Житомирський апеляційний суд
Справа №935/1115/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/160/25
Категорія ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2025 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора: ОСОБА_6 ,

обвинуваченої: ОСОБА_7 ,

захисника обвинуваченої ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі в режимі відеоконференції кримінальне провадження за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 13.11.2024 щодо ОСОБА_7 , обвинуваченої за ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України,

встановив:

Цим вироком

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Тхорин Овруцького району Житомирської області, одруженої, з середньо-спеціальною освітою, не працюючої, яка має на утриманні двох дітей, яка депутатом та особою з обмеженими можливостями не є, не судимої, яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 ,

визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, та призначено покарання у виді 7(семи) років позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою та вважати продовженим.

Строк покарання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обчислювати з 02.01.2024.

Зараховано ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення у строк покарання з 02.01.2024 по 13.11.2024 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Скасовано, накладений ухвалою слідчого судді Коростишівського районного суду Житомирської області від 04.01.2024 арешт у виді заборони права на відчуження, розпорядження та користування на наступне майно: два змиви слідів бурого кольору з леза ножа, які поміщено до паперових конвертів № 1, 2; два змиви з руків?я ножа, які поміщено до паперових конвертів 1.1, 2.2; ніж, який поміщено до паперового конверту № 3; змиви сліду бурого кольору з підлоги, які поміщено до паперових конвертів №4, 5; контрольний змив на марлевий тампон, який поміщено до паперового конверту N6; два змиви слідів з молота, які поміщено до паперових конвертів № 7, 8; молот, який обгорнуто паперовими конвертами та опечатано биркою, сліди пальців руки, які виявлено на дверях кімнати, поміщено до спец пакету № PSP1234743; підодіяльник зі слідами бурого кольору, який поміщено до паперового конверту №9; наволочку зі слідами бурого кольору, яку поміщено до паперового конверту № 10; топ чорного кольору, який поміщено до паперового конверту № 11; штани темного кольору, які поміщено до паперового конверту №12; чашку з малюнком синьо-жовтого кольорів, яку поміщено до спец пакету № PSP1234739; скляний стакан, який поміщено до спец пакету NPSP1234788; скляний стакан, який поміщено до спец пакету № PSP1234757; два змиви з ножа, які поміщено до паперових конвертів № 13, 14; ніж, який поміщено до паперового конверту N?15; змив сліду бурого кольору з вікна, який поміщено до паперового конверта №16; мобільний телефон марки «VIVO-2015», який поміщено до спец пакету №PSP1234765, що знаходяться в кімнаті зберігання речових доказів ВП № 2 Житомирського РУП ГУНІ в Житомирській області.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати:

- на проведення дактилоскопічної експертизи у розмірі 4543 (чотири тисячі п`ятсот сорок три) гривні 68 копійки (висновок експерта від 30.01.2024 №СЕ-19/106-24/1591-Д);

- на проведення судово молекулярно-генетичної експертизи у розмірі 3059 (три тисячі п`ятдесят дев`ять) гривень 09 копійки (висновок експерта від 19.02.2024 № СЕ-19/24/8205-БД);

- на проведення судово молекулярно-генетичної експертизи у розмірі 1018 (одна тисяча вісімнадцять) гривень 96 копійки (висновок експерта від 26.02.2024 № СЕ-19-24/8196-БД).

Питання про речові докази вирішено у відповідності до вимог ст.100 КПК України.

Згідно вироку суду, 02.01.2024, близько 06 год. 00 хв., у ОСОБА_7 , яка знаходилась у спальній кімнаті житлового будинку по вул. Велика Шевченківська, 67 в с. Стрижівка Коростишівської міської об?єднаної територіальної громади Житомирського району Житомирської області, де також знаходились її двоє дітей - неповнолітній син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітня донька ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які відпочивали та спали, на ґрунті виниклих неприязних відносин, через небажання неповнолітнього ОСОБА_9 переїздити на нове місце проживання, виник злочинний умисел, направлений на умисне протиправне заподіяння смерті останнього.

Надалі, у вказаний день, час та місці ОСОБА_7 , реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на умисне, протиправне заподіяння смерті неповнолітнього ОСОБА_11 , усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій та бажаючи настання суспільно-небезпечних наслідків у вигляді смерті, підійшовши до ліжка, на якому спав неповнолітній ОСОБА_9 , де за допомогою ножа нанесла два порізи потерпілому в області шиї, внаслідок чого заподіяла останньому тілесні ушкодження у вигляді двох ран по передній поверхні шиї зліва та лівій підщелеповій ділянці. Надалі, від отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_9 прокинувся та ОСОБА_7 з метою доведення свого злочинного умислу направленого на умисне вбивство неповнолітнього потерпілого до кінця, під виглядом надання медичної допомоги останньому, запропонувала сину піти до кухні вказаного будинку.

У подальшому, перебуваючи у приміщенні кухні, в момент коли неповнолітній ОСОБА_9 сидячі на стільці повернувся спиною до ОСОБА_7 , остання, тримаючи в руках не встановлений досудовими розслідуванням предмет, нанесла один удар в область голови неповнолітнього потерпілого, внаслідок чого заподіяла останньому тілесні ушкодження у вигляді забійної рани на волосистій частині голови.

Після нанесення удару, неповнолітній ОСОБА_9 побіг до спальної кімнати, де вже прокинулася малолітня ОСОБА_9 , та, забравши останню, через вікно, покинули домоволодіння.

У результаті своїх злочинних дій, ОСОБА_7 спричинила неповнолітньому ОСОБА_9 тілесні ушкодження у вигляді двох ран по передній поверхні шиї зліва та лівій підщелеповій ділянці та забійної рани на волосистій частині голови, що відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я, однак не змогла довести свій злочинний умисел, направлений на заподіяння смерті ОСОБА_9 до кінця, з причин, що не залежали від її волі, та не вчинила усіх дій, які вважала б необхідними для доведення злочину до кінця, так як неповнолітній ОСОБА_9 , вчинив активний супротив, покинувши місце вчинення злочину та останньому було надано своєчасну медичну допомогу.

Обвинувачена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу в якій просить вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання змінити і відповідно до ст.69 КК України призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі. На підставі ч.1 ст.75 КК України звільнити її від відбування покарання з випробуванням встановивши іспитовий строк тривалістю 3 роки.

Вважає оскаржуваний вирок в частині призначеного покарання є необґрунтованим через його суворість, оскільки існує невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначає, що вину у вчиненні вказаного кримінального правопорушення визнала повністю та щиросердечно розкаюється у вчиненому, під час досудового розслідування співпрацювала із органами слідства, має постійне місце проживання за яким характеризується позитивно, раніше до кримінальної чи адміністративної відповідальності не притягувалася, у лікарів нарколога і психіатра не перебуває, дітей виховувала самостійно, оскільки чоловік проходив військову службу по мобілізації, злочин здійснила під впливом емоційного збудження, яке виникло внаслідок небажання її дітей проживати в іншому будинку, окремо від ї свекрухи, з якою існували неприязні стосунки, які виникли на ґрунті побутових відносин.

Однак, суд першої інстанції під час призначення покарання вказані обставини до уваги не взяв.

Вказує, що вищенаведене не звільняє її від відповідальності, але зменшує ступінь її вини та можливість застосувати вимоги статтей 69,75 КК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення обвинуваченої ОСОБА_7 та її захисника ОСОБА_8 , які підтримали апеляційні вимоги, викладені в апеляційній скарзі обвинуваченої, прокурора, яка заперечила щодо доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали кримінального провадження та вирок суду першої інстанції в межах, передбачених ст.404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню з таких підстав.

Так, відповідно до ст.370 КПК України вирок суду повинен бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до вимог ч.1ст.404 КПК України вирок суду першої інстанції переглядається апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Висновок суду щодо доведеності вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України, за обставин, встановлених і викладених судом у вироку, обґрунтовано доказами, дослідженими у встановленому законом порядку, та ніким із сторін кримінального провадження не оспорюється.

Дії обвинуваченої ОСОБА_7 за ч.3 ст.15, ч.1 ст.115 КК України кваліфіковані правильно, що також не оспорюється в апеляційній скарзі.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 щодо неврахування судом усіх пом`якшуючих обставин, що призвело до призначення надмірно суворого покарання, колегія суддів визнає неспроможними.

Відповідно до ст.414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Відповідно до вимог ст.50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

Згідно із ст.65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Зокрема, при призначенні покарання ОСОБА_7 , судом обґрунтовано враховано ступінь тяжкості вчиненого нею злочину, який згідно ст.12 КК України віднесено до категорії особливо тяжких злочинів проти життя та здоров`я людини. Судом також враховано конкретні обставини вчинення злочину та характер його вчинення, дані про особу обвинуваченої, яка не судима, одружена, має стійкі соціальні зв`язки, позитивну характеристику за місцем проживання, ставлення обвинуваченої до скоєного та її поведінку після вчинення злочину.

Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 , суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, що обтяжує покарання, суд визнав вчинення кримінального правопорушення щодо іншої особи, з якою винна перебуває в сімейних відносинах.

При цьому судом першої інстанції враховано висновок судово-психіатричного експерта № 61-2024 від 16.01.2024 відповідно до якого, ОСОБА_7 , могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними у момент вчинення ним злочину, може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, в період скоєння кримінального правопорушення тимчасовим розладом психічної діяльності або іншим хворобливим станом психіки, які б позбавляли її можливості усвідомлювати свої дії та керувати ними не страждала, виявляє клінічні ознаки емоційно нестійкого розладу особистості, стан субкомпенсації, по своєму психічному стану не потребує застосування щодо неї примусових заходів медичного характеру.

Переконливих доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо призначеного покарання, обвинувачена в апеляційній скарзі не навела. Обставини, на які посилається в апеляційній скарзі обвинувачена, як на підстави для твердження про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок суворості, були враховані судом першої інстанції при призначенні покарання ОСОБА_7 , ці підстави не є безумовними і достатніми для зміни чи скасування вироку суду першої інстанції.

При цьому апеляційний суд враховує позиції Європейського суду з прав людини, які викладені у справах «Бакланов проти росії» ( рішення від 09.06.20015), «Фрізен проти росії» ( рішення від 24.03.2005), згідно яких досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значними, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним. У справі «Ізмайлов проти росії» ( п.38 рішення від 16.10.2008 року) ЄСПЛ вказав, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Колегія суддів не вбачає підстав для призначення обвинуваченій покарання нижче від найнижчої межі із застосуванням вимог ст.ст.69, 75 КК України, як ставиться у вимозі в апеляційній скарзі, оскільки врахуванню підлягають не кількісний показник пом`якшуючих покарання обставин, а їх якісна характеристика, як таких, що досить істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, виходячи з індивідуальних особливостей конкретного провадження, та перебувають в такому співвідношенні одна з одною, щоб можна було впевнено стверджувати про доцільність призначення винній особі покарання нижче від найнижчої межі виключно з урахуванням особи винного.

Врахувавши всі зазначені у їх сукупності обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість виправлення ОСОБА_7 без її ізоляції від суспільства і обґрунтовано призначив їй покарання у виді позбавлення волі в межах мінімального покарання, передбаченого санкцією статті, за якою її засуджено, та про відсутність підстав для застосування вимог ст.69 КК України, мотивувавши таке рішення.

Підстав вважати таке покарання є явно несправедливим унаслідок суворості або призначеним у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність апеляційний суд не вбачає.

З огляду на викладене, вирок суду першої інстанції в частині визначення виду і розміру призначеного ОСОБА_7 покарання, відповідає принципам індивідуалізації та справедливості.

Враховуючи вищевикладене, на думку колегії суддів, призначене обвинуваченій покарання є справедливим, необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження вчинення нею нових злочинів.

Ухвалений судом першої інстанції вирок в частині призначення обвинуваченій покарання є законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Керуючись ст.ст.404, 407 КПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Коростишівського районного суду Житомирської області від 13.11.2024 щодо ОСОБА_7 за ч.3 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення їй копії ухвали.

Судді: