Єдиний унікальний номер 333/1798/24
Провадження № 1-кп/333/577/24
ВИРОК

Іменем України

02 грудня 2024 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суду м. Запоріжжя у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_4 , розглянувши в режимі спеціального судового провадження в залі Комунарського районного суду м. Запоріжжя кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань №0000069 від 17 січня 2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Новопилипівка, Мелітопольського району, Запорізької області, українця, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, яке пред`явлене і визнане судом доведеним

Згідно з Конституцією України, Україна є суверенною і незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною і недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевською конвенцією 1949 року, а також всупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї 1994 року, Договору про дружбу, співробітництво і партнерство між Україною і рф 1997 року та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави Україна та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Всупереч вказаним нормам міжнародного гуманітарного права президент рф ОСОБА_6 та інші невстановлені на цей час досудовим розслідуванням представники влади рф, діючи всупереч вимогам п.п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципам Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимогам ч. 4 ст.2 Статуту ООН і Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 №36/103, від 16.12.1970 №2734 (XXV) від 21.12.1965 №2131 (XX), від 14.12.1974 №3314 (XXIX), спланували, підготували і розв`язали агресивну війну та воєнний конфлікт проти України, та віддали відповідні накази на вторгнення підрозділів ЗС рф на територію України з метою її незаконного збройного захоплення та подальшої військової окупації.

24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який неодноразово продовжено відповідними Указами Президента України затверджених Верховною радою України, зокрема Указом Президента України від 05 лютого 2024 року №49/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України № 3564-ІХ від 06.02.2024, яким строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 05 години ЗО хвилин 14 лютого 2024 року строком на 90 діб.

Так, 24.02.2022 на виконання вищевказаних наказів військово-політичного керівництва рф, військовослужбовці зс рф, шляхом збройної агресії із застосуванням зброї, військової техніки та артилерії, з нанесенням ракетних та авіаційно-бомбових ударів по військовій та цивільній інфраструктурі, незаконно вторглись на територію Україну через державні кордони України в Донецькій, Запорізькій, Житомирській, Київській, Луганській, Сумській, Харківській, Херсонській та Чернігівській областях, та здійснили збройний напад на державні органи влади, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти військової та цивільної інфраструктури, які мають важливе народногосподарське та оборонне значення, після чого здійснили військову окупацію частини території України, в тому числі і м. Мелітополь, Запорізької області, яке було захоплено 25.02.2022.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 (в редакції від 07.05.2022, далі за текстом - Закон №1207-VII), тимчасово окупована російською федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Тимчасова окупація російською федерацією територій України, визначених частиною першою статті 3 цього Закону, незалежно від її тривалості, є незаконною і не створює для російської федерації жодних територіальних прав.

За державою Україна, територіальними громадами сіл, селищ, міст, розташованих на тимчасово окупованій території, органами державної влади, органами місцевого самоврядування та іншими суб`єктами публічного права зберігається право власності, інші речові права на майно, у тому числі на нерухоме майно, включаючи земельні ділянки, що знаходиться на тимчасово окупованій території.

Тимчасово окупованою територією, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 1-1 Закону №1207-V1I, є частини території України, в межах яких збройні формування російської федерації та окупаційна адміністрація російської федерації встановили та здійснюють фактичний контроль або в межах яких збройні формування російської федерації встановили та здійснюють загальний контроль з метою встановлення окупаційної адміністрації російської федерації.

Відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 (в редакції від 20.12.2023), територія Мелітопольської міської територіальної громади, Мелітопольського району Запорізької області є такою що перебуває у тимчасовій окупації з 25.02.2022.

Після остаточної військової окупації території Мелітопольського району Запорізької області, представниками збройних формувань російської федерації фактично було узурповано всі владні повноваження на тимчасово окупованій території громади шляхом збройного захоплення адміністративних будівель органів державної влади та місцевого самоврядування, встановлення інституту військових комендатур, запровадження тотального контролю та жорсткого управління у всіх сферах життєдіяльності громади, фактичної ліквідації приватної власності, свободи слова, пересування та волевиявлення, а також шляхом повсякденного залякування населення, застосування фізичного і психологічного впливу до окремих категорій суспільства та верств населення, в тому числі шляхом незаконного позбавлення полі діючих представників органів державної влади України та місцевого самоврядування.

Продовжуючи встановлення тотального контролю та розповсюджуючи свою владу на захоплених військових шляхом територіях Мелітопольського району Запорізької області, представники збройних формувань рф, діючи за підтримки місцевих колаборантів, окупаційної адміністрації та інших лояльних до держави-агресора верств місцевого населення із числа діючих та колишніх співробітників правоохоронних органів України, не пізніше квітня 2022 року створили на тимчасово окупованій території Запорізької області незаконний правоохоронний орган - мовою оригіналу: «Мелитопольское районное управлении Главного управления МВД в Запорожской области», на захопленій матеріально-технічній базі Мелітопольського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, наділивши його всіма необхідними владними повноваженнями, необхідними для здійснення поліцейського контролю місцевого населення.

У подальшому, у квітні 2022 року громадянин України ОСОБА_5 , перебуваючи у м. Мелітополь, Запорізької області, яке з 25.02.2022 та станом на сьогоднішній день є тимчасово окупованою російською федерацією територією України, діючи умисно, із власних корисливих мотивів та з метою підтримання окупаційної влади, встановленої збройними формуваннями російської федерації, маючи проросійські погляди та критичне ставлення до діючої законної влади в Україні, достовірно усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, прийняв пропозицію невстановлених під час досудового розслідування осіб із числа представників збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора, та добровільно зайняв посаду «інспектора чергової частини» (мовою оригіналу: «инспектор дежурной части») у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території Запорізької області, а саме «Мелітопольське районне управління головного управління МВС у Запорізькій області» (мовою оригіналу: «Мелитопольское районное управление Главного управления МВД в Запорожской области»), що розташований за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Чернишевського, буд. 37.

Обґрунтування застосування судом in absentia

Відповідно ст. 129 Конституції України, ст. 7 КПК України, основними засадами судочинства в Україні - є верховенство права, законність, рівність усіх учасників судового розгляду перед законом і судом; повага до людської гідності.

Враховуючи ті обставини, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України знає про розпочате щодо нього кримінальне провадження і протягом тривалого часу переховується від органів досудового розслідування, ухвалою суду від 23.05.2024 прийнято рішення про здійснення спеціального судового провадження стосовно вказаного вище обвинуваченого та, відповідно, судовий розгляд проводився за відсутності обвинуваченого.

У зв`язку з цим обвинувачений ОСОБА_5 не був допитаний судом в якості обвинуваченого по суті пред`явленого йому обвинувачення.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.

Отже, кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого повинно відповідати, у тому числі таким загальним засадам судочинства, як законність, рівність перед законом і судом, презумпція невинуватості та забезпечення доведеності вини тощо (п.п. 2, 3, 10 ч. 1 ст. 7 КПК України).

Суть принципу законності відповідно до ч. 1 ст. 9 КПК України, крім іншого, полягає у тому, що під час кримінального провадження суд, прокурор та слідчий зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 10 КПК України, суть принципу рівності перед законом і судом полягає у тому, що не може бути привілеїв чи обмежень у процесуальних правах, передбачених цим Кодексом, за будь-якими ознаками, у тому числі за політичними переконаннями.

Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. 3 ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.

Судом встановлено, що дане кримінальне провадження за відсутності обвинуваченого ОСОБА_5 (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених законом. Стороною обвинувачення та судом використані всі передбачені законом можливості для дотримання прав обвинуваченого, зокрема, право на захист, на доступ до правосуддя, таємницю спілкування, невтручання у приватне життя.

Тому, дане кримінальне провадження здійснювалось за обов`язковою участю захисника адвоката ОСОБА_4 , який був забезпечений державою з Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Донецькій та Запорізькій областях.

Обвинувачений ОСОБА_5 , будучи обізнаним, що стосовно нього розпочато кримінальне провадження, винесено повідомлення про підозру та обвинувальний акт спрямовано до суду, у судові засідання не з`явився, незважаючи на судові повістки (оголошення), надані до газети «Урядовий кур`єр», на сайті суду та на сайті Офісу Генерального прокурора.

Таким чином, суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про відмову ОСОБА_5 , належним чином повідомленого про проведення відносно нього досудового розслідування та здійснення судового розгляду, від користування своїм правом предстати перед судом та захищати себе безпосередньо в такому суді, а так само свідчить про його наміри від ухилення від кримінальної відповідальності.

В той же час, ухилення обвинуваченого ОСОБА_5 від правосуддя, суд оцінює як реалізацію останнім свого невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п. «g» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості.

Захисник ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначив, що не мав можливості зв`язатися з обвинуваченим ОСОБА_5 і з`ясувати в нього правову позицію щодо пред`явленого обвинувачення. Водночас, захисник належним чином приймав участь у реалізації права на захист обвинуваченого ОСОБА_5 під час судового розгляду та висловив свою позицію з приводу недоведеності вини останнього у даному кримінальному провадженню.

Судом визнано загальновідомим і таким, що не потребує доказуванню в межах даного кримінального провадження, що тимчасова окупація з боку Російської Федерації частини території України (у т.ч. м. Мелітополя Мелітопольського району Запорізької області), яка розпочалася із збройної агресії 20 лютого 2014 року та повномасштабного вторгнення збройних сил Російської Федерації на територію України 24 лютого 2022 року, а також анексія з боку Російської Федерації частини території України є загально відомими фактами, які не потребують окремого судового доказування.

Докази, які досліджені судом

Відповідно до ст.ст. 84-85 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Дослідивши під час спеціального судового провадження в судовому засіданні надані стороною обвинувачення докази, суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України підтверджується наступними дослідженими та перевіреними під час судового розгляду доказами, а саме:

Фактичними даними, що містяться в показаннях допитаних під час судового розгляду свідків:

- показаннями свідка ОСОБА_7 , який в судовому засіданні пояснив, що на момент повномасштабного вторгнення росії він знаходився на території м. Мелітополя за місцем мешкання. Наступного дня в місто зайшли росіяни. На підконтрольну територію він виїхав 01.04.2022 року через місто Василівку Запорізької області евакуаційною колоною. Коли була створена окупаційна поліція він не пам`ятає, але на воротах військомату він бачив надпис «Народная милиция». "

ОСОБА_8 він знає з 1999 року по спільній роботі в патрульно-постовій поліції. Приблизно в 2020-2021 ОСОБА_9 вийшов на пенсію, дружніх стосунків не підтримували, але в 20-х числах березня ОСОБА_5 з невідомого номера зателефонував йому, запропонував зустрітися. Під час зустрічі повідомив йому, що працює на «них» на посаді оперуповноваженого карного розшуку та запропонував йому теж працювати. Однак він відмовився, більше вони не зустрічалися.

- показаннями свідка ОСОБА_10 , який в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_8 він знає по спільній роботі в патрульно-постовій поліції. В березні 2022 року ОСОБА_11 запросив його до будівлі колишнього ГУНП в м. Мелітополі, особисто провів до кабінету де запропонував йому повернутися на роботу у новостворену окупаційну поліцію, однак він відмовив. ОСОБА_11 вів себе спокійно та виважено, на його думку останній добровільно прийняв пропозицію працювати в окупаційній поліції.

- показаннями свідка ОСОБА_12 , який в судовому засіданні пояснив, що на момент повномасштабного вторгнення росії він знаходився на території м. Мелітополя за місцем мешкання. 24.02.2022 було обстріляно аеропорт в м. Мелітополі, а на наступний день зайшли російські війська.

11.04.2022 він зі своїм колегою через м. Оріхів виїхав на підконтрольну територію. На прикінці квітня 2022 року на окупованій території почали формувати окупаційну владу, в тому числі і органи поліції, до якого йшли працевлаштовуватися колишні працівники правоохоронних органів поліції України.

ОСОБА_8 знає, як колишнього працівника, який вийшов на пенсію та пішов на співпрацю з окупантами влаштувавшись працювати в окупаційну поліцію.

Фактичними даними, що містяться в таких джерелах доказів:

- в протоколі за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії зняття інформації з електронних інформаційних систем від 10.11.2022, старшим слідчим склав протокол про зняття інформації з зняття інформації з електронних інформаційних систем - відомостей з мобільних додатків «Telegram», які зареєстровані на абонентський номер телефону оператора мобільного телефонного зв`язку НОМЕР_1 .

Аналізом інформаційного масиву з текстовими файлами, отриманого за результатами проведення негласної слідчої (розшукової) дії, встановлено, що у зазначеному аккаунті месенджеру «Telegram» містяться файли, зокрема: «Ведомость на заработную плату за апрель 2022 года Главного управления МВД в Запорожской области», відповідно до яких вбачається, що громадянин ОСОБА_5 отримував заробітну плату, як працівник незаконного правоохоронного органу.

Дана інформація також підтверджується протоколом огляду від 26.01.2024 протоколу про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 10.11.2022.

Запис на оптичному диску, долучений до матеріалів справи та був оглянутий в судовому засіданні.

(т. 3 а.п. 40-57, 68-69)

- в протоколі огляду від 26.01.2024, слідчий оглянув протокол про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії: зняття інформації з електронних інформаційних систем, протокол № 59/14/683т від 17.05.2023 з додатком - DVD-R диском №59/14/326т від 17.05.2023 (які у встановленому законом порядку розсекречені актом №59/14/130дск від 22.05.2023).

В даному документі зафіксовано відомості щодо співробітників, які отримували заробітні плати від Головного управління внутрішніх справ по Запорізькій області, а саме: встановлено, що під порядковим номером 982 зазначено НЗУ №, повне найменування платника Головне управління внутрішніх справ по Запорізькій області, скорочене найменування платника «ГУВД по Запорожской области» (вказано мовою оригіналу), номер мобільного телефону НОМЕР_2 та вересень 2022 року за який ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з паспортними даними СВ 592435 було нараховано 74416,59.

Таким чином, проведеним оглядом вказаної інформації встановлено, що у вересні 2022 року від (вказано мовою оригіналу) «ГУВД по Запорожской области» ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з паспортними даними СВ 592435 було нараховано 74416,59.

Запис на оптичному диску, долучений до матеріалів справи та був оглянутий в судовому засіданні.

(т. 3 а.п. 103-114)

- в протоколі огляду від 26.01.2024, слідчий оглянув протокол про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії: зняття інформації з електронних інформаційних систем, протокол № 59/14/1031т від 13.11.2022 з додатком - DVD-R диском №59/14/545т від 13.11.2022 (які у встановленому законом порядку розсекречені актом №59/14/239дск від 10.12.2022).

В даному документі зафіксовано відомості про службовий документ збройних формувань російської федерації «Расстановка личного состава ВУМВД России в Запорожской области, ГУВД по Запорожской области и заинтересованных силовых структур (УФС ВНГ России, МЧС России и Военной полиции ВС России) задействованного на охрану общественного порядка в период проведения Референдума на территории Запорожской области» з інформацією щодо адрес незаконно створених на тимчасово окупованій території Запорізької області виборчих дільниць для проведення протягом 23-27 вересня 2022 року незаконного референдуму щодо нібито входження Запорізької області до складу держави-агресора російської федерації, їх голів, а також співробітників незаконного правоохоронного органу - т.зв. «ГУВД по Запорожской области», створеному на тимчасово окупованій території Запорізької області.

Таким чином, проведеним оглядом вказаної інформації встановлено, що у вересні 2022 року участь в проведенні референдуму на тимчасово окупованій території Мелітопольського району Запорізької області приймали участь в якості співробітника «УВД», який здійснював охорону громадської безпеки виїзних груп у виборчій дільниці під 255, з місцем розташування за адресою: Запорізька область, Мелітопольський район, с. Новопилиповка, вул. Центральна, буд. 29 - ОСОБА_5

(т. 3 а.п. 148-158)

За наслідком аналізу вищевказаної інформації, суд вважає встановленими обставини про те, що ОСОБА_5 працював на посаді «інспектора чергової частини» (мовою оригіналу: «инспектор дежурной части») у незаконному правоохоронному органі, створеному на тимчасово окупованій території Запорізької області, а саме «Мелітопольське районне управління головного управління МВС у Запорізькій області» (мовою оригіналу: «Мелитопольское районное управление Главного управления МВД в Запорожской области»), що розташований за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Чернишевського, буд. 37.

- протоколом пред`явлення для впізнання по фотознімках від 04.01.2024 з якого судом встановлено, що свідок ОСОБА_7 впізнав за фотознімками ОСОБА_5 (фотознімок 3), як особа, яка повідомила йому, що працює на «нову «поліцію» при окупаційній владі та пропонував йому теж піти працювати до «нової поліції».

(т. 3 а.п. 15-18)

- протоколом пред`явлення для впізнання по фотознімках від 04.01.2024 з якого судом встановлено, що свідок ОСОБА_13 впізнав за фотознімками ОСОБА_5 (фотознімок 3), як колишню колегу, з яким працював в Мелітопольському відділі поліції та який перейшов працювати в незаконно утворений окупаційною владою орган;

(т. 3 а.п. 1-4)

- протоколом пред`явлення для впізнання по фотознімках від 17.11.2023 з якого судом встановлено, що свідок ОСОБА_14 впізнав за фотознімками ОСОБА_5 (фотознімок 3), як особу, яка перейшов працювати в незаконно утворений окупаційною владою орган поліції;

(т. 3 а.п. 23-27)

Будь-яких інших доказів в ході судового розгляду сторонами, які були вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, визначений КПК України, враховуючи, що суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість у ході розгляду даного кримінального провадження створив їм необхідні умови для реалізації ними їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків, надано не було.

Крім того, під час судового розгляду було досліджено характеризуючі обвинуваченого відомості, а також досліджені такі документи:

- витяг з ЄРДР у кримінальному провадженню №0000061 від 13.03.2022, який підтверджує факт внесення відомостей до ЄРДР та початок проведення досудового розслідування з відповідною правовою кваліфікацією кримінальних правопорушень за ч. 2 ст. ст. 28 ч. 2 ст. 111 КК України. Підставою для внесення відомостей до ЄРДР стали матеріали правоохоронних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень про те, що «Не пізніше 13.03.2022 громадянин України ОСОБА_15 , перебуваючи в м. Мелітополі Запорізької області діючи умисно на шкоду суверенітету, територіальної цілісності та недоторканості України в умовах воєнного стану перейшов на бік ворога представників збройних сил російської федерації, та на виконання отриманих від ЗС рф завдань, залучивши до своєї протиправної діяльності ОСОБА_16 , сприяє представникам окупаційної військ в організації підривної діяльності проти України, шляхом надання інформаційної допомоги та веде пропаганду серед мешканців м. Мелітополя»

(т. 2 а.п. 5)

- постанова прокурора відділу Запорізької обласної прокуратури про об`єднання матеріалів досудового розслідування від 03.08.2022 згідно з якої з кримінальні провадження №0000061 від 13.03.2022 за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України та кримінальне провадження №0000272 від 31.03.2022 за ч. 5 ст. 111-1 КК України об`єднати в одне провадження під №0000061 від 13.03.2022;

(т. 2 а.п. 23-24)

- постанова прокурора відділу Запорізької обласної прокуратури про об`єднання матеріалів досудового розслідування від 31.05.2022 згідно з якої з кримінальні провадження №0000061 від 13.03.2022 за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України, №0000739 від 31.05.2022 за ч. 7 ст. 111-1 КК України та кримінальне провадження №0000740 від 31.05.2022 за ч. 7 ст. 111-1 КК України об`єднати в одне провадження під №0000061 від 13.03.2022;

(т. 2 а.п. 27-28)

- постанова прокурора відділу Запорізької обласної прокуратури про об`єднання матеріалів досудового розслідування від 18.08.2022 згідно з якої з кримінальні провадження №0000061 від 13.03.2022 за ч. 2 ст. 28 ч. 2 ст. 111, ч. 7 ст. 111-1 КК України та кримінальне провадження №0000052 від 22.04.2022 за ч. 7 ст. 111-1 КК України об`єднати в одне провадження під №0000061 від 13.03.2022;

(т. 2 а.п. 31-32)

- постанова слідчого СВ УСБУ в Запорізької області про зміну правової кваліфікації кримінальному провадженій №0000061 від 13.03.2022 в епізоді за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 111-1 КК України на кримінальне правопорушення, передбачене ч. 7 ст. 111-1 КК України, а короткий виклад обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, викласти у наступній редакції: «У невстановлений досудовим розслідуванням час, громадяни України, зокрема ОСОБА_5 , ОСОБА_17 ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_28 ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , та інші невстановлені на даний час досудового розслідування громадяни України, діючи умисно, добровільно та з власної ініціативи, зайняли посади в незаконно створеному правоохоронному органі т.зв. «Народная милиция», який створений на тимчасово окупованій території Мелітопольського району Запорізької області».

(т. 2 а.п. 48-49)

- постанова прокурора про виділення матеріалів досудового розслідування від 18.09.2023 згідно з якої з кримінального провадження №0000061 від 13.03.2022 копії та оригіналів матеріали досудового розслідування та їх доручення до матеріалів досудового розслідування кримінального провадження під №0001556 від 18.09.2023;

(т. 2 а.п. 56-65)

- постанова прокурора про виділення матеріалів досудового розслідування від 18.09.2023 згідно з якої з кримінального провадження №0001556 від 18.09.2023 виділити матеріали досудового розслідування за підозрою у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України;

(т. 2 а.п. 97-104)

- витяг з ЄРДР у кримінальному провадженню №0000069 від 17.01.2024, який підтверджує факт внесення відомостей до ЄРДР та початок проведення досудового розслідування з відповідною правовою кваліфікацією кримінальних правопорушень за ч. 7 ст. ст. 111-1 КК України. Підставою для внесення відомостей до ЄРДР стали матеріали правоохоронних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень про те, що «Громадянин України ОСОБА_5 , перебуваючи у м. Мелітополь, Запорізької області, яке з 25.02.2022 і станом на сьогоднішній день є тимчасово окупованою російською федерацією територією України, діючи умисно, із власних корисливих мотивів та з метою підтримання окупаційної влади, встановленої збройними формуваннями російської федерації, маючи проросійські погляди та критичне ставлення до діючої законної влади в Україні, достовірно усвідомлюючи протиправність своїх дій та передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків, прийняв пропозицію невстановлених під час досудового розслідування осіб із числа представників збройних формувань та окупаційної адміністрації держави-агресора, та добровільно зайняв посаду «інспектора чергової частини» (мовою оригіналу: «инспектор дежурной части») у незаконному правоохоронному органіі, створеному на тимчасово окупованій території Запорізької області, а саме «Мелітопольське районне управління Головного управління МВС у Запорізькій області» (мовою оригіналу: «Мелитопольское районное управление Главного управления МВД в Запорожской области»), що розташований за адресою: Запорізька область, м. Мелітополь, вул. Чернишевського, буд. 37.»

(т. 2 а.п. 105-106)

- постанова начальника слідчого відділу УСБУ в Запорізькій області від 17.01.2024 про створення групи слідчих для здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000069 від 17.01.2024;

(т. 2 а.п. 109-111)

- ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.01.2024, якою надано дозвіл на здійснення спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000069 від 17.01.2024 відносно підозрюваного ОСОБА_5 за ч. 7 ст. 111-1 КК України;

(т. 1 а.п. 115-118)

- ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.02.2024, якою застосовано відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою;

(т. 2 а.п. 160-164)

- ухвала слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.01.2024, якою накладено арешт шляхом заборони відчуження, користування та розпорядження на майно, яке належить ОСОБА_5 , а саме: на частину трьохкімнатної квартири, загальною площею 59,0 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на праві спільної часткової власності, шляхом заборони відчуження;

(т. 2 а.п. 122-124)

- ухвала слідчого судді Запорізького апеляційного суду від 25.01.2024, якою надано дозвіл на використання у кримінальному провадженні №0000069 від 17.01.2024 за підозрою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, інформації, що міститься у протоколі про результати зняття інформації з електронних інформаційних систем №59/14/993т від 10.11.2022, додатку до нього - DVD-R диску №59/14/531т від 10.11.2022, а також процесуальних документах на підставі яких вказана інформації отримана, а саме клопотання слідчого №59/14/К-1499т від 31.10.2022 та ухвали Запорізького апеляційного суду №10/4437т від 02.11.2022, отриманих і складених в рамках досудового розслідування кримінального провадження №0000031 від 02.03.2022;

(т. 3 а.п. 31)

- постанова прокурора про виділення матеріалів досудового розслідування від 25.01.2024 згідно з якої з кримінального провадження №0000031 від 02.03.2022 виділити до матеріалів досудового розслідування №0000069 від 17.01.2024 за підозрою у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України;

(т. 3 а.п. 32-34)

- ухвала слідчого судді Запорізького апеляційного суду від 02.11.2022, якою надано дозвіл на проведення негласних слідчих (розшукових) дій пов`язаних із втручанням у приватне спілкування громадянина України й інших видів негласних слідчих (розшукових) дій;

(т. 3 а.п. 38-39)

Оцінка суду

При вирішенні питання про допустимість та належність досліджених доказів суд враховує, що Європейський суд з прав людини неодноразово зазначав, що допустимість доказів є прерогативою національного права і, за цим правилом, саме національні суди повноважні оцінювати надані ним докази (параграф 34 рішення у справі «Тейскера де Кастро проти Португалії» від 09.06.1998 року, параграф 54 рішення у справі «Шабельника проти України» від 19.02.2009 року), а порядок збирання доказів, передбачений національним правом має відповідати основним правам, визнаним Конвенцією, а саме: на свободу, особисту недоторканість, на повагу до приватного і сімейного життя (статті 5, 8 Конвенції) тощо.

Окрім цього, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод, а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява №39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011 р.) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірланд проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n. 161, Series А., заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.

Аналізуючи вище перелічені докази в їх сукупності, провівши судовий розгляд в межах висунутого обвинувачення, відповідно до обвинувального акту, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому досліджені всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів, з точки зору достатності та взаємозв`язку, а також в сукупності з показаннями свідків, суд приходить до висновку, що вказані докази належні, оскільки вони підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню, допустимі, оскільки вони отримані в порядку встановленому КПК України, достовірні, оскільки фактичні дані отримані з цих доказів, не спростовані жодним іншим доказом, наданим сторонами кримінального провадження.

Під час судового розгляду стороною захисту не ставилось питання щодо визнання будь-яких доказів сторони обвинувачення недостовірними чи недопустимими.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні не заперечував щодо розгляду даної справи в порядку спеціального судового провадження. Зазначив, що під час судового розгляду не знайшов свого підтвердження той факт, що ОСОБА_5 вчинив інкримінований йому злочин.

З огляду на досліджені судом докази, суд вважає ці твердження необґрунтованими та такі, які з об`єктивних причин не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.

Враховуючи наведене, суд кваліфікує дії ОСОБА_5 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, як добровільне зайняття громадянином України посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованих територіях.

Мотиви призначення покарання та ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку і положення закону, якими керувався суд

При призначенні покарання, згідно з вимогами ст.ст. 65-67 КК України та роз`ясненнями, що містяться в п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» (з наступними змінами), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного, та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання, а також вимоги ч. 2 ст. 50 КК України, якою передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженим, так і іншими особами. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.

Зазначене узгоджується із положеннями ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, якою встановлено, що кожен (…) при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено згідно із законом.

При цьому, суд враховує позицію ЄСПЛ, що кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету покарання і стримування від вчинення нових злочинів.

Як у справі «Бакланов проти Росії» (рішення від 09 червня 2005 року), так і у справі «Фрізен проти Росії» (рішення від 24 березня 2005 року) Європейський суд зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним». У справі «Ізмайлов проти Росії» (п. 38 рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистого надмірного тягаря для особи».

Призначаючи покарання суд виходить із наступного

Відповідно до ч. 4 ст. 12 КК України за ступенем тяжкості вчиненого злочину, останній віднесено до категорії особливо тяжкого злочину.

Обставин, які, відповідно до ст. 66 КК України, пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , судом не встановлено.

Обставин, які, відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , також не встановлено.

Приймаючи до уваги характер, ступінь тяжкості та суспільну небезпеку скоєного ОСОБА_5 кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, відсутність пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин, проте враховуючи також, що обвинувачений вчинив даний злочин умисно, усвідомлюючи свої дії, які полягли в добровільному зайнятті посади, в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованих територіях, суд приходить до висновку про необхідність призначення ОСОБА_5 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції статті, з позбавленням права обіймати певні посади, з конфіскацією майна.

Приймаючи рішення про призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна, суд враховує, що вказане додаткове покарання є обов`язковим у санкції вказаної статті.

Також, суд при прийняття рішення враховує правові висновки, викладені у постанові колегії Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 22.05.2018 року по справі №753/18479/16-к (провадження №51-520км18) та постанові колегії Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 21.06.2022 року по справі №171/869/21 (провадження №51-838км22) в частині можливості призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю, в тому числі і до осіб, які на час вчинення зазначеного кримінального правопорушення не займали офіційно певні посади та не займалися офіційно певною діяльністю, з огляду на положення, передбачені ст. 55 КК України.

З вказаних правових висновків вбачається, що не є перешкодою для призначення додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та обставина, що обвинувачений на момент ухвалення вироку не працює на певній посаді та не проводить діяльність, з використанням можливостей якої (яких) він вчинив кримінальне правопорушення.

В даному випадку суд вважає, що буде справедливим та співмірним покарання особі, яка визнана винуватою у здійсненні колабораційної діяльності, яке унеможливить певний період часу у майбутньому бути представником державної влади в Україні.

Призначаючи покарання суд враховує, що згідно ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого і що згідно ч. 2 ст. 52 КК України, конфіскація майна відноситься до додаткових видів покарання.

Підстави для застосування положень ст. 69, 75 КК України відсутні, оскільки відсутні обставини, передбачені ст. 66 КК України, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення з огляду на вчинення ОСОБА_5 суспільно-небезпечного кримінального правопорушення у сфері злочинів проти основ Національної безпеки України.

Суд приходить до висновку, що за викладених вище обставин кримінального провадження та особи обвинуваченого, призначене судом покарання буде цілком справедливим та пропорційним, необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідатиме меті покарання, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між захищуваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності.

Крім того, враховуючи, що ОСОБА_5 вчинив особливо тяжкий злочин, який пов`язаний в добровільному зайнятті останнім посади в незаконних правоохоронних органах, створених на тимчасово окупованих територіях, на підставі ст. 54 КК України, суд вважає необхідним позбавити ОСОБА_5 спеціального звання - «майор поліції».

Враховуючи, що ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 05.02.2024 ОСОБА_5 в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення застави, то вказаний запобіжний захід до набрання вироком законної сили слід залишити незмінним.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 слід обраховувати з моменту звернення вироку до виконання, тобто із дня фактичного його затримання.

Процесуальні витрати згідно обвинувального акту у кримінальному провадженні відсутні.

Речові докази по справі відсутні.

Керуючись ст. ст. 323,369-376,615 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України, та призначити йому покарання у виді 15 (п`ятнадцяти) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати будь-які посади в правоохоронних органах та органах влади строком на 15 років, з конфіскацією всього належного йому майна.

На підставі ст. 54 КК України позбавити ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 спеціального звання - «майор поліції».

Обраний запобіжний захід ОСОБА_5 у виді тримання під вартою до набрання вироком законної сили - залишити незмінним.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто із дня фактичного його затримання.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 30.01.2024 на майно, яке на праві власності належить ОСОБА_5 , а саме: на частину трьохкімнатної квартири, загальною площею 59,0 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить підозрюваному ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на праві спільної часткової власності, шляхом заборони відчуження - залишити незмінним до фактичного виконання вироку в частині конфіскації всього належного йому майна на користь держави.

Речові докази відсутні.

Роз`яснити учасникам судового провадження право подати клопотання про помилування, право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, яка може бути подана сторонами кримінального провадження до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти діб з дня проголошення вироку суду.

Інформацію про ухвалений вирок, опублікувати у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті суду.

Головуючий суддя ОСОБА_1