Справа № 182/1832/25
Провадження № 1-кп/0182/908/2025
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2025 року м. Нікополь

Суддя Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області ОСОБА_1 , розглянувши у спрощеному провадженні у м. Нікополі в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про вчинене кримінальне правопорушення (кримінальний проступок) за яким внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.03.2025 за №0000082 по обвинуваченню

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Нікополь, громадянина України, з базовою середньою освітою, неодруженого, не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою:

АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 15.11.2017 року засуджений Нікопольським міськрайонним судом за ч.2 ст.185, ч.2 ст.186, ч.1 ст.77 КК України, до чотирьох років позбавлення волі;

- 16.11.2018 року засуджений Нікопольським міськрайонним судом за ч.2 ст.185 КК України, до трьох років позбавлення волі. На підставі ст.70 ч.4 КК України невідбуту частину покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 15.11.2017 року частково приєднано до покарання та призначено остаточно покарання 4 роки і 1 місяць позбавлення волі;

- 12.08.2021 року засуджений Нікопольським міськрайонним судом за ч.2 ст.190, до двох років позбавлення волі;

- 20.10.2022 року направлено обвинувальний акт до Нікопольського МРС за ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України;

- 12.11.2024 року засуджений Нікопольським міськрайонним судом за ч.2 ст. 190 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. 75, ч. 1 ст. 76 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 1 рік;

- 04.02.2025 засуджений Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч.1 ст.125 КК України до 120 годин громадських робіт. На підставі ст.71, 72 приєднано невідбуте покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду від 12.11.2024, остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки 15 днів.

у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч.1 ст. 125 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Обвинувачений ОСОБА_2 вчинив кримінальний проступок за встановлених досудовим розслідуванням обставин.

09.03.2025 приблизно о 16:10 годині ОСОБА_2 знаходився біля магазину «Агат» по вул. Січеславська, 23А у м. Нікополь, Дніпропетровська область, де зустрів потерпілого ОСОБА_3 , до якого мав претензії щодо неналежної, на його думку, поведінки відносно його батька ОСОБА_4 . В цей час, на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, у ОСОБА_2 виник протиправний умисел, спрямований на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_3 .

Реалізуючи свій протиправний умисел, направлений на заподіяння легких тілесних ушкоджень, в той же день, приблизно о 16:10 годині, перебуваючи біля магазину «Агат» по вул. Січеславська, 23А у м. Нікополь, Дніпропетровської області, де діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків і бажаючи їх настання, підійшов до ОСОБА_3 та наніс один удар кулаком правої руки в область лівої сторони обличчя ОСОБА_3 , внаслідок чого спричинив останньому, згідно висновку судово-медичної експертизи № 228 від 17.03.2025, тілесні ушкодження у вигляді садна обличчя, який відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень (згідно пункту 2.3.5. Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень).

Дії обвинуваченого ОСОБА_2 кваліфіковані за ч. 1 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження.

Ухвалою суду від 26.03.2025 року обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про вчинене кримінальне правопорушення (кримінальний проступок) за яким внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12.03.2025 за №0000082 по обвинуваченню ОСОБА_2 , у вчиненні кримінального правопорушення (кримінального проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України призначений до розгляду у порядку спрощеного провадження без проведення судового розгляду в судовому засіданні за відсутності учасників судового провадження.

Згідно ч. 4 ст. 107 КПК України, у разі неприбуття в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у судовому провадженні, чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу судове провадження здійснюється судом за відсутності осіб, фіксування за допомогою технічних засобів кримінального провадження в суді не здійснюється.

В направленому обвинувальному акті прокурором-стажистом на посаді прокурора Нікопольської окружної прокуратури ОСОБА_5 викладено клопотання, в якому зазначено, що, враховуючи те, що підозрюваний беззаперечно визнає свою винуватість, не оспорює встановлені досудовим розслідуванням обставини і згоден з розглядом обвинувального акта за його відсутності, у відповідності до положень ч. 1 ст.302 КПК України просить суд розглянути кримінальне провадження по обвинуваченню ОСОБА_2 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.125 КК України, у спрощеному порядку без проведення судового розгляду в судовому засіданні.

Потерпілим ОСОБА_3 надано також письмову заяву, в якій останній погодився зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами, зазначив, що він ознайомлений з обмеженнями права апеляційного оскарження вироку, передбаченими ч. 2 ст. 302 КПК України, та погодився з розглядом обвинувального акту у спрощеному провадженні (а.с.13-14).

Також, до обвинувального акту додано письмову заяву обвинуваченого ОСОБА_2 , яку він підписав у присутності захисника - адвоката ОСОБА_6 , відповідно до якої він беззаперечно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, згоден зі встановленими досудовим розслідуванням обставинами, ознайомлений з обмеженнями права апеляційного оскарження вироку суду, передбаченими ч. 2 ст. 302 КПК України, згоден з розглядом обвинувального акта судом у спрощеному провадженні (а.с.15-16). У вказаній заяві захисником підтверджено добровільність беззаперечного визнання винуватості підозрюваним, його згоду із встановленими в результаті досудового розслідування обставинами і згоду на розгляд обвинувального акта за його відсутності.

До обвинувального акту додані матеріали досудового розслідування.

Згідно матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_2 не оспорює пред`явлене йому обвинувачення у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України.

Як встановлено судом, зазначені в обвинувальному акті обставини встановлені органом досудового розслідування на підставі: витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000082 від 12.03.2025 року (а.п. 2); протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення ( або таке, що готується) від 12.03.2025 року ( а.п. 7); акту судово-медичного (дослідження ) обстеження № 206 від 11.03.2025 року ( а.п. 10); висновку судово-медичного експерта №228 від 17.03.2025 року ( а.п. 14); протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12.03.2025 року ( а.п. 15-18); протоколу проведення слідчого експерименту від 12.03.2025 року ( а.п. 19-24); висновку експерта (додаткового) №230 від 17.03.2025 року ( а.п. 27); висновку експерта (додаткового) №229 від 17.03.2025 року ( а.п. 30); протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 17.03.2025 року ( а.п. 37-40); протоколу проведення слідчого експерименту від 17.03.2025 року ( а.п. 41-46).

Суд, перевіривши матеріали кримінального провадження, встановлені органом досудового розслідування обставини, які не оспорюються учасниками судового провадження, вважає, що при проведенні досудового розслідування порушень вимог КПК України вчинено не було, право на захист підозрюваному було роз`яснено та дотримано.

Розглянувши обвинувальний акт щодо вчинення кримінального проступку, додані до нього матеріали кримінального провадження та докази на підтвердження встановлених органом досудового розслідування обставин, оцінюючи кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає винуватість ОСОБА_2 доведеною в межах пред`явленого обвинувачення.

Дії ОСОБА_2 мають правильну правову кваліфікацію за ч. 1 ст. 125 КК України умисне легке тілесне ушкодження.

При обранні міри покарання суд враховує вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, відповідно до якої покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, а також вимоги ст. 65 КК України, відповідно до яких суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті КК, відповідно до положень Загальної частини Кодексу, ураховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_2 суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до ст.12 КК України є кримінальним проступком.

Також, суд ураховує встановлені органом досудового розслідування обставини та докази на підтвердження встановлених органом досудового розслідування обставин та особу обвинуваченого.

Так, обвинувачений ОСОБА_2 офіційно не працевлаштований, неодружений, на утриманні нікого не має; має постійне місце проживання, за місцем проживання характеризується посередньо ( а.п. 54), на обліку у лікаря-психіатране перебуває, з 09.09.2024 року перебуває на обліку у лікаря-нарколога (а.п. 57), раніше судимий (а.п. 49-51).

Обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, судом не встановлено

Відповідно до ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Санкцією ч. 1 ст.125 КК України за умисне легке тілесне ушкодження, передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадських робіт на строк до двохсот годин, або виправних робіт на строк до одного року.

Однак, суд не вбачає підстав для застосування до обвинуваченого покарання у виді штрафу, оскільки за встановлених судом обставин даного кримінального провадження ОСОБА_2 не працює, дані про дохід у матеріалах справи відсутні. У зв`язку з цим, суд приходить до висновку, що в разі призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу, воно становитиме для нього особистий надмірний тягар.

Також суд не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_2 покарання у вигляді виправних робіт, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 57 КК України покарання у виді виправних робіт встановлюється на строк від шести місяців до двох років і відбувається за місцем роботи засудженого. Із суми заробітку засудженого до виправних робіт провадиться відрахування в доход держави у розмірі, встановленому вироком суду, в межах від десяти до двадцяти відсотків. Відповідно до матеріалів кримінального провадження, було встановлено, що обвинувачений офіційно не працевлаштований. Тому, такий вид покарання до нього не може бути застосований.

Тому, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 варто призначити покарання у виді громадських робіт, яке буде відповідати не тільки тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, оскільки це, на переконання суду, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Ухвалюючи таке рішення суд, серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Суд наголошує, що згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.

У п. 113 рішення ЄСПЛ в справі «Коваль проти України» від 19.10.2006 суд вказав, що «основна мета статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у рамках кримінального провадження забезпечити справедливий розгляд справи судом, який встановить обґрунтованість будь - якого кримінального обвинувачення».

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 у справі «Христов проти України» суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, варто тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

Одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права.

Вважаю за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, і на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004у справі №1-33/2004.

Крім цього, суд враховує, що вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.02.2025 ОСОБА_2 визнано винним за ч. 1 ст. 125 КК України та засуджено до покарання у виді 120 годин громадських робіт. На підставі ст.. 71, 72 КК України приєднано невідбуте покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.11.2024 та остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки 15 днів.

Тобто, кримінальне правопорушення передбачене ч.1 ст. 125 КК України вчинено ОСОБА_2 під час відбування покарання.

Положеннями ст. 71 КК України визначений порядок призначення покарання за сукупністю вироків.

Виходячи з приписів кримінального закону, зокрема ч.1 ст. 71 КК України, якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Пунктом г) ч. 1 ст.72 КК України при складанні покарань за сукупністю кримінальних правопорушень та сукупністю вироків менш суворий вид покарання переводиться в більш суворий вид виходячи з такого їх співвідношення: одному дню позбавлення волі відповідають вісім годин громадських робіт.

При цьому суд враховує вимоги ч. 4 ст. 71 КК України, відповідно до якої остаточне покарання за сукупністю вироків має бути більшим від покарання, визначеного за новий злочин, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Оцінивши вищенаведене, оскільки ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення в період відбуття покарання, призначеного за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.02.2025 року, яким ОСОБА_2 засуджено за ч.1 ст.125 КК України до покарання у виді 120 годин громадських робіт, на підставі ст.. 71, 72 КК України приєднано невідбуте покарання за вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 12.11.2024 та остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 2 роки 15 днів, суд вважає за необхідне відповідно до ст.71 КК України до покарання, призначеного ОСОБА_2 за даним вироком, частково приєднати покарання, невідбуте за попереднім вироком, відповідно до положень ст.72 КК України, та призначити остаточне покарання у вигляді позбавлення волі (з розрахунку, що одному дню позбавленню волі відповідає 8 годин громадських робіт).

Приходячи до такого висновку, суд враховує свої дискреційні повноваження (судового розсуду) у кримінальному судочинстві, які охоплюють повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Дискреційні повноваження суду визнаються і Європейським судом з прав людини (зокрема справа «Довженко проти України»), який у своїх рішеннях зазначає лише про необхідність визначення законності, обсягу, способів і меж застосування свободи оцінювання представниками судових органів, виходячи із відповідності таких повноважень суду принципу верховенства права.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не обирався. Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Речові докази відсутні.

Процесуальні витрати відсутні.

у х в а л и в :

ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні кримінального проступку,передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 160 (сто шістдесят) годин.

На підставі ч. 1 ст.71КК України до призначеного за цим вироком покарання частково приєднати невідбуту частину покарання призначеного вироком Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.02.2025 року та з урахуванням п. г) ч.1 ст. 72 КК України визначити остаточне покарання ОСОБА_2 в виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 20 (двадцять) днів.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_2 обчислювати з моменту приведення вироку до виконання.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_2 не обирався.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувались.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.

Речові докази відсутні.

Процесуальні витрати відсутні.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з подачею апеляції через Нікопольський міськрайонний суд.

У відповідності до частини 1 статті 394 КПК України вирок суду першої інстанції, ухвалений за результатами спрощеного провадження в порядку, передбаченому статями 381 та 382 цього Кодексу, не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав розгляду провадження за відсутності учасників судового провадження, недослідження доказів у судовому засіданні або з метою оспорити встановлені досудовим розслідуванням обставини.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку за результатами розгляду обвинувального акта щодо вчинення кримінального проступку не пізніше дня, наступного за днем його ухвалення, надіслати учасникам судового провадження.

Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Головуючий суддя: ОСОБА_1