконання вимог ч.2 ст.297-5 КПК України копії процесуальних документів направлялись захиснику, який крім того був обізнаний з матеріалами кримінального провадження. Будь-які клопотання від підозрюваної на стадії досудового розслідування та обвинуваченої на стадії судового розгляду на адресу суду не надходили.

Враховуючи наведене та з урахуванням здійснення у даному кримінальному провадженні спеціального досудового розслідування і спеціального судового провадження, суд вважає, що стороною обвинувачення було дотримано всіх можливих передбачених КПК заходів та способів повідомлення ОСОБА_5 , щоб забезпечити останній можливість безпосередньо та через призначеного захисника реалізовувати права підозрюваної на стадії досудового розслідування та обвинуваченої на захист та доступ до правосуддя.

Захисник обвинуваченої, який був забезпечений державою з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Херсонській області не заперечувала щодо розгляду даного кримінального провадження в порядку спеціального судового провадження, приймала участь у дослідженні доказів, виступала у дебатах та просила ухвалити законне рішення.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч.3 ст.323 КПК України) суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченої, як учасника кримінального провадження, яке відбувається за її відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченої була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст.2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених законом.

ІІІ. Позиція учасників кримінального провадження.

Прокурор під час судових дебатів просив визнати ОСОБА_5 винною у вчиненні кримінальних правопорушень згідно пред`явленого обвинувачення: за ч.3 ст.111-1, ч.5 ст.111-1 КК України та призначити їй покарання за ч.3 ст.111-1 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати керівні посади у закладах освіти, займатись педагогічною та викладацькою діяльністю строком на 10 років; за ч.5 ст.111-1 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати керівні посади у закладах освіти, займатись педагогічною та викладацькою діяльністю строком на 15 років, з конфіскацією майна. На підставі ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити остаточне покарання у вигляді 9 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати керівні посади у закладах освіти, займатись педагогічною та викладацькою діяльністю строком на 15 років, з конфіскацією майна. Запобіжний захід стосовно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою залишити без змін до набрання вироком законної сили. Строк відбування покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_5 рахувати з моменту приведення вироку до виконання з дня її фактичного затримання. Цивільний позов під час досудового розслідування не пред`являвся. Стягнути з обвинуваченої витрати на залучення експерта.

Захисник просила суд ухвалити виправдувальний вирок зазначивши, що належних допустимих та достатніх доказів стороною обвинувачення не було надано, у висунутому обвинуваченні їй інкримінується зайняття посади ректора «Харківської академії неперервної освіти» Харківської обласної ради. Вважає, що зайняття посади у закладі освіти не можна віднести до посади пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно господарських функцій у незаконних органах влади. Зазначила, що жоден зі свідків не зазначив, що особисто спілкувався з ОСОБА_5 та саме від неї чули її позицію щодо співпраці з окупаційною владою чи її пропаганду сприяння державі-агресору.

IV. Докази, досліджені судом на підтвердження обставин вчиненого кримінального правопорушення.

Вина ОСОБА_5 у вчиненні поставлених їй у провину кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.111-1, ч.5 ст.111-1 КК України, за вказаних вище обставин, підтверджується наступними показами свідків, допитаними в ході судового засідання.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона, в травні-червні 2022 року виконувала обов`язки ректора ХНТУ. ОСОБА_5 на той момент була завідувачем підготовчого відділення ХНТУ та допомагала приймальній комісії, яка була розташована за адресою: м.Херсон, вул.Миру, 40. Від колег свідок дізналась, що ОСОБА_5 розповідає про те, що університет буде російським. В середині липня 2022 року, з відкритих джерел, такі як телеграм канали, свідку стало відомо, що ОСОБА_5 почала співпрацювати з державою-агресором та посіла посаду ректора Херсонської академії неперервної освіти, після чого вони перестали спілкуватись.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що ОСОБА_5 працювала у приймальній комісії ХНТУ. Зі слів працівників кафедри де працювала ОСОБА_5 йому відомо, що вона розповідала батькам потенційних студентів, що ХНТУ у найближчий час буде зачинений, тому подавати документи для вступу марно. У середині липня 2022 року, свідку з телеграм каналів стало відомо, що ОСОБА_5 зайняла посаду ректора Херсонської академії неперервної освіти. Від інших працівників кафедри де працювала ОСОБА_5 свідку стало відомо, що таку посаду їй запропонувала ОСОБА_9 . Також зауважив, що під час окупації міста Херсон, працівники ХНТУ або виїхали на підконтрольну територію України, або працювали віддалено в окупації. Про випадки застосування примусу до працівників учбового закладу з метою співпраці з окупаційною владою він не чув.

Окрім показань свідків, винуватість ОСОБА_5 також підтверджується сукупністю досліджених у судовому засіданні доказів, які узгоджуються в деталях між собою і не викликають жодних сумнівів у своїй належності, достовірності та допустимості, а саме:

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.03.2023 з доданою довідкою до нього, відповідно до якого свідок ОСОБА_8 впізнав особу, зображену на фото №2 як ОСОБА_5 з якою він працював у Херсонському НТУ;

-протоколом пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 17.03.2023 з доданою довідкою до нього, відповідно до якого свідок ОСОБА_7 впізнала особу, зображену на фото №2 як ОСОБА_5 з якою вона працювала в Херсонському НТУ;

-протоколом огляду від 02.03.2023, за змістом якого оглянуто Інтернет-сторінку, що знаходиться у публічному доступі у мережі Інтернет, а саме за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_2 Вказана сторінка містить відеозапис з початковою назвою «omen» на якому зображена жінка, що представлена як «эльвира фатеева» - «ректор херсонской академии непрерывного образования» у якому повідомляється про початок роботи академії за російськими стандартами, по російськими підручниками, що є допомогою від «русского мира». На відеозаписі зображені радянська та російська символіка, які розміщені в навчальному закладі;

-протоколом огляду від 04.04.2023, за змістом якого оглянуто Інтернет-сторінку, що знаходиться у публічному доступі у мережі Інтернет, а саме за посиланням: ІНФОРМАЦІЯ_3 Вказана сторінка містить інформацію щодо діяльності, реєстрації та функціонування установи «ГОСУДАРСТВЕННОЕ БЮДЖЕТНОЕ ОБРАЗОВАТЕЛЬНОЕ УЧРЕЖДЕНИЕ ХЕРСОНСКОЙ ОБЛАСТИ «ХЕРСОНСКАЯ АКАДЕМИЯ НЕПРЕРЫВНОГО ОБРАЗОВАНИЯ», де керівником юридичної особи та директором, вказується ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1

-інформацією з особової картки Державної міграційної служби України щодо особи ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1

-висновком експерта від 27.03.2023 №СЕ-19/111-23/12439-ФП, відповідно до якого, зображення особи жіночої статі, одягнутої в светр білого кольору та куртку коричневого кольору у відеофайлі «Відеозапис (omen).mp4» та у файлі графічного документа «Фатєєва Ельвіра.pdf» із зображенням особової картки Державної міграційної служби України на ім`я ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зображена одна й та сама особа.

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначений КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Одночасно слід зазначити, що суд не покладає в обґрунтування даного вироку в якості доказів вини ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.111-1, ч.5 ст.111-1 КК України, інші матеріали та процесуальні документи, що надані стороною обвинувачення, оскільки за своїм змістом вказані документи не містять ознак доказів, що мають значення для вирішення кримінального провадження, а лише засвідчують відповідність окремих проведених слідчих та процесуальних дій вимогам закону та належними процесуальними особами.

V. Оцінка доказів. Мотиви суду щодо висунутого обвинувачення.

Відповідно до вимог ст.84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Судом також врахована позиція ЄСПЛ, викладена у рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978, «Коробов проти України» від 21.10.2011 «…що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом», така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків».

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, що сформульована у п. 43 рішення Європейського суду з прав людини від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» («Kobets v. Ukraine») (з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» («Avsar v. Turkey»), згідно яких «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість обвинуваченого доведено поза розумним сумнівом».

Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості.

Відповідно до позиції Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду, висловленої в постанові від 11.02.2020 у справі №761/33311/15-к, під час розгляду кримінального провадження, даючи оцінку допустимості доказу, суд має проаналізувати критерії допустимості таких доказів, як: законність джерела, законність способу отримання, процесуальне оформлення перебігу й результатів слідчої дії.

Так, дослідивши безпосередньо в судовому засіданні наведені вище письмові докази та покази свідків та надавши їм належну правову оцінку, відповідно до вимог ст.94 КПК України, виходячи із загальних засад кримінального судочинства, враховуючи, що показання свідків є послідовними, відповідають іншим обставинам справи та підтверджуються дослідженими письмовими доказами, які, на думку суду, є належними та допустимими, не викликають сумнівів у їх достовірності, оскільки підстав ставити їх під сумнів у суду немає. Перелічені вище джерела інформації, отримані з телеграм-каналу, Інтернет ресурсів, суд оцінює за правилами документа (ст.99 КПК України), а відомості, що вони містять, визнає належними та допустимими. Враховуючи цілковиту узгодженість між собою вказаних доказів за змістом, їх єдність та взаємозв`язок за часом та характером подій, суд визнає наведені та проаналізовані вище документовані дані достовірними доказами обвинувачення, на підставі яких суд приймає рішення у справі. Жодної із передбачених законом обставин для визнання зазначених доказів недопустимими судом не констатовано та в ході кримінального провадження не встановлено, як і порушень фундаментальних прав і свобод обвинуваченої ОСОБА_5 , гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, при проведенні досудового розслідування та збиранні і оформленні доказів стороною обвинувачення.

Положеннями ст.62 Конституції України передбачено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.

За правилами ст.2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст.91 КПК України у кримінальному провадженні серед іншого підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат. Відповідно до змісту статті 92 КПК України, обов`язок доказування покладений на прокурора. Саме сторона обвинувачення повинна встановити об`єктивну істину та на неї покладається обов`язок доказування, доводити винуватість особи поза розумним сумнівом.

Таким чином, під час судового провадження не знайшов свого підтвердження той факт, що ОСОБА_5 була вимушена зайняти керівну посаду ректора, у підконтрольному окупаційній адміністрації держави-агресора навчальному закладі государственное бюджетное образовательное учреждение херсонской области «Херсонская академия непрерывного образования» або діяла під фізичним чи психічним примусом з боку осіб, які представляли окупаційну владу країни-агресора рф.

За викладених підстав суд дійшов до висновку, що стороною обвинувачення надано достатньо доказів винуватості обвинуваченої ОСОБА_5 у скоєнні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.111-1, ч.5 ст.111-1 КК України в об`ємі пред`явленого обвинувачення, надані докази суд визначає належними, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимими, оскільки вони отримані у порядку, встановленому діючим КПК України, будь-яких порушень вимог діючого законодавства під час розгляду кримінального провадження не встановлено, достовірними, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

Аналізуючи, чи наявна у діях обвинуваченої ОСОБА_5 ознака добровільності, суд враховує постанову Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 31.01.2024 у справі №638/5446/22, провадження №51-4092км23, відповідно до якої зазначено, що в кримінальному праві добровільним вважається діяння, яке вчинено при можливості вибрати декілька варіантів поведінки, з урахуванням сукупності обставин, які можуть виключати кримінальну протиправність за приписами статей 39, 40 КК України.

Зміст досліджених судом письмових доказів дає підстави стверджувати, що обвинувачена ОСОБА_5 , будучи громадянкою України та займаючи посаду в незаконно створеному окупаційною владою закладі освіти, діяла особисто в інтересах окупаційної влади країни-агресора. Її діяльність на посаді ректора була спрямована на шкоду Україні, запровадження стандартів освіти держави-агресора, тобто ОСОБА_5 діяла добровільно, мала вибір та можливість відмовитись від дій, які є кримінально-караними. Суду не надано доказів того, що обвинувачена не мала можливості відмовитися від цієї посади, а також від вчинення дій, що забезпечили належне функціонування незаконно створеного закладу освіти.

Доводи захисника про помилку в назві навчального закладу посаду ректора в якому ОСОБА_5 займала відповідно до інкримінованого обвинувачення суд вважає несуттєвою, оскільки вказане є фактично опискою. З допиту свідків, дослідження письмових доказів та пояснень прокурора вбачається правильна назва закладу, а саме «Херсонська академія неперервної освіти» Херсонської обласної ради, що й на переконання суду ставилось в провину ОСОБА_5 органом досудового розслідування. На підставі досліджених доказів, суд не вбачає підстав вважати, що ОСОБА_5 інкримінувалось зайняття посади ректора у іншому навчальному закладі.

Доводи захисника про те, що посада ректора не відноситься до посади пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно господарських функцій у незаконних органах влади суд вважає помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до ч.5 ст.111-1 КК України, серед іншого, передбачена відповідальність за добровільне зайняття громадянином України посади, пов`язаної з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, у незаконних органах влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі в окупаційній адміністрації держави-агресора.

Окупаційна адміністрація російської федерації це сукупність державних органів і структур російської федерації, функціонально відповідальних за управління тимчасово окупованими територіями та підконтрольних російській федерації самопроголошених органів, які узурпували виконання владних повноважень на тимчасово окупованих територіях та які виконували чи виконують властиві органам державної влади чи органам місцевого самоврядування функції на тимчасово окупованій території України, в тому числі органи, організації, підприємства та установи, включаючи правоохоронні та судові органи, нотаріусів та суб`єктів адміністративних послуг (п.6 ст.1-1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод та правовий режим на тимчасово окупованій території України").

Організаційно-розпорядчі обов`язки - це обов`язки зі здійснення керівництва галуззю промисловості, трудовим колективом, ділянкою роботи, виробничою діяльністю окремих працівників на підприємствах, в установах чи організаціях незалежно від форми власності.

Адміністративно-господарські обов`язки - це обов`язки з управління чи розпорядження державним, колективним або приватним майном.

Оскільки КВНЗ «Херсонська академія неперервної освіти» був прийнятий до державної системи освіти країни агресора рф, а ОСОБА_5 займала у ньому керівну посаду ректора, що пов`язана з виконанням організаційно-розпорядчих або адміністративно-господарських функцій, останній правомірно ставиться в провину вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.111-1 КК України.

Щодо доводів захисника про показання з чужих слів.

Згідно ч.1 ст.97 КПК України, показаннями з чужих слів є висловлювання, здійснене в усній, письмовій або іншій формі, щодо певного факту, яке ґрунтується на поясненні іншої особи.

Разом з тим, свідок ОСОБА_7 засвідчила, що тривалий час спілкувалась з ОСОБА_5 особисто, а інформація про те, що остання зайняла посаду ректора у навчальному закладі при окупаційною владою Херсонської області стала їй відома зокрема із загальнодоступних джерел Інтернету та Телеграм каналів.

Свідок ОСОБА_8 хоча й особисто не спілкувався з ОСОБА_5 , однак йому була відома ця особа, оскільки вони разом працювали у ХНТУ, а під час окупації, він особисто бачив новини в Телеграм каналах про призначення її на посаду ректора у КВНЗ «Херсонська академія неперервної освіти».

Такі показання свідків не є єдиними доказами на підтвердження винуватості ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованих їй правопорушеннях, а оцінюються у сукупності з іншими дослідженими в ході судового розгляду доказами.

За викладених обставин, розглянувши кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення, суд, оцінивши сукупність зібраних доказів, які є належними та допустимими, узгоджуються між собою, ставити їх під сумнів підстав немає та доводять факт вчинення обвинуваченою протиправних дій, а також за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що вина обвинуваченої ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.111-1, ч.5 ст.111-1 КК України знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і доведена повністю поза розумним сумнівом.

VI. Призначення покарання.

Суд при призначенні покарання має враховувати дані про особу обвинуваченої, наявність обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, та вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання у відповідності до вимог статей 50, 65 КК України має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових кримінальних правопорушень. При призначенні покарання суд ураховує також роз`яснення, які містить п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», що суди при призначенні покарання в кожному випадку і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо додержуватись вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.

При призначенні покарання обвинуваченій ОСОБА_5 суд враховує характер та ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст.12 КК України відноситься до категорії нетяжкого та тяжкого злочинів проти основ національної безпеки України та такі злочини є найбільш суспільно небезпечними посяганнями, дані про особу обвинуваченої, яка на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувалася, є громадянкою України. Судом також враховано характеристику першого проректора ХНТУ, з якої вбачається, що ОСОБА_5 працювала в ХНТУ з 01.07.2019 по 25.07.2022 на посаді керівника підготовчого відділення. Під час роботи в університеті показала себе як людина, яка володіла високими організаторськими здібностями, мала лідерський характер, багатий професійний досвід та великі амбіції.

Обставин, що пом`якшують або обтяжують покарання обвинуваченої судом не встановлено.

Враховуючи викладене, думку прокурора, який просив призначити обвинуваченій покарання у виді позбавленні волі, додаткового покарання та з конфіскацією майна та захисника, яка просила ухвалити виправдувальний вирок, суд вважає, що обвинуваченій необхідно призначити покарання в межах санкції ч.3 ст.111-1, ч.5 ст.111-1 КК України, у вигляді позбавлення волі, обмежень для призначення якого з огляду на вимоги ст.63 КК України не вбачається, з позбавленням права обіймати керівні посади у закладах освіти, займатись педагогічною та викладацькою діяльністю, а також з конфіскацією всього належного їй на майна, що на думку суду буде відповідати принципам та меті призначення покарання, що відповідатиме завданням та цілям кримінального покарання і таке покарання буде достатнім, справедливим та необхідним для її виправлення, а також для запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Підстав для застосування статей 69 та 75 КК України в даному кримінальному провадженні не встановлено.

VІІ. Інші питання, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 08.05.2023 відносно ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, який до затримання обвинуваченої та приведення вироку до виконання суд вважає за доцільне залишити без змін.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 у вигляді позбавлення волі слід обраховувати з моменту звернення вироку до виконання, тобто із дня фактичного її затримання.

Потерпілі у кримінальному провадженні відсутні.

Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлений.

На підставі ч.2 ст.124 КПК України з обвинуваченої на користь держави підлягають стягненню витрати на залучення експерта.

Керуючись ст.ст.124, 297-1, 323, 368, 373, 374, 395 КПК України, суд, -

у х в а л и в:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватою у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.111-1, ч.5 ст.111-1 КК України та призначити покарання:

-за ч.3 ст.111-1 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати керівні посади у закладах освіти, займатись педагогічною та викладацькою діяльністю строком на 10 років;

-за ч.5 ст.111-1 КК України у вигляді 9 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати керівні посади у закладах освіти, займатись педагогічною та викладацькою діяльністю строком на 15 років, з конфіскацією усього належного їй майна.

У відповідності зі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у вигляді 9 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати керівні посади у закладах освіти, займатись педагогічною та викладацькою діяльністю строком на 15 років та з конфіскацією усього належного їй майна.

Запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 08.05.2023 залишити без змін до затримання обвинуваченої та приведення вироку до виконання.

Початок строку відбуття покарання у виді позбавлення волі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з дня її фактичного затримання.

Стягнути з ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 2265 (дві тисячі двісті шістдесят п`ять) гривень 36 (тридцять шість) копійок.

На вирок може бути подана апеляційна скарга протягом 30 (тридцяти) днів з дня проголошення до Херсонського апеляційного суду через Херсонський міський суд Херсонської області.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження протягом строку апеляційного оскарження мають право заявити клопотання про ознайомлення з матеріалами кримінального провадження.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити прокурору та захиснику обвинуваченої, якому вручались всі процесуальні рішення у цьому провадженні на підставі ч.2 ст.297-5 КПК України, та з урахуванням положень ч.4 ст.46 КПК України про те, що захисник користується процесуальними правами обвинуваченої, захист якої він здійснює. Також копію вироку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати обвинуваченій.

Повідомлення про ухвалений вирок опублікувати на офіційному веб-сайті суду, в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора, де і здійснювались публікації повісток про виклик обвинуваченої протягом всього судового розгляду.

Головуючий ОСОБА_1