Справа № 304/438/25 Провадження № 1-кс/304/313/2025
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2025 року м. Перечин

Слідчий суддя Перечинського районного суду Закарпатської області ОСОБА_1 , за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 , розглянувши клопотання заступника начальника СВ відділення поліції №1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 , погоджене прокурором Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 , подане на підставі матеріалів кримінального провадження, внесених до ЄРДР за № 0000048 від 18 лютого 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, щодо

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця Республіки Польща, який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянина Ізраїлю, з середньою освітою, неодруженого, раніше не судимого,

про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою,

У С Т А Н О В И Л А:

Заступник начальника СВ відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області ОСОБА_6 звернувся до слідчого судді з клопотанням, погодженим прокурором Перечинського відділу Ужгородської окружної прокуратури ОСОБА_7 , поданим на підставі матеріалів кримінального провадження, внесених до ЄРДР за № 0000048 від 18 лютого 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 .

Клопотання мотивує тим, що у невстановлений досудовим розслідуванням час та місці у невстановленої особи виник злочинний умисел, спрямований на організацію незаконного переправлення через державний кордон осіб призовного віку від 18 до 60 років, яким обмежено виїзд через державний кордон України, всупереч обмеженням, встановленим Законом України «Про правовий режим воєнного стану». Так, невстановлена досудовим розслідуванням особа розробила злочинну схему, відповідно до якої особи призовного віку від 18 до 60 років, за його сприяння, що виразилося в наданні усних інструкцій, порад та вказівок доставці до місць незаконного перетину державного кордону України, проїзду контрольних пунктів пропуску ДПСУ, з метою подальшого потрапляння в країни Європейського союзу.

Слідчий вказує, що до вчинення вказаного злочину невстановлена досудовим розслідуванням особа залучила громадянина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_1 , роль якого полягала у доставці особи до місця незаконного перетину державного кордону України, інструктажі під час незаконного перетину державного кордону України, сприяння його вчиненню порадами, вказівками та наданні камуфлюючого одягу. Невстановлена особа, перебуваючи у невстановленому на даний час місці, будучи організатором, діючи умисно, на виконання розробленого злочинного плану, з метою подальшого незаконного переправлення військовозобов`язаного через державний кордон України, підшукала ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , мешканця АДРЕСА_2 та надалі керуючи діями останнього, шляхом надання вказівок та порад, сказала прибути в м. Одеса, де він повинен знайти житло та заселитися. Після цього 06 лютого 2025 року в другій половині дня, невстановлена особа зателефонувала ОСОБА_9 та повідомила про необхідність зустрічі, що вони цього ж дня і зробили в м. Одеса, неподалік невстановленого пам`ятника культури, а саме в автомобілі, на якому приїхала невстановлена особа чоловічої статі, яка повідомила про те, що перетин відбудеться в ділянці кордону з Молдовою. Однак 10 лютого 2025 року ОСОБА_9 зателефонувала невстановлена особа, яка повідомила про неможливість незаконного перетину кордону в ділянці кордону з Молдовою, однак можливий перетин в ділянці кордону зі Словацькою Республікою, на що ОСОБА_9 погодився.

Слідчий також указує, що 10 лютого 2025 року ОСОБА_9 зателефонував ОСОБА_4 , який надав вказівку взяти квиток на потяг до м. Ужгород, що він і зробив та 11 лютого 2025 року на потязі виїхав до м. Ужгород. Будучи в дорозі ОСОБА_9 неодноразово телефонував ОСОБА_4 , який надав додаткові вказівки, а саме з ніким не спілкуватись в потязі, не виходити на станціях, зробити фотографію квитка та себе в одязі та без такого. Потім знову зателефонував ОСОБА_9 та надав вказівку вийти з потягу в м. Свалява Мукачівського району Закарпатської області та доїхати в с. Солочин Мукачівського району Закарпатської області, що останній 12 лютого 2025 року зробив та поселився в хостелі «У Галі». Також ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_9 про місця де він може ходити в с. Солочин щоб не потрапити в поле зору поліції чи працівників ТЦК, дотримуватись його вказівок та декілька разів відтерміновував незаконне переправлення через державний кордон України.

Крім цього слідчий вказує, що 18 лютого 2025 року близько 11.00 год ОСОБА_4 знову зателефонував ОСОБА_9 та надав вказівку бути готовим близько 17.00 год для подальшої доставки до місця незаконного перетину державного кордону України, що останній і зробив. Близько 17.00 год громадянин Ізраїлю ОСОБА_4 , діючи умисно, з метою реалізації злочинного наміру, з усунення перешкод та надання засобів для незаконного перетину державного кордону України, на автомобілі марки «Seat Leon», номерний знак НОМЕР_1 , приїхав до перехрестя неподалік хостелу, де проживав ОСОБА_9 , та зустрів останнього, який поклав речі в багажне відділення автомобіля та, сівши на заднє сидіння, попрямували у напрямку м. Перечин. Дорогою водій автомобіля неодноразово заспокоював ОСОБА_9 про те, що все буде добре, що у нього є домовленості, надавав вказівки по перетині кордону та дій на словацькій стороні. 18 лютого 2025 року близько 18.00 год вищевказані особи на автомобілі марки «Seat» прибули на АЗС «ОККО» в с. Сімер, де водій Полонєцкі Річард вийшов з автомобіля, а коли повернувся, то був одягнений у військову форму з шевронами «Українського гербу» та «Прапору Республіки Польща». Потім, виїжджаючи з АЗС «ОККО», водій автомобіля надав вказівку ОСОБА_9 про те, що коли вони будуть проїжджати «Контрольні пости ДПСУ» останній повинен схилятися щоб його не помітили працівники прикордонної служби, що він і робив. Внаслідок дотримання ОСОБА_9 вказівок водія вони проїхали два «Контрольні пости ДПСУ», а саме в с. Сімер та в м. Перечин, попрямувавши в сторону смт Великий Березний, де на околиці с. Дубриничі Ужгородського району Закарпатської області, автомобіль було зупинено на «Контрольному пості ДПСУ» та Полонєцкі Річард був затриманий в порядку ст. 208 КПК України.

Ініціатор клопотання вказує, що за цим фактом ОСОБА_4 19 лютого 2025 року повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, тобто незаконне переправлення осіб через державний кордон України, сприяння їх вчиненню порадами, вказівками, наданням засобів, вчинене за попередньою змовою групою осіб.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_4 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами, а саме: повідомленням про виявлення кримінального правопорушення, рапортом затримання особи ОСОБА_4 , протоколом затримання особи підозрюваної у вчиненні злочину, протоколом допиту свідка ОСОБА_9 , протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, протоколом пред`явлення транспортного засобу для впізнання за фотознімками, довідкою щодо руху транспортного засобу.

Крім цього ініціатор клопотання зазначає, що під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України. Так, підозрюваний ОСОБА_4 є громадянином Ізраїлю, тому з метою ухилення від кримінальної відповідальності може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду та безперешкодно перетнути державний кордон України (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України), знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення (п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України), усвідомлюючи про неминучість покарання за вчинення цього злочину може незаконно впливати на свідків, інших на даний час невстановлених співучасників вчинення кримінального правопорушення, шляхом їх підкупу, умовляння або залякування (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України), вчинити інші кримінальні правопорушення (п. 5 ст. 177 КПК України).

При цьому слідчий вказує, що ОСОБА_4 налагодив схему переправлення осіб через державний кордон України, зокрема час, спосіб, місце вчинення кримінального правопорушення ретельно сплановував, підшукував різні способи переправлення осіб через державний кордон України, а тому може продовжити свою злочинну діяльність. Наразі встановлено ще один факт незаконного переправлення осіб через державний кордон України, за яким проводяться слідчі (розшукові) дії для отримання достатніх доказів для повідомлення останньому про нову підозру. Крім цього, від сектору міжнародного поліцейського співробітництва надійшло повідомлення про те, що відповідно до обліків даних ГС Інтерполу станом на 19 лютого 2025 року громадянин Ізраїлю ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , значиться в розшуку від 10 квітня 2017 року (ініціатор розшуку Польща) за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 284, ч. 1 ст. 294, ст. 276, ч. 1 ст. 286, ч. 1 ст. 270, ст. 273 КК Польщі (незаконне відчуження рухомого майна, крадіжка, пошкодження майна, зміна, видалення або створення інформації на електронному носію інформації без права на здійснення даних маніпуляцій, підробка документів, використання підроблених документів).

Отже, враховуючи викладене, сторона обвинувачення вважає, що до підозрюваного ОСОБА_4 слід обрати запобіжний захід у вигляді тримання із можливістю внесення застави, тому просить клопотання задовольнити.

У судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 подане клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підтримав повністю та просив його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в ньому.

Захисник підозрюваного адвокат ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечив щодо застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та просив у задоволенні такого відмовити, при цьому вказав на те, що підозрюваному слід обрати більш м`який запобіжний захід не пов`язаний з позбавленням волі, проте у випадку якщо слідчий суддя дійде до переконання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з можливістю внесення застави, то просив визначити заставу в меншому розмірі, ніж той, який просив слідчий у клопотанні.

У судовому засіданні підозрюваний ОСОБА_4 підтримав думку свого захисника.

Слідчий суддя, заслухавши учасників процесу, вивчивши надані матеріали клопотання, дійшла такого висновку.

Відповідно до ст. 29 Конституції України кожна людина має право на свободу та особисту недоторканість.

Згідно з ч. 1 ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 176 КПК України запобіжними заходами є: 1) особисте зобов`язання; 2) особиста порука; 3) застава; 4) домашній арешт; 5) тримання під вартою. Запобіжні заходи застосовуються: під час досудового розслідування та до початку підготовчого судового засідання - слідчим суддею за клопотанням слідчого, погодженим з прокурором, або за клопотанням прокурора, а під час судового провадження - судом за клопотанням прокурора.

Згідно з ч. 1 та п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та восьмою статті 176 цього Кодексу. Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як: 4) до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Крім цього, вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суддя враховує вимоги п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого (підозрюваного) від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі «Летельє проти Франції» від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст.183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Відповідно до п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

В кожному випадку, як підкреслює Європейський суд з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів.

Стосовно обґрунтованості підозри

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Слідчий суддя враховує, що поняття обґрунтована підозра не визначене у національному законодавстві, але, зважаючи на вимоги, закріплені в статті 9 КПК України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд ураховує позиції Європейського суду з прав людини викладені в його рішеннях.

Так, у п. 32 справи «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, Series А, № 182) від 30 серпня 1990 року зазначено, що обґрунтована підозра це коли існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Кримінальний процесуальний Кодекс України встановлює обов`язок розглядати обґрунтованість підозри, яка за визначенням ЄСПЛ «є необхідною умовою законності тримання під вартою» (справа «Нечипорук і Йонкало проти України», 42310/04, § 219, 21 квітня 2011 року). Відповідно до практики ЄСПЛ, «обґрунтованість підозри, на якій має ґрунтуватись арешт, складає суттєву частину гарантії від безпідставного арешту і затримання, закріпленої у статті 5 § 1 (с) Конвенції, передбачає наявність обставин або відомостей, які переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа, можливо, вчинила певний злочин» (K.F. проти Німеччини, 27 листопада 1997 року, § 57). Відповідно до правової позиції ЄСПЛ у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» (п. 55 рішення) факти, що викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження чи навіть для пред`явлення обвинувачення, що є задачею наступних етапів кримінального процесу. Затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого є тримання під вартою, що визначено в рішенні ЄСПЛ за скаргою «Феррарі-Браво проти Італії».

У судовому засіданні встановлено, що в провадженні СВ відділення поліції № 1 Ужгородського районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Закарпатській області перебуває кримінальне провадження № 0000048 від 18 лютого 2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України, що підтверджується наданим витягом з кримінального провадження.

18 лютого 2025 року о 20 годині 15 хвилин ОСОБА_4 було затримано в порядку ст. 208 КПК України за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.

19 лютого 2025 року о 20 годині 00 хвилин в рамках кримінального провадження № 0000048 від 18 лютого 2025 року ОСОБА_4 було повідомлено про підозру щодо вчинення злочину, передбаченого ч. 2 ст. 332 КК України.

Слідчий суддя застосовує стандарт переконання (доведення) обґрунтованої підозри при обранні запобіжного заходу.

Зокрема, обґрунтованість підозри про вчинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення, що передбачене ч. 2 ст. 332 КК України, стверджується об`єктивними відомостями, які перевірені під час судового розгляду, та які спонукають неупереджену та розумну людину вдатися до практичних дій, щоб з`ясувати, чи є така підозра обґрунтованою, а саме:

-протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 18 лютого 2025 року;

-протоколом допиту свідка від 18 лютого 2025 року;

-протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 19 лютого 2025 року з додатками до нього;

-довідкою про осіб, які зображені на фотокартках, що пред`являються для впізнання 19 лютого 2025 року;

-протоколом пред`явлення транспортного засобу для впізнання за фотознімками від 19 лютого 2025 року з додатками до нього;

-довідкою про транспортні засоби, які зображені на фотокартках, що пред`являються для впізнання 19 лютого 2025 року;

-довідкою щодо маршруту руху транспортного засобу марки «Seat Leon», номерний знак НОМЕР_1 , в рамках КП № 0000048 від 18 лютого 2025 року за ч. 2 ст. 332 КК України;

-рапортом старшого офіцера (старшого оперуповноваженого) відділення боротьби з нелегальною міграцією відділу боротьки з транскордонною злочинністю головного оперативно-розшукового відділу НОМЕР_2 прикордонного загону ОСОБА_10 від 19 лютого 2025 року;

-довідкою щодо маршруту руху транспортного засобу марки «Seat Leon», номерний знак НОМЕР_1 .

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення.

Слідчий суддя враховує, що поняття обґрунтована підозра не визначене у національному законодавстві, але, зважаючи на вимоги, закріплені в статті 9 КПК України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суд ураховує позиції Європейського суду з прав людини викладені в його рішеннях.

Так, у п. 32 справи «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» (Fox, Campbell and Hartley v. the United Kingdom, Series А, № 182) від 30 серпня 1990 року зазначено, що обґрунтована підозра це коли існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

На думку слідчого судді, обґрунтованість підозри повинна бути визначена враховуючи положення ст. 94 КПК України, а саме, що слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Слідчий суддя під час вирішення питання про обрання запобіжного заходу обмежений у вирішенні того обсягу питань, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті. Встановлення наявності складу злочину на підставі зібраних у кримінальному провадженні доказів та їх оцінка з точки зору належності, достатності та допустимості здійснюється виключно на стадії судового розгляду.

Дослідивши в судовому засіданні надані органом досудового розслідування докази, слідчий суддя дійшла висновку про те, що вони є такими, що обґрунтовують підозру ОСОБА_4 в інкримінованому йому злочині, так як надані слідчим докази свідчать, що останній міг вчинити правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 332 КК України.

При цьому, слідчий суддя звертає увагу на те, що вказані докази досліджувалися в судовому засіданні в межах розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу для оцінки обґрунтованості підозри та наявності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Суд не досліджує зміст вказаних доказів для встановлення винуватості.

Стосовно наявності ризиків

При обранні запобіжного заходу підозрюваному ОСОБА_4 слідчий суддя враховує такі ризики.

Так, ОСОБА_4 може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, оскільки обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, за який передбачене покарання виключно у виді позбавлення волі на строк від п`яти до семи років.

Слідчий суддя керується презумпцією невинуватості, але разом із цим ураховує можливість застосування реальної міри покарання у виді позбавлення волі на строк до 7 років, що дає можливість зробити висновок про те, що покарання за кримінальне правопорушення у виді позбавлення волі на такий строк може бути розцінена підозрюваним більш небезпечною, ніж переховування та втеча.

Слідчий суддя враховує також і те, що підозрюваного оголошено у міжнародний розшук з 10 квітня 2017 року за вчинення злочинів, передбачених ч. 2 ст. 284, ч. 1 ст. 294, ст. 276, ч. 1 ст. 286, ч. 1 ст. 270, ст. 273 КК Польщі (незаконне відчуження рухомого майна, крадіжка, пошкодження майна, зміна, видалення або створення інформації на електронному носію інформації без права на здійснення даних маніпуляцій, підробка документів, використання підроблених документів). Більше того, будучи громадянином Ізраїлю, ОСОБА_4 може безперешкодно покинути територію України, що, на думку слідчого судді, збільшує ризики втечі підозрюваного.

Підтверджується і наявність ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, так як органом досудового розслідування на даний час не встановлене точне місце і спосіб вчинення злочину, які з метою незаконного перетину використовував підозрюваний. Відтак перебуваючи не в умовах тримання під вартою, ОСОБА_4 зможе безперешкодно знищити такі речі та інформацію з метою перешкодити слідству довести його вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Слідчий суддя констатує також наявність перестороги щодо можливості впливу ОСОБА_4 на свідків та інших на даний час невстановлених співучасників вчинення злочину у цьому кримінальному провадженні, прізвища яких йому відомі, а тому слідчий суддя не виключає можливості вчинення спроб незаконного впливу на таких.

Ризик впливу на свідків з метою викривлення їх показань зберігається до моменту безпосереднього їх сприйняття у судовому засіданні під час судового розгляду, оскільки ст. 23 КПК України встановлює принцип безпосередності дослідження показань, за змістом якого суд досліджує докази безпосередньо і показання учасників кримінального провадження суд отримує усно.

Відтак слідчий обґрунтовано встановив наявність ризику, про що також указував і прокурор у судовому засіданні, незаконного впливу на свідків та інших співучасників вчинення злочину, з чим погоджується і слідчий суддя.

Крім того, особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. Тому для встановлення ризику впливу на свідків чи інших співучасників вчинення злочину не є необхідним констатувати таку поведінку підозрюваного у минулому.

Прокурором також доведено, що підозрюваний ОСОБА_4 може вчинити інше правопорушення, оскільки, знаючи, що він оголошений у міжнародний розшук та підозрюється в інших умисних кримінальних правопорушеннях, передбачених ч. 2 ст. 284, ч. 1 ст. 294, ст. 276, ч. 1 ст. 286, ч. 1 ст. 270, ст. 273 КК Польщі, на шлях виправлення не став та знову вчинив умисний тяжкий злочин.

Відтак слідчий суддя дійшла висновку, що прокурором доведено, а підозрюваним та стороною захисту не спростовано, що в цьому кримінальному провадженні з метою виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинити дії, передбачені п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, є необхідним застосування до ОСОБА_4 запобіжного заходу.

За встановлених обставин слідчий суддя вважає, що клопотання є обґрунтованим та доведеним прокурором у судовому засіданні, а застосування до підозрюваного запобіжного заходу у виді тримання під вартою у цьому конкретному випадку відповідатиме його особі, обставинам вчиненого кримінального правопорушення і на початковому етапі досудового розслідування такий захід забезпечення кримінального провадження виправдовує втручання у право підозрюваного на особисту свободу та недоторканість.

Оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, слідчий суддя використовує стандарт доказування «обґрунтованої ймовірності», за яким слід вважати, що інші більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, не зможуть запобігти встановленим ризикам за умови встановлення обґрунтованої ймовірності цього. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена пунктами 1-5 частини 1 статті 177 КПК, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Крім того, вирішуючи питання щодо обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до ст. 178 КПК України враховує те, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, докази про вчинення якого є вагомими, тяжкість покарання, що загрожує підозрюваному у разі визнання його винуватим у кримінальному правопорушенні (позбавлення волі на строк до семи років), стан його здоров`я, те, що підозрюваний є неодруженим, офіційно не працевлаштованим, у нього немає утриманців, що свідчить про відсутність міцних соціальних зв`язків.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 слід обчислювати з моменту його фактичного затримання.

Крім того, відповідно до вимог ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно з ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно (абзац 2 ч. 5 ст. 182 КПК України).

Використання законодавцем терміну «у виключних випадках», по суті, є оціночним критерієм щодо здатності або нездатності забезпечити виконання обов`язків підозрюваним. В такому випадку для Суду, як і для слідчого судді, орієнтирами для визначення розміру застави може бути майновий стан підозрюваного, розмір майнової шкоди або доходу, в отриманні якого він підозрюється, сума неправомірної вигоди. Сума застави, на думку слідчого судді, повинна бути такою, щоб, з одного боку, загроза втрати внесеної суми утримувала підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого не була завідомо непомірною для підозрюваного, що призведе до неможливості виконання застави.

Прокурором заявлено клопотання про визначення розміру застави у 600 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що значно перевищує навіть максимальний передбачений законом ліміт у 300 розмірів у разі обрання розміру застави для особливо тяжких злочинів. Однак прокурором не доведено наявності виключних обставин, які б виправдовували застосування такого надмірного розміру застави. Як у самому клопотанні, так і під час його розгляду прокурор вказував на суспільну небезпечність, тяжкість вказаного злочину. Наведені аргументи вже враховано слідчим суддею під час оцінки ризиків та обрання виключного запобіжного заходу, який сам по собі є найсуворішим. Зокрема, слідчий суддя вважає, що прокурором необґрунтовано виключність випадку. Більше того, призначення завідомо непомірної суми суперечить принципу пропорційності та фактично прирівнює запобіжний захід до відмови у заставі, що не передбачено законом.

Враховуючи зазначене, слідчий суддя вважає, що прокурор не довів необхідність застосування виключного випадку, що виправдовує визначення застави у 600 прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Відтак, максимальний розмір застави у межах, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, є достатнім для забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків.

На підставі викладеного та керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. 177, 182, 183, 186, 193, 196, 197, 206, 309 КПК України, слідчий суддя,

П О С Т А Н О В И Л А:

Клопотання слідчого, погоджене прокурором, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_4 задовольнити частково.

Застосувати до підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, але в межах строку досудового розслідування.

Строк тримання під вартою ОСОБА_4 обчислювати з моменту його фактичного затримання.

Визначити ОСОБА_4 заставу в розмірі 80 (вісімдесяти) прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 (двісті сорок дві тисячі двісті сорок) гривень 00 копійок.

Застава може бути внесена підозрюваним або заставодавцем у будь-який момент у розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (банк отримувача - Держказначейська служба України м. Київ, МФО - 820172, рахунок UA0018501, призначення платежу: застава № ухвали суду, П.І.Б. платника застави. Код ).

У разі внесення застави, уповноваженій службовій особі місця ув`язнення необхідно негайно звільнити ОСОБА_4 з-під варти та повідомити про це слідчого, прокурора, слідчого суддю або суд у залежності від стадії кримінального провадження.

З моменту звільнення ОСОБА_4 з-під варти у зв`язку з внесенням застави він буде вважатися таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України такі обов`язки:

- прибувати до слідчого, прокурора чи суду за кожною вимогою;

- утримуватися від спілкування з свідками у кримінальному провадженні № 0000044;

- не відлучатися з с. Солочин без дозволу слідчого, прокурора, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора чи суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну, у разі їх наявності.

Вказані обов`язки в разі внесення застави покладаються на ОСОБА_4 строком на 2 місяці, який починається з моменту внесення застави.

Роз`яснити ОСОБА_4 , що в разі невиконання перелічених обов`язків, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору. У разі звернення застави в дохід держави слідчий суддя, суд вирішує питання про застосування запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або іншого запобіжного заходу з урахуванням положень ч. 7 ст. 194 КПК України.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Вручити копію ухвали підозрюваному та прокурору негайно після її оголошення.

На підставі ч. 2 ст. 376 КПК України повний текст ухвали складено 25 лютого 2025 року.

Слідчий суддя: ОСОБА_1