КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-сс/4809/104/25 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія - ст. 309 КПК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2025 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

прокурора ОСОБА_6 ,

адвоката ОСОБА_7 ,

підозрюваного ОСОБА_8 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7 , який здійснює захист підозрюваного ОСОБА_8 , ухвалу слідчого судді Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.02.2025, якою стосовно підозрюваного

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зарічне Високопільського району Херсонської області, українця, громадянина України, із середньою спеціальною освітою, безробітного, одруженого, без утриманців, зареєстрованого та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів: з 11 години 18 хвилин 05.02.2025 до 11 години 18 хвилин 05.04.2025, без визначення застави.

ВСТАНОВИЛА:

Т.в.о. слідчого відділу розслідування злочинів у сфері транспорту слідчого управління Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області ОСОБА_9 звернувся до слідчого судді місцевого суду, у межах кримінального провадження № 0000084 від 04.02.2025, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, із клопотанням про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_8 .

Обставини вчинення кримінального правопорушення як їх наразі встановлено органом досудового розслідування, наступні.

ОСОБА_8 , 04.02.2025, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував легковим автомобілем «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на праві приватної власності належить його дружині ОСОБА_10 , та здійснював рух в смт Власівка м. Світловодськ Олександрійського району Кіровоградської області.

Вказаним допустив порушення вимог п. 2.9 (а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (п. 2.9. Водію забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння).

ОСОБА_8 , здійснюючи рух на вказаному транспортному засобі у зазначеному напрямку, грубо порушуючи вимоги п.п. 1.5, 2.3 (б) і (д) ПДР (п. 1.5. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п. 2.3. Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну…, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху), через наявний стан алкогольного сп`яніння, позбавив себе можливості вірно оцінювати дорожню обстановку та безпечно керувати транспортним засобом, щоб мати можливість постійно контролювати напрямок його руху та не створювати небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, й, під час подальшого руху, приблизно о 18 годині 35 хвилин, у межах населеного пункту по вул. Праці, зі сторони вул. Чкалова в напрямку вул. Заводська, у темну пору доби по частково освітленій ділянці дороги, нехтуючи вимогами п.п. 12.1 та 12.3 ПДР (12.1. Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним; п. 12.3 У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди), маючи об`єктивну можливість виявити перешкоду для руху, яка виражалася у наявності пішохода ОСОБА_11 , 1957 року народження, яка рухалася у попутному напрямку відносно руху автомобіля, не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки транспортного засобу та у результаті чого, на відстані 1,7 м до правого краю дороги та 34,5 м до буд. № 59 по вул. Праці, допустив наїзд на останню.

У результаті наїзду на пішохода ОСОБА_11 , остання отримала тілесні ушкодження, від яких загинула на місці пригоди, при цьому автомобіль «Daewoo Lanos», реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_8 отримав механічні пошкодження передньої правої частини бамперу та правої передньої фари, проте ОСОБА_8 , продовжив рух на пошкодженому автомобілі, з місця вчинення кримінального правопорушення зник та переховувався від правоохоронних органів до моменту його затримання, а саме до 10 год. 00 хв. 05.02.2025.

Вказаними діями ОСОБА_8 грубо порушив вимоги п. 2.10 (а, б, в, г, ґ, д, е) ПДР (п. 2.10. У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: У разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний: a)негайно зупинити транспортний засіб і залишатися на місці пригоди; б) увімкнути аварійну сигналізацію і встановити знак аварійної зупинки відповідно до вимог пункту 9.10 цих Правил; в) не переміщати транспортний засіб і предмети, що мають причетність до пригоди; г) вжити можливих заходів для надання домедичної допомоги потерпілим, викликати бригаду екстреної (швидкої) медичної допомоги, а в разі відсутності можливості вжити зазначених заходів звернутися по допомогу до присутніх і відправити потерпілих до закладу охорони здоров`я; ґ) у разі неможливості виконати дії, перелічені в підпункті «г» пункту 2.10 цих Правил, відвезти потерпілого до найближчого лікувального закладу своїм транспортним засобом, попередньо зафіксувавши розташування слідів пригоди, а також положення транспортного засобу після його зупинки; у лікувальному закладі повідомити своє прізвище та номерний знак транспортного засобу (з пред`явленням посвідчення водія або іншого документа, який посвідчує особу, реєстраційного документа на транспортний засіб) і повернутися на місце пригоди; д) повідомити про дорожньо-транспортну пригоду орган чи уповноважений підрозділ Національної поліції, записати прізвища та адреси очевидців, чекати прибуття поліцейських; е) вжити всіх можливих заходів для збереження слідів пригоди, огородження їх та організувати об`їзд місця пригоди).

Підозру у вчиненні даного кримінального правопорушення 05.02.2025 оголошено ОСОБА_8 .

Слідчим суддею розглянуто клопотання слідчого, задоволено це клопотання і застосовано щодо підозрюваного ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів, без визначення застави.

Слідчий суддя врахував обґрунтованість підозри ОСОБА_8 , тяжкість інкримінованого кримінального правопорушення, яке є тяжким, хоч необережним, але інкримінованим вчиненням у стані алкогольного сп`яніння, особу підозрюваного, який після вчинення ДТП зник з місця пригоди. Встановлено й наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Із судовим рішенням слідчого судді не погоджується сторона захисту, адвокат ОСОБА_7 , який здійснює захист підозрюваного, оскаржує ухвалу слідчого судді і в апеляційній скарзі просить скасувати її, задовольнити клопотання слідчого частково, застосувати щодо ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту у нічний час доби або ж визначити заставу.

В обґрунтування своїх вимог вказує, що слідчим суддею прийнято рішення без наведення достатніх мотивів, не ураховано щирого каяття ОСОБА_8 , надання ним пояснень, наявності у підозрюваного міцних соціальних зв`язків (має постійне місце проживання, дружину, інших родичів, близька родичка висловила згоду на проживання ОСОБА_8 , у разі застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту, у належній їй нерухомості. Дружина підозрюваного наразі перебуває на лікуванні у лікарні.

ОСОБА_8 , повністю визнаючи свою вину, не намагається перешкоджати кримінальному провадженню, чинити незаконний вплив на потерпілого та свідків; раніше не судимий.

Крім того, адвокат вказує, що слідчий суддя міг визначити заставу, що не було здійснено.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку сторони захисту (підозрюваного ОСОБА_8 та адвоката ОСОБА_7 ) на підтримку поданої апеляційної скарги, думку прокурора, який заперечив апеляційну скаргу, дослідивши матеріали клопотання та зваживши доводи апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 5 ч. 1, ч. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути розбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: с) законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчинення нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Частиною 3 ст. 5 вказаної Конвенції передбачено, що кожен, кого заарештовано або затримано згідно з положеннями підпункту «с» пункту 1 цієї статті, має негайно постати перед суддею чи іншою посадовою особою, якій закон надає право здійснювати судову владу, і йому має бути забезпечено розгляд справи судом упродовж розумного строку або звільнення під час провадження. Таке звільнення може бути обумовлене гарантіями з`явитися на судове засідання.

Відповідно до ч. 1, п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу; запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Згідно ч. 1 ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України.

Колегія суддів зважає на висновки Європейського суду з прав людини, зокрема, по справах «Смирнова проти Російської Федерації», «Летельєр проти Франції», «Вемгофф проти Німеччини», відповідно до яких тримання особи під вартою можливе лише у виняткових чотирьох випадках: при ризику неявки обвинуваченого на судовий розгляд; при ризику перешкоджання з боку обвинуваченого, у випадку його звільнення, процесові здійснення правосуддя; при ризику вчинення ним подальших правопорушень; при ризику спричинення ним порушень громадського порядку. Усі чотири ризики мають бути реальними і обґрунтованими, аргументи на цей предмет не повинні бути загальними і абстрактними.

Колегія суддів ураховує, що термін «обґрунтована підозра», згідно практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 року, означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа про яку йдеться мова, могла вчинити правопорушення.

При цьому, колегія суддів не може не зазначити, що практика ЄСПЛ не вимагає, щоб на момент обрання запобіжного заходу у органу досудового розслідування були чіткі докази винуватості особи, яку повідомлено про підозру. Так, у справі «Феррарі-Браво проти Італії» від 14.03.1984 року ЄСПЛ вказав, що комісія наголошує, що питання про те, що арешт або тримання під вартою до суду є виправданими тільки тоді, коли доведено факт вчинення та характер інкримінованих правопорушень, ставити не можна це питання, оскільки це є завданням попереднього розслідування, сприяти якому має й тримання під вартою.

Встановлено, що ОСОБА_8 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Причетність ОСОБА_8 до інкримінованого кримінального правопорушення (обґрунтованість підозри) підтверджується наданими прокурором інформацією та фактами: протоколом огляду місця події від 04.02.2025, протоколами допиту свідків ОСОБА_12 від 04.02.2025, ОСОБА_13 від 04.02.2025, рапортами працівників поліції від 05.02.2025, протоколом огляду місця події від 05.02.2025,.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Зважується на практику Європейського суду, - тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, позицію ЄСПЛ, яка висвітлена в рішенні від 20 травня 2010 року у справі «Москаленко проти України», - суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 286-1 КК України, відноситься до категорії тяжких, карається позбавленням волі на строк до десяти років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від п`яти до десяти років.

Наслідки, що настали, - є тяжкі, непоправні, спричинено смерть людини.

Вчинення даного кримінального правопорушення характеризоване кваліфікованим складом.

Також, відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються й наступні обставини.

Підозрюваний ОСОБА_8 має місце реєстрації проживання і постійного проживання, не судимий, одружений, без утриманців, безробітний.

Береться до уваги посткримінальна поведінка підозрюваного ОСОБА_8 , а саме зникнення з місця вчинення злочину, що йому інкримінується, ненадання допомоги потерпілій , неповідомлення про подію до правоохоронних органів та медичних закладів, переховування від правоохоронних органів до його затримання.

Враховуючи зазначене вище у сукупності, можливо стверджувати про наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Зокрема, підозрюваний ОСОБА_8 , зважаючи на тяжкість інкримінованого злочину та усвідомлюючи міру покарання, що може йому загрожувати, може переховуватись від органів досудового розслідування та/або суду з метою уникнення відповідальності за його вчинення (в тому числі на тимчасово окупованих та непідконтрольних територіях держави).

Погоджується колегія суддів і з висновками слідчого судді про наявність інших, передбачених ст. 177 КПК України, ризиків.

Підозрюваний ОСОБА_8 може незаконно впливати на свідків, можливих очевидців, які підлягають допиту та проведенню за їх участі слідчих дій у кримінальному провадженні, котрі ще не допитані судом, а тому ризик впливу на останніх є реальним.

Крім того, підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, а саме намагатись скривати від слідства обставини кримінального правопорушення, суттєві обставини, необхідні для встановлення істини у провадженні і які мають значення у кримінальному провадженні.

З огляду на означене, колегія суддів прийшла до висновку, що слідчий суддя місцевого суду правильно оцінив наявні ризики та обґрунтовано задовольнив клопотання органу досудового розслідування, обравши стосовно ОСОБА_8 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`які запобіжні заходи, зазначені у ст. 176 КПК України, не зможуть забезпечити належне виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, також запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а у такому випадку не буде забезпечено виконання завдань кримінального судочинства.

Отже, обраний відносно підозрюваного запобіжний захід у вигляді тримання під вартою за вказаних обставин справи, з урахуванням встановлених ризиків, на думку колегії суддів, не є надмірним та таким, що принижує його гідність у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У конкретному випадку, обрання стосовно підозрюваного ОСОБА_8 запобіжного заходу саме у вигляді тримання під вартою обумовлено процесуальною необхідністю та є доцільним у межах даного кримінального провадження.

Доводи апеляційної скарги сторони захисту, в тому числі з приводу неврахування слідчим суддею вимог ст. ст. 177-178 КПК України, спростовуються зазначеним вище.

Доводи сторони захисту з приводу того, що слідчим суддею не визначено заставу підозрюваному, оцінюються критично.

Згідно із ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні: п. 2) щодо злочину, який спричинив загибель людини.

Отже, слідчий суддя у конкретному випадку, зваживши обставини, передбачені ст.ст. 177-178 КПК України, скористався наділеним процесуальним правом не визначати заставу підозрюваному ОСОБА_8 .

Відтак, беручи до уваги зазначене, виходячи з положень ст. 177-178 КПК України, ст. 5, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та матеріалів справи, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість постановленого слідчим суддею судового рішення, тому залишає оскаржувану ухвалу слідчого судді без змін.

Керуючись ст. ст. 176, 177, 178, 183, 405, 406, 407, 418, 419, 422, 424 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_7 , який здійснює захист підозрюваного ОСОБА_8 , залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Кіровограда від 07.02.2025, якою стосовно підозрюваного ОСОБА_8 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на строк 60 днів: з 11 години 18 хвилин 05.02.2025 до 11 години 18 хвилин 05.04.2025, без визначення застави, залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4