Справа № 344/2304/25
Провадження № 1-кс/344/1211/25
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2025 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчої в ОВС відділу розслідувань особливо важливих справ СУ ГУНП в Івано-Франківській області ОСОБА_3 про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000626 від 30.10.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 229 КК України,-

В С Т А Н О В И В:

Слідча за погодженням з прокурором звернулася з клопотанням про арешт майна в рамках кримінального провадження №0000626 від 30.10.2023 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 229 КК України, в якому просить накласти арешт на майно підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: 1/4 частки однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 46 кв. м. (реєстраційний номер майна 01), з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

В обґрунтування зазначеного клопотання слідчий покликається на те, що досудовим розслідуванням установлено, що ОСОБА_4 , будучи офіційно не працевлаштованою, усвідомлюючи, що вона не наділена правовласниками правом на виготовлення та реалізацію продукції із нанесенням позначень торгівельних марок, що належать іноземним компаніям «The Procter & Gamble Company» та «Henkel AG & Co. KGaA», з метою отримання незаконного прибутку, добровільно увійшла до складу, створеної ОСОБА_5 організованої групи та вчинила злочин за наступних обставин.

ОСОБА_5 , будучи суб`єктом підприємницької діяльності засновником та директором ТОВ «Станіславська паперова компанія», видами діяльності якого є виробництво паперових виробів господарсько-побутового та санітарно-гігієнічного призначення, оптова торгівля іншими товарами господарського призначення, інші види роздрібної торгівлі поза магазинами, володіючи спеціальними знаннями та досвідом у частині виробництва та реалізації продукції господарсько-побутового призначення, всупереч вимогам Закону України «Про охорону прав на знаки для товарів і послуг» та Закону України «Про захист прав споживачів», діючи умисно, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та їх наслідки, в невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше березня 2023 року, розробив протиправний спосіб отримання прибутку за рахунок незаконного використання знаків для товарів торгових марок «ARIEL», «DASH», «TIDE», «GALA», «FAIRY», «LENOR», права на які зареєстровані за «The Procter & Gamble Company», знаку «PERSIL», права на який зареєстровано за «Henkel AG & Co. KGaA», шляхом виготовлення, зберігання та реалізації (продажу) фальсифікованої продукції господарського призначення побутової хімії.

Зокрема, як зазначено у клопотанні, ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у невстановлені дату та час, але не пізніше березня 2023 року, заздалегідь зорганізувалися у стійке об`єднання для вчинення продовжуваного кримінального правопорушення, пов`язаного із незаконним використанням знаків для товарів «ARIEL», «DASH», «TIDE», «GALA», «FAIRY», «LENOR», права на які належать іноземній компанії «The Procter & Gamble Company» та знаків для товарів «PERSIL», права на які належать іноземній компанії «Henkel AG & Co. KGaA», з метою отримання матеріальної вигоди.

ОСОБА_4 і ОСОБА_6 , виконуючи свої ролі та функції у складі організованої групи, у період з березня 2023 року по 16.05.2024: вели облік готової фальсифікованої продукції з незаконно нанесеними на неї знаками для товарів, здійснювали контроль за наявністю комплектуючих (тари з сировиною, самоклеючих етикеток), надавали консультації покупцям щодо асортименту, кількості та вартості фальсифікованого товару, приймали замовлення від покупців щодо продажу фальсифікованої продукції, здійснювали пошук логістичних компаній для доставки фальсифікованої продукції оптовим покупцям, здійснювали реалізацію фальсифікованої продукції з місця її виготовлення (складське приміщення), приймали доставку в складське приміщення складових елементів для виготовлення фальсифікованої продукції та здійснювали контроль за розвантаженням та завантаженням фальсифікованої продукції в транспортні засоби покупців, отримували грошові кошти від покупців як оплату за фальсифіковану продукцію, які передавали ОСОБА_5 , звітували перед ним про обсяги реалізації, отримували від ОСОБА_5 грошові кошти як частину доходу від реалізації організованою групою фальсифікованої продукції.

За даним фактом слідчим управлінням ГУНП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, зареєстрованому в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000626 від 30.10.2023 р., за підозрою ОСОБА_4 у незаконному використанні знаку для товарів, фірмового найменування, вчиненому організованою групою, що завдало матеріальної шкоди в особливо великому розмірі, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 229 КК України.

У клопотанні слідча посилається на те, що організована група у складі ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 своїми умисними протиправними діями, які виразилися у незаконному використанні знаків для товарів «ARIEL», «DASH», «TIDE», «GALA», «FAIRY», «LENOR», «PERSIL», а також фірмового (комерційного) найменування «The Procter & Gamble Company» та «Henkel AG & Co. KGaA», завдала Компанії «The Procter & Gamble Company» матеріальних збитків на суму 1 860 332 грн., Компанії «Henkel AG & Co. KGaA» на суму 1 236 435,25 грн., а всього заподіяли збитків на загальну суму 3 096 767,25 грн., що станом на момент вчинення кримінального правопорушення у тисячу і більше разів перевищувало неоподатковуваний мінімум доходів громадян, тобто є матеріальною шкодою в особливо великому розмірі.

31 січня 2025 року ОСОБА_4 повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 229 КК України.

Згідно інформації з реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_4 є власницею 1/4 частки однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 46 кв. м. (реєстраційний номер майна 01).

У зв`язку з викладеним, слідча звернулася до суду з клопотанням про арешт майна підозрюваної ОСОБА_4 , правовою підставою для чого зазначила відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов).

Слідча на адресу суду подала заяву про розгляд клопотання про арешт майна без її участі, в якій його підтримала, просила задовольнити.

На підставі ч.2 ст. 172 КПК України власник майна до суду не викликалася з метою забезпечення можливого арешту майна.

Дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 КПК України заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження.

Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 131 КПК України передбачені такі види заходів забезпечення кримінального провадження, як арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод і законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Так, при вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного і обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно зі ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Відповідні дані мають міститися і у клопотанні слідчого чи прокурора, який звертається з проханням арештувати майно, оскільки, згідно ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу з посиланням на норми закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно з ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Ч. 10 ст. 170 КПК України передбачено, що арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, віртуальні активи, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

Ст. 173 КПК України визначено порядок вирішення питання про арешт майна.

Так, згідно ч.ч. 1, 3 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Так, на підставі наданих до клопотання документів слідчим суддею встановлено, що в провадженні слідчого управління ГУНП в Івано-Франківській області перебуває кримінальне провадження, зареєстроване в Єдиному реєстрі досудових розслідувань за № 0000626 від 30.10.2023 р., за підозрою, зокрема, ОСОБА_4 у незаконному використанні знаку для товарів, фірмового найменування, вчиненому організованою групою, що завдало матеріальної шкоди в особливо великому розмірі, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 229 КК України.

Відповідно до отриманого в рамках даного кримінального провадження висновку експерта за результатами проведення економічної експертизи № СЕ-19/120-24/10413-ІВ від 22.10.2024 року розмір матеріальної шкоди (збитків) завдано компанії «The Procter & Gamble Company» унаслідок використання торгових марок, які їй належать, на продукції, що вилучена 16.05.2024 в ході обшуку, становить 1 860 332 грн. без ПДВ.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення економічної експертизи № СЕ-19/120-24/10414-ІВ від 23.10.2024 розмір матеріальної шкоди (збитків) завдано компанії «Henkel AG & Co. KGaA" унаслідок використання торгових марок, які їй належать на продукції, що вилучена 16.05.2024 в ході обшуку, складає 1 236 435,25 грн. без ПДВ.

До матеріалів кримінального провадження слідчою додано копію цивільного позову про відшкодування майнової (матеріальної) шкоди, завданої кримінальним правопорушенням (у порядку статей 61 та 128 КПК України), поданого уповноваженим представником компанії «The Procter & Gamble Company» (цивільним позивачем у кримінальному провадженні), ціна позову за яким становить 1 860 332,00 грн. цивільними відповідачами за даним позовом зазначено чотирьох підозрюваних у даному кримінальному провадженні.

Таким чином, слідча покликається на те, що виникла необхідність у накладенні арешту на майно підозрюваної ОСОБА_4 з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Згідно з частиною четвертою статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним (близькі за змістом приписи викладені у частині першій статті 321 ЦК України).

Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів (стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод).

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: 1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; 2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна у загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04), § 166-168).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів.

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа-добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

Порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції ЄСПЛ констатує, якщо хоча б один із зазначених критеріїв не буде дотриманий. І навпаки: встановлює відсутність такого порушення, якщо дотримані всі три критерії.

В даному кримінальному провадженні № 0000626, в якому наразі проводиться досудове розслідування та оголошено підозру відповідним особам, на даний час органом досудового розслідування на підставі відповідних експертних висновків встановлено, що організована група у складі ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_7 своїми умисними протиправними діями, які виразилися у незаконному використанні знаків для товарів «ARIEL», «DASH», «TIDE», «GALA», «FAIRY», «LENOR», «PERSIL», а також фірмового (комерційного) найменування «The Procter & Gamble Company» та «Henkel AG & Co. KGaA», завдала Компанії «The Procter & Gamble Company» матеріальних збитків на суму 1 860 332 грн., Компанії «Henkel AG & Co. KGaA» на суму 1 236 435,25 грн., а всього заподіяли збитків на загальну суму 3 096 767,25 грн., що станом на момент вчинення кримінального правопорушення у тисячу і більше разів перевищувало неоподатковуваний мінімум доходів громадян, тобто є матеріальною шкодою в особливо великому розмірі.

Представником одного з потерпілих у даному кримінальному провадженні компанії «The Procter & Gamble Company» заявлено цивільний позов до чотирьох підозрюваних про солідарне стягнення на користь компанії «The Procter & Gamble Company» 1 860 332,00 грн.

Отже, вирішуючи питання критеріїв сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном підозрюваного із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, якими є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право, слідчий суддя зауважує наступне.

Частиною 2 ст. 170 КПК України передбачено можливість накладення арешту майна з метою забезпечення відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Вказана норма є чіткою та передбачуваною, відповідає якості закону та дозволяє особі, якій у встановленому законом порядку оголошено підозру у кримінальному провадженні, розуміти наслідки такої процесуальної дії тобто можливості накладення арешту на належне їй майно у разі наявності підстав та умов для відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов)

Відтак, відповідне втручання ґрунтується на національному законі.

Також, на думку слідчого судді, відповідне втручання у вигляді арешту майна переслідує легітимну мету, закріплену у частині 2 ст. 170 КПК України відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Щодо критерію того, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право слідчий суддя приходить до наступного висновку.

Так, у поданому клопотанні слідча просить накласти арешт на майно підозрюваної ОСОБА_4 , а саме: 1/4 частки однокімнатної квартири АДРЕСА_1 .

На підтвердження вартості аналогічних квартир слідчою до клопотання додано Рапорт старшого оперуповноваженого в ОВС ВПК в Івано-Франківській області ОСОБА_9 щодо виконання доручення про отримання відомостей про вартість майна підозрюваних, а саме частки однокімнатної квартири АДРЕСА_1 загальною площею 46 кв.м. Зокрема, на виконання даного доручення проведено моніторинг запитуваної інформації з відкритих джерел Інтернет, в результаті чого відображено інформацію про продаж однокімнатних та двокімнатних квартир за запитуваною адресою АДРЕСА_2 за цінами в межах 39 900 - 65 000 доларів США за однокімнатні квартири та в межах 36 000 39 500 доларів США за двокімнатні квартири по цій вулиці міста.

Згідно з інформацією з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, підозрюваній ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить 1/4 частка у праві власності на квартиру.

Враховуючи зазначене, слідчий суддя приходить до висновку про те, що на даний час критерію пропорційності заходу втручання (у вигляді його арешту) у право мирного володіння майном легітимній меті такого втручання відповідатиме накладення арешту на майно підозрюваної ОСОБА_4 , а саме 1/4 частки однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , враховуючи факт повідомлення вказаній особі підозри у кримінальному провадженні; подання цивільного позову одним із потерпілих у кримінальному провадженні; солідарний характер відповідальності у спірних за цивільним позовом у кримінальному провадженні правовідносинах; виходячи із завдань кримінального провадження, закріплених статтею 2 КПК України та необхідності дотримання справедливого балансу інтересів усіх учасників даного кримінального провадження.

В цій частині слідчою таку обставину, як розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження доведено.

Статтями 7, 16 КПК України встановлено, що загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

У відповідності до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II).

Крім того, у справі «Ізмайлов проти росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 р.) ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Аналіз відповідних норм КПК України, що регламентують питання арешту майна, свідчить про те, що арешт майна може бути накладений щодо будь-якого майна, навіть майна осіб не причетних до вчинення злочину, якщо вказане майно містить ознаки речового доказу, може бути використане стороною обвинувачення в процесі доказування.

Якщо ж майно не містить ознак речового доказу, то таке майно може бути арештовано виключно в тому разі, якщо воно належить певній особі та вказана особа має певний процесуальний статус (підозрюваний, обвинувачений, юридична особа - суб`єкт спеціальної конфіскації).

За таких обставин, враховуючи вищевикладене, слідчий суддя приходить до висновку про те, що в поданому до суду клопотанні про арешт майна слідчою доведено наявність передбачених процесуальним законом підстав для накладення арешту на майно підозрюваної ОСОБА_4 .

Отже, на підставі вищенаведеного слідчий суддя вбачає підстави для задоволення клопотання слідчої про арешт майна.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 395 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Накласти арешт в частині правомочності розпорядження на майно підозрюваної ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: 1/4 частки однокімнатної квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 46 кв. м. (реєстраційний номер майна 01), з метою відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено та підписано 07.02.2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1