Номер провадження: 11-кп/813/1313/25
Справа № 521/4270/21
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

потерпілої ОСОБА_7 ,

обвинуваченого ОСОБА_8 ,

захисника ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 на вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2024 року в рамках кримінального провадження № 0002229, внесеного до ЄРДР 24 вересня 2020 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Михайлівка, Саратського району, Одеської області, зі середньою спеціальною освітою, маючого на утриманні мати, 1957 р.н., з 2-ю групою інвалідності, неодруженого, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого вироком Приморського районного суду м. Одеси від 19.11.2021 року за ст. 185 ч. 3 КК України до 3х років позбавлення волі,

- у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,-

установив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Оскаржуваним вироком ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та попереднім вироком Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2021 року, остаточно призначено ОСОБА_8 покарання у виді п`яти років та трьох місяців позбавлення волі.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбутого ОСОБА_8 основного покарання у виді позбавлення волі зараховано строк його попереднього ув`язнення за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2021 року, а саме з 21 січня 2019 року по 07 квітня 2020 року та з 13 жовтня 2020 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

До набрання вироку законної сили, запобіжний захід у виді тримання під вартою у відношенні ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - залишено без змін.

Відповідно до вироку суду першої інстанції 23.09.2020, приблизно о 15.00 годині, ОСОБА_8 перебував біля будинку № 31 по вул. Малиновського в м. Одесі.

У цей час, у нього винник злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, поєднаного з проникнення до житла, при цьому ОСОБА_8 визначив об`єктом свого злочинного посягання квартиру, що знаходиться адресою: АДРЕСА_2 та матеріальні цінності та речі, які могли в ній знаходитись.

Реалізуючи свій злочинний умисел, знаходячись у той же час та у тому ж місці, переслідуючи корисливий мотив та мету особистого збагачення, переконавшись, що за ним ніхто не спостерігає та його дії залишаться непоміченими, шляхом підбору ключа відчинив двері та проник до квартири.

Продовжуючи свої протиправні дії, направлені на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_8 , визначив предметом свого злочинного посягання майно, що належить потерпілій ОСОБА_7 , а саме: золоте кільце 585 проби з фіанітом та сапфіром вагою 4,55 гр., вартістю 4510 гривень 10 копійок, золоті серги 585 проби з фіанітом та сапфіром вагою 6,55 гр., вартістю 6492 гривень 56 копійок, золотий хрест 585 проби з діамантом вагою 2,05 гр., вартістю 2032 гривень 02 копійки, золотий ланцюг 585 проби плетінням «Якірне», вагою 3,853 гр., вартістю 3816 гривень 23 копійки, золоте кільце 585 проби з фіанітом та аметистом 5947 гривень 38 копійок, срібляний ланцюг 925 проби, вагою 7 гр., вартістю 133 гривні 35 копійок, швейцарський годинник Wenger SEAFORCE Chrono вартістю 4233 гривні 33 копійки, мобільний телефон Nokia 8800e-1 вартістю 8000 гривень, планшет Lenovo TAB3 7 Essential 16 GB, IMEI: НОМЕР_1 вартістю 1533 гривні 33 копійки, смарт-годинник GPSQ90 WIFI синього кольору вартістю 443 гривні 33 копійки, грошові кошти у розмірі 125 000 гривень, грошові кошти у сумі 10 200 доларів США, що становило на день вчинення кримінального правопорушення суму у розмірі 287 700 гривень 18 копійок.

Безпосередньо після крадіжки, ОСОБА_8 , покинув приміщення вищевказаної квартири та зник з місця вчинення злочину, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, завдавши потерпілій ОСОБА_7 матеріальну шкоду на загальну суму 449 841 гривні 81 копійка.

Вимоги апеляційної скарги.

Не погодившись із зазначеним вироком суду першої інстанції прокурор подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що вирок є незаконним, необґрунтованим і невмотивованим у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність (ч. 1 ст. 413 КПК України), невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого (ч. 1 ст. 414 КПК України), неправильним зарахуванням попереднього ув`язнення у строк відбування покарання, що тягне за собою скасування вироку та ухвалення нового, з наступних підстав:

- обвинувачений вину у вчиненні кримінального правопорушенні визнав частково у кінці судового розгляду, після дослідження всіх доказів сторони обвинувачення, а саме не визнав розмір викрадених грошових коштів; заявлений цивільний позов потерпілої не визнав та шкоду потерпілій не відшкодував;

- суд при призначенні покарання неповною мірою враховував особу обвинуваченого ОСОБА_8 , який раніше вчиняв крадіжки, поєднані з проникненням у житло;

- призначаючи покарання за ч. 4 ст. 70 КК України, Малиновський районний суд міста Одеси недотримався правил, передбачених в ч. 4 цієї стані, та не зарахував покарання, відбуте за попереднім вироком, а саме вироком Приморським районним судом м. Одеси від 19.11.2021 (справа № 522/4591/19), за правилами, передбаченими в статті 72 цього Кодексу;

- суд першої інстанції зарахував попереднє ув`язнення, у період з 21.01.2019 по 07.04.2020 та з 13.10.2020 по день набрання цим вироком законної сили, яке зараховано Приморським районним суд м. Одеси під час ухвалення вироку від 19 листопада 2021 року, справа за № 522/4591/19, тобто, зарахував попереднє ув`язнення з іншого кримінального провадження, яке вже було враховане іншим судом, одночасно не зарахував реальний період попереднього ув`язнення у даному провадженні.

На підставі наведеного прокурор просить вирок скасувати та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання ОСОБА_8 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, у виді позбавлення волі на строк шість років шість місяців.

На підставі ч. 1 та ч. 4. ст. 70 КК України, за сукупності кримінальних правопорушень, визначити остаточне покарання шляхом часткового складання призначених покарань цим вироком та вироком Приморського районного суду м. Одеси від 19.11.2021 у виді позбавлення волі на строк сім років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, в строк покарання, остаточно призначеного за сукупністю кримінальних правопорушень, зарахувати покарання, частково відбуте за попереднім вироком Приморського районного суду м. Одеси від 19.11.2021, за правилами, передбаченими у ст. 72 КК України, а саме з 21.01.2019 року по 07.04.2020 року, з 13.10.2020 року по 17.12.2020 року, 1 рік 4 місяці 22 дні.

Абзац третій резолютивної частини вироку Малиновського районного суду міста Одеси від 07.10.2024 стосовно ОСОБА_8 викласти наступним чином: «На підставі ч. 5 ст. 72 КК України, у строк відбутого ОСОБА_8 основного покарання у виді позбавлення волі зарахувати строк його попереднього ув`язнення у кримінальному провадженню за № 0002229 від 24.09.2020, а саме з 05.03.2021 по день набрання цим вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі».

Позиція учасників судового розгляду.

Прокурор ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 , просила її задовольнити, а вирок суду в частині призначеного покарання скасувати та ухвалити новий вирок у цій частині.

Потерпіла ОСОБА_7 поклалась на розсуд суду.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_8 та захисник ОСОБА_9 , заперечували проти апеляційної скарги прокурора та просили вирок суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Мотиви апеляційного суду.

Частиною 1 ст. 404 КПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Враховуючи те, що висновки суду першої інстанції про винуватість обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого йому злочину та правильність кваліфікації його дій ніким із учасників провадження в апеляційному порядку не оскаржуються, колегія суддів, не встановивши при цьому жодних істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду дійти правильного висновку в цій частині, не вбачає підстав для їх перегляду, відповідно до вимог зазначеної ч. 1 ст. 404 КПК України.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з вимогами ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеня тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особи винного та обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути відповідним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, а також з урахуванням обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно зі ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, у значенні ст. 414 КПК, означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.

Під особою обвинуваченого у контексті ст. 414 КПК розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду мети та засад його призначення.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Разом із тим, процес призначення покарання, а саме врахування усіх факторів, які мають бути взяті до уваги для обрання виду та розміру покарання, слід розцінювати як сукупність етапів, послідовність яких має значення для прийняття обґрунтованого судового рішення в цій частині.

При цьому первинним етапом має бути оцінка ступеня тяжкості кримінального правопорушення, який має значною мірою звузити межі для прийняття конкретного рішення щодо виду та розміру покарання. Наступним етапом вже є врахування обставин, які позитивно або негативно характеризують особу винного, та обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що цих вимог закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку дотримано не було, а доводи прокурора щодо невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, яке за своїм розміром є явно несправедливим внаслідок м`якості, колегія суддів вважає обґрунтованими з огляду на наступне.

Як убачається з оскаржуваного вироку, ОСОБА_8 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за кваліфікуючими ознаками: таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднана з проникненням у житло, вчинена у великих розмірах.

Обираючи вид та розмір покарання, суд першої інстанції врахував ступінь тяжкості вчиненого злочину, данні про особу обвинуваченого, його характеристики особи, вік, майновий, сімейний та соціальний стан, наявність утриманців (мати інвалід 2 групи), дуже незадовільний стан здоров`я згідно залучених до матеріалів провадження медичних висновків (довідка № 391/ОММЧ-21-23-вн від 01.09.2023), характер, мотиви та обставини вчиненого, а також відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання.

З врахуванням викладеного, суд призначив йому покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України у виді позбавлення волі строком на 5 (п`ять) років 3 (три) місяці, вважаючи, що таке покарання, є справедливим, а також необхідним і достатнім для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів.

Згідно з правовими орієнтирами, визначеними у ст. ст. 50, 65 КК України, метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів, іншими особами у тому числі.

Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч.1 ст.1 КК України завдань закону про кримінальну відповідальність - правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

Призначене покарання має відповідати характеру протиправного діяння, його небезпечності, даним, що всебічно характеризують особу винного, адже така співмірність є критерієм справедливості кримінальної відповідальності.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Між тим, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції не у повній мірі врахував:

- характер та ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення, який за класифікацією кримінальних правопорушень, передбачених ст.12 КК України, відносяться до тяжкого злочину;

- його підвищену суспільну небезпечність, оскільки, злочини проти власності становлять одну із найпоширеніших і найнебезпечніших груп злочинних діянь, оскільки вони посягають на одне із найцінніших соціальних благ - право власності. У свою чергу, стаття 41 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним;

- особу обвинуваченого, який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, зокрема, за вчинення умисного корисливого злочину; на момент вчинення кримінального правопорушення, будучи особою працездатного віку та немаючого жодних обмежень та протипоказань за станом здоров`я до праці, ніде не працював та суспільно-корисною працею не займався, постійного законного джерела прибутку не мав; на обліку у лікарів психіатра та нарколога не перебуває; має незадовільний стан здоров`я та мати похилого віку інваліда 2-ї групи на утриманні;

- конкретні обставини справи спосіб вчиненняінкримінованого кримінального правопорушення свідчить про те, що обвинувачений ОСОБА_8 заздалегідь підготовився до його вчинення, оскільки, для таємного проникнення у квартиру здійснив шляхом підбору ключа; інкриміноване кримінальне правопорушення обвинувачений ОСОБА_8 вчинив, перебуваючи під запобіжним заходом у виді застави в рамках кримінального провадження №0008249, внесеного до ЄРДР 21.12.2018 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 185 КК України; під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_8 змінював свою позицію щодо пред`явлено обвинувачення: у судовому засіданні 15 червня 2021 року (а.с.58-60 т.1) обвинувачений ОСОБА_8 вину у пред`явленому обвинуваченні не визнав у повному обсязі, а у подальшому, після повного дослідження доказів на підтвердження вини обвинуваченого, у судовому засіданні 04 жовтня 2024 року (а.с.162-164 т. 4) частково визнав вину; обвинувачений не виразив щирий жаль з приводу вчиненого та осуд своєї поведінки;шкода потерпілій не відшкодована.

Санкція ч. 4 ст. 185 КК України передбачає основне покарання у виді позбавлення волі відп`яти до восьми років.

Виходячи із загальних засад призначення та індивідуалізації покарання, зважаючи на небезпеку вчиненого умисного корисливого злочину проти власності, розмір завданої шкоди, дані про особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що покарання у мінімальному розмірі санкції ч. 4 ст. 185 КК України буде очевидно несправедливим через його надмірну м`якість.

Виходячи з основних засад призначення покарання, даних, які характеризують особу обвинуваченого, колегія суддів вважає, що для виправлення ОСОБА_8 та досягнення справедливості слід призначити покарання за ч.4 ст. 185 КК України у виді 6 років позбавлення волі. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та вироком Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2021 року, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 6 років та 3 місяців позбавлення волі.

Водночас, апеляційний суд вважає обґрунтованими посилання прокурора відносно допущеного судом першої інстанції неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, під час застосування положень ч.4 ст.70 КК України, а саме, незараховане покарання, відбуте за попереднім вироком, за правилами, передбаченими в ст. 72 цього Кодексу.

Апеляційним судом встановлено, і це підтверджується матеріалами провадження, що вироком Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2021 року ОСОБА_8 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 185 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки. Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України у строк відбутого ОСОБА_8 основного покарання у виді позбавлення волі зарахувано строк його попереднього ув`язнення з 21.01.2019 по 07.04.2020, а також з 13.10.2020 до дня набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі (справа № 522/4591/19, провадження № 1-кп/522/1773/21).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29.12.2023 року було роз`яснено вирок Приморського районного суду м. Одеси від 19.11.2021 року відносно ОСОБА_8 у частині порядку виконання вироку, вказавши, що строк відбуття покарання слід рахувати з дня застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_8 у кримінальному провадженні №0008249 з 21.01.2019 по 07.04.2020, та з 13.10.2020 по 17.12.2020 з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_8 вираховувати з дня набрання вироком законної сили (справа № 522/4591/19, провадження № 1-в/522/446/23 (а.с.182 т.4).

Разом з тим, ОСОБА_8 оскаржуваним вироком, на підставі ч. 5 ст. 72 КК України, в строк покарання зараховано строк попереднього ув`язнення за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2021 року, а саме з 21 січня 2019 року по 07 квітня 2020 року та з 13 жовтня 2020 року по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Отже, суд першої інстанції не встановив належним чином відбуту ОСОБА_8 частину покарання за попередніми вироками.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуваним вироком строк з 21.01.2019 року по 07.04.2020 року, та з 13.10.2020 року по 17.12.2020 року підлягав зарахуванню, як частина відбутого покарання за попереднім вироком на підставі ч. 4 ст. 70 КК України, а не як строк попереднього ув`язнення у цьому провадженні.

Крім того, у цьому кримінальному провадженні до ОСОБА_8 застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з 05 березня 2021 року (ухвала слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 05 березня 2021 року (справа № 521/2533/21, провадження 1-кс/521/901/21), який неодноразово продовжувався, останній раз оскаржуваним вирком до набрання вироку законної сили.

Відповідно до ст. ст. 409, 413, 414 КПК України підставами для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

З огляду на вищевикладене, оскільки за результатами перегляду кримінального провадження апеляційний суд дійшов висновку, що покарання, призначене судом першої інстанції є занадто м`яким, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга сторони обвинувачення підлягає задоволенню, а вирок суду в частині призначення покарання підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого, з ухваленням нового вироку відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 407, п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК України.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407,615 КПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу прокурора Малиновської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 задовольнити частково.

Вирок Малиновського районного суду м. Одеси від 07 жовтня 2024 року в рамках кримінального провадження № 0002229, внесеного до ЄРДР 24 вересня 2020 року, за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, - скасувати в частині призначеного покарання та ухвали у цій частині новий вирок, яким:

ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК України призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом часткового складання покарань, призначених за даним вироком та вироком Приморського районного суду м. Одеси від 19.11.2021 року, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді 6 (шести) років та 3 (трьох) місяців позбавлення волі.

На підставі ч. 4 ст. 70 КК України зарахувати ОСОБА_8 у строк відбування покарання часткове відбуте ним покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2021 року, у період з 21.01.2019 року по 07.04.2020 року, та з 13.10.2020 року по 17.12.2020 року.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати у строк відбування покарання ОСОБА_8 строк його попереднього ув`язнення з 05.03.2021 року по день набрання вироком законної сили з розрахунку один день попереднього ув`язнення дорівнює одному дню позбавлення волі.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного суду протягом трьох місяців з дня набрання ним законної сили, а засудженим, який утримується під вартою, в цей же строк з дня отримання його копії.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається засудженим та прокурору, інші учасники судового провадження мають право отримати її в суді.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4