У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«26» березня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасників судового провадження:

прокурорів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_8 на вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 11 листопада 2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Воля, Казанківського району, Миколаївської області, військовозобов`язаного, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого востаннє:

- вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.02.2022 за ч. 2 ст. 289 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 71 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців з конфіскацією майна. 30.05.2024 звільнений умовно достроково для проходження військової служби за контрактом на 2 роки 11 місяців 5 днів,

-обвинуваченого за ч. 2 ст. 289 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 11 листопада 2024 року ОСОБА_7 засуджений за ч. 2 ст. 289 КК України ч. 2 ст. 289 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років позбавлення волі без конфіскації майна.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднано невідбуту частину покарання за вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.02.2022 та визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 7 років без конфіскації майна.

Ухвалено строк відбування покарання ОСОБА_7 рахувати з 30.08.2024 та на підставі ч. 5 ст. 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк попереднього ув`язнення, починаючи з 30.08.2024 по день набрання цим вироком законної сили, з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

Стягнуто з ОСОБА_7 : на користь держави процесуальні витрати пов`язані з проведенням судової дактилоскопічної експертизи, в розмірі 3 183 грн. 60 коп.; на користь держави процесуальні витрати пов`язані з проведенням судово-автотоварознавчої експертизи, в розмірі 1 193 грн 85 коп.

Вирішено питання про речові докази.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Захисник ОСОБА_8 просить вирок змінити в частині призначеного покарання та пом`якшити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання за ч. 2 ст. 289 КК України до 5 років позбавлення волі без конфіскації майна. На підставі ч. 1 ст. 71 КК України, за сукупністю вироків, до призначеного покарання частково приєднати невідбуту частину покарання за вироком Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.02.2022 та визначити остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 2 місяці без конфіскації майна.

Виключити з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання щодо стягнення витрат на залучення експертів.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Захисник вважає даний вирок таким, що підлягає зміні в зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого.

Зазначив, що при призначенні покарання суд не в повній мірі врахував дані про особу обвинуваченого, формально послався на обставини, що пом`якшують покарання та не дав їм належної оцінки.

Також судом не надано оцінки тій обставині, що ОСОБА_7 на даний час проходить службу в Збройних Силах України. Вказав, що в судовому засіданні обвинувачений визнав свою вину та щиро розкаявся. Тому захисник вважає призначене ОСОБА_7 покарання є занадто суворим та таким що, за своєю суворістю не відповідає особі обвинуваченого.

Вважає, що х обвинуваченого безпідставно стягнуто витрати на залучення експертів, всупереч вимогам ст. 15 Закону України «Про судову експертизу», згідно якої, проведення судових експертиз державними спеціалізованими установами у кримінальних провадженнях за дорученням слідчого, прокурора, суду та у справах про адміністративні правопорушення, здійснюється за рахунок коштів, які цільовим призначенням виділяються цим експертним установам з Державного бюджету України.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

ОСОБА_7 ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 30.05.2024 був звільнений умовно достроково від відбування покарання з місць позбавлення волі для проходження військової служби, як особа, яка виявила бажання проходити військову службу за контрактом, з невідбутим терміном 2 роки 11 місяців 5 днів, та відправлений до військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби.

Будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом та проходячи військову службу на посаді гранатометника 3 мотопіхотного спеціалізованого відділення 2 мотопіхотного спеціалізованого взводу 2 мотопіхотної спеціалізованої роти мотопіхотного спеціалізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , обвинувачений ОСОБА_7 23.08.2024 близько 23 год., точного часу в ході досудового розслідування не встановлено, на підставі раптово виниклого злочинного умислу, реалізуючи протиправний намір, направлений на незаконне заволодіння транспортним засобом, з метою подальшого використання вказаного автомобіля в особистих цілях, переконавшись у тому, що за його злочинними діями ніхто не спостерігає, розуміючи протиправний характер своїх дій, проник на територію домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 , тим самим незаконно проник на територію домоволодіння з метою незаконного заволодіння транспортним засобом.

ОСОБА_7 підійшов до припаркованого автомобіля марки «ВАЗ 2107», реєстраційний номер НОМЕР_2 , 1987 року випуску, який перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_9 та належить на праві приватної власності ОСОБА_10 , після чого скориставшись тим, що автомобіль був не зачинений, через водійські двері проник до салону, взявся за кермо вказаного транспортного засобу, тим самим встановив контроль над даним автомобілем, та шляхом приведення в дію щеплення транспортного засобу накатом виїхав на автомобілі за межі вказаного домоволодіння.

В подальшому, обвинувачений ОСОБА_7 з`єднав електричні дроти замку запалювання, тим самим привів у дію двигун, отримавши таким чином можливість здійснити рух на вказаному автомобілі.

Після приведення в дію двигуна транспортного засобу, обвинувачений ОСОБА_7 поїхав на ньому у невстановленому напрямку, тобто з місця вчинення кримінального правопорушення зник, розпорядившись транспортним засобом на власний розсуд, чим протиправно вилучив всупереч волі власника та користувача.

Судом першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним у незаконному заволодінні транспортним засобом, вчинене повторно, з проникненням у інше сховище. Його дії кваліфіковані за ч. 2 ст. 289 КК України.

Позиції учасників судового провадження.

Захисник ОСОБА_8 та обвинувачений ОСОБА_7 підтримали апеляційну скаргу.

Прокурори ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, просили вирок залишити без змін.

Потерпілий ОСОБА_9 повідомлений про апеляційний розгляд, однак до апеляційного суду не зявилися, його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла таких висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_7 та кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 289 КК України, апелянтом не оспорюються, а тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, колегією суддів вирок в цій частині не перевіряється.

В апеляційній скарзі захисник оскаржує вирок в частині призначеного покарання та просить пом`якшити обвинуваченому ОСОБА_7 покарання.

Колегія суддів при перегляді судового рішення, відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК України, дослідила зазначені у вироку обставини та вважає, що суд першої інстанції при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_7 дотримався вимог кримінального закону.

Положеннями ст. 50 КК України передбачено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченого. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.

Виправлення, як мета покарання, це той наслідок, який прагне досягнути держава передбаченими законом заходами примусу. Виправлення засудженого - це ті певні зміни в його особистості, які утримують його в подальшому від вчинення нових злочинів.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

Із оскаржуваного вироку убачається, що суд першої інстанції належним чином врахував усі обставини, що за законом мають правове значення, в тому числі й ті, на які посилається захисник у своїй апеляційній скарзі.

Призначаючи обвинуваченому ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до вимог ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів.

Окрім того, суд першої інстанції взяв до уваги дані про особу винного, який раніше неодноразово судимий, у тому числі за ч. 2 ст. 289 КК України (вирок Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 21.02.2022).

При цьому, ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 30.05.2024, ОСОБА_7 звільнено від відбування покарання призначеного за вказаним вироком умовно-достроково, з невідбутою частиною покарання терміном в 2 роки 11 місяців 05 днів, під час якого ним було вчинено аналогічний злочин. ОСОБА_7 звільнено 07.06.2024, що свідчить про вчинення ним повторного аналогічного злочину протягом нетривалого періоду перебування на волі.

Окрім того, судом першої інстанції також враховано, що під час відбування покарання за попереднім вироком у виправній колонії обвинувачений ОСОБА_7 характеризувався посередньо, мав два дисциплінарних стягнення за зберігання заборонених предметів. ОСОБА_7 підтримує кримінальні зв`язки або зв`язки з особами з антисоціальною поведінкою. З характеристики також вбачається, що обвинувачений зловживає алкоголем, під час чого може вчинити новий злочин, оскільки не контролює свої емоції під час алкогольного сп`яніння.

Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції визнав його щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину. Обставини, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_7 , не встановлено.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов переконливого висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі та у розмірі, наближеному до мінімального, тобто покарання, яке передбачене санкцією ч. 2 ст. 289 КК України.

На переконання колегії суддів, це покарання не є занадто суворим, як про це зазначає захисник.

Що стосується доводів апелянта, що ОСОБА_7 проходить службу в ЗСУ, то зазначена обставина не є такою, що пом`якшує покарання. Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_7 07.06.2024 звільнений умовно достроково від відбування покарання з місць позбавлення волі для проходження військової служби, як особа, яка виявила бажання проходити військову службу за контрактом та відправлений до військової частини НОМЕР_1 для проходження військової служби.

Проте, після умовно-дострокового звільнення з місць позбавлення волі 23.08.2024, тобто через досить короткий проміжок часу, ОСОБА_7 повторно вчинив аналогічний злочин. Отже, обвинувачений не став на шлях виправлення, та продовжив свою злочинну діяльність, що загалом свідчить про його суспільну небезпеку.

Колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_7 покарання є законним, справедливим, воно буде відповідати тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, сприятиме виправленню обвинуваченого та попередженню вчинення ним нових злочинів. Підстав для пом`якшення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 колегія суддів не вбачає.

Також суд першої інстанції правильно призначив обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання на підставі ст. 71 КК України, оскільки злочин вчинено під час невідбутого покарання за попереднім вироком.

Щодо доводів апелянта про виключення з мотивувальної та резолютивної частини вироку посилання щодо стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 витрат на залучення експертів, то вони не є слушними.

Як передбачено ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Тому суд першої інстанції правильно стягнув з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави витрати на проведення судових експертиз, що відповідає вимогам закону.

З огляду на викладене, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 404, 407, 424, 425, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 залишити без задоволення, а вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 11 листопада 2024 року щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим, який тримається під вартою, в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3