Ружинський районний суд Житомирської області
Справа № 291/663/24
Ружинський районний суд Житомирської області
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

26 лютого 2025 року

Ружинський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4 ,

розглянувши у судовому засіданні в с-щі Ружині Житомирської області кримінальне провадження № 0000006 від 03.01.2023 по обвинуваченню

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чорнорудка Ружинського району Житомирської області, зареєстрованого в АДРЕСА_1 , тимчасово проживаючого АДРЕСА_2 , громадянина України, українця, з середньою освітою, не працюючого, не одруженого, не депутата, раніше судимого 06.03.2013 року Ружинським районним судом за ч.3 ст.263, ч.1 ст.121, ч.4 ст.296, ст.70, ч.1 ст.71 КК України до 5 років та 1 місяця позбавлення волі, покарання відбув, судимість не знята та непогашена, засуджений 06.11.2023 Ружинським районним судом за ч. 2 ст. 125 КК України до 200 годин громадських робіт, покарання відбув, судимість не знята та непогашена,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122 КК України,

В С Т А Н О В И В:

22.11.2022 год. близько 21 год. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 знаходились біля вхідних дверей до будинку АДРЕСА_3 , де ОСОБА_4 з метою відчинити вхідні двері із середини розбив скло та рукою намагався відкрити з внутрішньої сторони запираючий пристрій.

В цей час, місці та при вказаних обставинах, на грунті раптово виниклих неприязних відносин, у ОСОБА_4 виник умисел направлений на спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , що перебувала із внутрішньої сторони вхідних дверей вище вказаного житлового будинку та прикривала правою рукою замок.

Реалізовуючи свій умисел, направлений на умисне спричинення тілесних ушкоджень, ОСОБА_4 , долаючи опір ОСОБА_5 , правою рукою наніс один удар в область кисті між великим та вказівним пальцями правої руки , чим спричинив ОСОБА_5 тілесне ушкодження у вигляді перелому II п`ясної кістки без зміщення, що відносяться до категорії тілесних ушкоджень середнього ступеню важкості, як таке, що не є небезпечними для життя, але призвели до тривалого розладу здоров`я.

Своїми умисними діями, які виразились у заподіянні середньої тяжкості тілесного ушкодження, як такого, що не є небезпечними для життя, але призвело до тривалого розладу здоров`я, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КК України.

Відповідно до ст.337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи ОСОБА_4 , якому висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 не оспорюючи час, місце, спосіб, мотив і мету, свою вину по обвинуваченню за кримінальним правопорушенням передбаченого ч.1 ст.122 КК України визнав повністю. При цьому, обвинувачений підтвердив зазначені в обвинувальному акті фактичні обставини вчинення кримінального правопорушення, пояснив, що дійсно в указаний в обвинувальному акті день та час наніс потерпілій ОСОБА_5 , яка знаходились біля вхідних дверей до будинку АДРЕСА_3 , один удар в область кисті між великим та вказівним пальцями правої руки , чим спричинив ОСОБА_5 тілесне ушкодження

Потерпіла ОСОБА_5 в судове засіданні не з`явилася, належним чином повідомлена.

Враховуючи те, що обвинувачений повністю визнав себе винним у вчиненні вказаного кримінального правопорушення та на підставі ч.3 ст.349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів по справі стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву у добровільності та істинності його позиції немає, а також учасникам зрозуміло, що вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Відповідно до цих вимог закону суд обмежив дослідження доказів опитуванням обвинуваченого та дослідженням тих матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого. Інші докази судом не досліджувалися.

Аналізуючи та оцінюючи пояснення обвинуваченого ОСОБА_4 про обставини скоєного ним кримінального правопорушення, які відповідають обставинам їх скоєння, викладеним у обвинувальному акті, та дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу останнього, суд вважає доведеним, що він вчинив інкриміноване йому кримінальне правопорушення при зазначених вище, встановлених у судовому засіданні обставинах. Вина доведена повністю та його дії правильно кваліфіковані за ч.1 ст.122 КК України, як заподіяння умисного середньої тяжкості тілесного ушкодження, як такого, що не є небезпечним для життя, але призвело до тривалого розладу здоров`я.

Відповідно до вимог ст.65 КК України та п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року №7 "Про практику призначення судами кримінального покарання", суд, призначає покарання, яке є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення та попередження скоєння нових злочинів, враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст.66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння в розкритті злочину.

Обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст.67 КК України судом визнано рецидив злочину.

Відповідно до вимог ст.65 КК України щодо законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2003 року №7 (із змінами) «Про практику застосування судами кримінального покарання», суди повинні призначати покарання менш суворе - особам, які щиро розкаялись у вчиненому. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно ст.12 КК України вчинений ОСОБА_4 злочин передбачений ч.1 ст. 122 КК України є нетяжким злочином.

Згідно ч.2 ст.50 цього Кодексу покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Так у справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд сказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

З урахуванням викладеного, суд призначає покарання відповідно до санкції частини статті, яка передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення у виді обмеження волі.

Крім того, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, суд враховує, що обвинувачений ОСОБА_4 , по місцю проживання характеризується задовільно, на спеціалізованих обліках не перебуває, раніше неодноразово судимий, останній раз 06.11.2023 Ружинським районним судом Житомирської області за ч. 2 ст. 125, КК України до 200 годин громадських робіт, покарання відбув, судимість знята але непогашена, неодружений, на утриманні осіб немає, офіційно не працює, беручи до уваги щире каяття обвинуваченого у вчиненому, його відношення до скоєного злочину, те, що обвинувачений дає критичну оцінку своїм діям, суд вважає, що виправити ОСОБА_4 і запобігти скоєнню ним нових злочинів можливо без ізоляції його від суспільства, призначивши покарання у виді обмеження волі зі звільненням від нього на підставі ст.75 КК України, якщо протягом встановленого цим вироком іспитового строку він, ОСОБА_4 не скоїть нових злочинів та виконає обов`язки передбачені ст.76 КК України.

У відповідності до ст.76 КК України суд покладає на обвинуваченого ОСОБА_4 певні обов`язки, як на особу, звільнену від відбування покарання з випробуванням. Призначення такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів «рівних можливостей» та «справедливого судового розгляду», встановлених ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Саме таке покарання на думку суду буде достатнім для його виправлення та попередження нових злочинів.

На переконання суду, іспитовий строк буде дисциплінувати засудженого, привчати до додержання законів, оскільки він не виправданий, а проходить випробування, від результатів якого залежить подальша його доля - звільнення від відбування призначеної міри покарання або реальне відбуття покарання, що сприятиме формуванню у нього звички законослухняної поведінки і не бажання в майбутньому повторювати дії, які мають наслідком встановлення зазначених обмежень.

У кримінальному провадженні цивільний позов не заявлено, судові витрати відсутні.

Запобіжний захід ОСОБА_4 в даному кримінальному провадженні не обирався. Підстав для застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу судом не вбачається.

Речові докази по справі відсутні.

Арешт на майно не накладався.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 визнати виннуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.122 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 2 (два) роки.

Відповідно до ст.75 КК України ОСОБА_4 звільнити від відбування призначеного покарання з випробуванням строком 2 (два) роки.

Відповідно до п.1,2 ч.1 ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_4 :

1) періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

2) повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

На вирок може бути подана апеляційна скарга до Житомирського апеляційного суду через Ружинський районний суд Житомирської області протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ч.3 ст. 394 КПК України.

Згідно ч.2 ст.394 КПК України вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч.3 ст.349 КПК України.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Суддя ОСОБА_1 .