КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ

Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,
суддів при секретарі судового засіданняОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в місті Києві 11 березня 2025 року апеляційну скаргу представника власників майна ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 січня 2025 року,

за участі:

прокурора ОСОБА_8 ,

представника

власників майна адвоката ОСОБА_7

ВСТАНОВИЛА:

Вказаною ухвалою задоволено клопотання слідчого в ОВС 1 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБУ ОСОБА_9 та накладено арешт на грошові кошти у сумі 300 600 доларів США, 64 200 Євро та 2 000 доларів США, що вилучено 20.08.2024 за результатами проведення обшуку за місцем проживання підозрюваного ОСОБА_10 , що за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погоджуючись з таким рішенням, представник власників майна ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - адвокат ОСОБА_7 , подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого.

Апелянт зазначає, що прокурор повторно звернувся із клопотанням про арешт майна, оскільки 24 жовтня 2024 року арешт із вказаних грошових коштів скасовано.

Вважає, що повторно подане клопотання є невиконанням судового рішення, яке набуло законної сили та яким сторону обвинувачення зобов`язано повернути вилучене майно. При цьому, органом досудового розслідування подано клопотання 05 грудня 2024 року, тобто через чотири місяці після вилучення грошових коштів.

Посилається на те, що власниками майна є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які не є підозрюваними у кримінальному провадженні.

Щодо законності походження вилучених грошових коштів зазначає наступне. 07 грудня 2021 року ОСОБА_6 отримала кошти у сумі 180 000 доларів США у позику від ОСОБА_11 , що підтверджується долученою до скарги розпискою.

Зауважує про те, що ОСОБА_6 не брала згоди на вказану позику від чоловіка - ОСОБА_10 , а, грошові кошти у сумі 2 000 доларів США, належать виключно ОСОБА_6 .

Крім того, ОСОБА_5 працює на морському судні, а зароблені та збережені грошові кошти сумі 120 600 доларів США та 64 200 євро, на початку серпня 2024 року він передав на зберігання сім`ї ОСОБА_12 . На підтвердження законності походження грошових коштів ОСОБА_5 надав копії відповідних довідок від банківських установ.

Заслухавши доповідь судді, доводипредставника власника майна, який просив задовольнити апеляційну скаргу, пояснення прокурора, який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали судового провадження, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів судового провадження, Головним слідчим управлінням СБ України здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке 02 липня 2024 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань під № 0000617, за підозрою ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_10 за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України.

10 вересня 2025 року ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Згідно відомостей Державного реєстру прав на нерухоме майно, право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване за ОСОБА_6

20 серпня 2024 року в ході проведення санкціонованого обшуку за місцем проживання ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_1 виявлено та вилучено грошові кошти.

21 серпня 2024 року постановою старшого слідчого в ОВС 1 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_9 вилучені грошові кошти визнано речовими доказами у кримінальному провадженні № 0000617.

29 листопада 2024 року слідчий в ОВС 1 відділу 1 управління досудового розслідування ГСУ СБУ ОСОБА_9 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва із клопотанням про накладення арешту на майно підозрюваного ОСОБА_10 , яке вилучене в ході проведення обшуку за його місцем проживання, з метою збереження речових доказів.

Ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 січня 2025 року клопотання слідчого задоволено.

Перевіряючи законність прийнятого рішення слідчим суддею, колегія суддів враховує практику Європейського суду з прав людини та дотримання ним вимог КПК України, які регулюють норми застосування заходів забезпечення кримінального провадження, у тому числі щодо накладення арешту на майно.

Розглядаючи клопотання про накладення арешту на майно, в порядку статей 170-173 КПК України, для прийняття законного та обґрунтованого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати всі обставини, які передбачають підстави для арешту майна або відмови у задоволенні клопотання про арешт майна.

Вказана норма узгоджується із положеннями ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках Європейський суд з прав людини неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога статті 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: друге речення п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою, зокрема, забезпечення збереження речових доказів.

З огляду на положення п. 1 ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст. 98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Арешт майна з підстав передбачених п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

У такому випадку арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Приймаючи рішення, слідчим суддею зазначених вимог закону дотримано.

Задовольняючи клопотання, внесене в межах кримінального провадження № 0000617 про накладення арешту на грошові кошти, слідчий суддя дослідив матеріали, додані до клопотання, прийшов до правильного висновку, що з метою збереження вказаного майна, яке відповідає ознакам речових доказів згідно ст. 98 КПК України, наявні достатні підстави для часткового арешту вказаного в клопотанні прокурора майна.

Крім того, вказане майно у даному кримінальному провадженні постановою старшого слідчого в ОВС 1 відділу 1 управління досудового розслідування Головного слідчого управління СБ України ОСОБА_9 від 21 серпня 2024 року визнано речовими доказами, оскільки можуть бути здобуті злочинним шляхом, а також використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Слідчий суддя під час розгляду клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, перевірив співрозмірність втручання у права власника майна з потребами кримінального провадження.

Крім того, 10 вересня 2024 ОСОБА_10 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 114-1 КК України.

Колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді про необхідність накладення арешту на вказані грошові кошти, з метою збереження речових доказів, оскільки прокурором доведено обставини, які підтверджують, що незастосування такого обмеження може призвести до наслідків, які можуть перешкодити досудовому розслідуванню.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, як арешт майна, апелянтом не надано та колегією суддів не встановлено.

Зважаючи на зазначене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів вважає, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно зазначене у клопотанні прокурора, діяв у спосіб та у межах діючого законодавства, застосував захід забезпечення кримінального провадження на засадах розумності та співмірності.

Твердження апелянта, щодо законності походження арештованих грошових коштів, а також їх належність ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , підлягають перевірці органом досудового розслідування під час проведення досудового розслідування, з урахуванням обставин кримінального провадження.

Доводи сторони захисту, що орган досудового розслідування повторно звернувся із клопотанням про арешт грошових коштів після скасування арешту Перським районним судом не є безумовною підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки кримінально - процесуальним законодавством такої заборони не міститься.

Інші доводи на які посилається апелянт також не можуть бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки були відомі слідчому судді та враховані ним при прийнятті рішення.

Рішення слідчого судді є законним та обґрунтованим, яке ухвалено на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, що підтверджені достатніми даними, дослідженими судом, а тому апеляційна скарга представника власників майна ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , з урахуванням викладених в ній доводів, задоволенню не підлягає.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді, по справі не встановлено.

Керуючись статтями 117, 170, 171, 173, 309, 376, 404, 405, 407, 418, 422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Шевченківського районного суду м. Києва від 06 січня 2025 року, - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власників майна ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , - без задоволення.

Ухвала апеляційного суду відповідно до правил, визначених ч. 4 ст. 424 КПК України, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

Єдиний унікальний № 761/44792/24 Слідчий суддя в 1-ій інстанції: ОСОБА_22

Справа № 11сс/82/1413/2025 Доповідач ОСОБА_1

Категорія ст.170 КПК