Житомирський апеляційний суд
Справа №275/659/17 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/25/24
Категорія ч.3 ст.185 КК Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2024 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого-судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції в м.Житомирі матеріали судового провадження №275/659/17 за апеляційною скаргою заступника прокурора Житомирської області ОСОБА_8 на вирок Брусилівського районного суду Житомирської області від 26 жовтня 2017 року відносно

ОСОБА_7 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Чортків, Тернопільської області, проживаючого без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України,

в с т а н о в и в :

зазначеним вироком ОСОБА_7 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України та призначено покарання у вигляді 5 років позбавлення волі.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 3 роки не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені ст.76 КК України, а саме: не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації.

Питання про речові докази вирішено у відповідності до норм ст.100 КПК України.

Згідно вироку суду, в кінці грудня на початку січня місяця 2017 року, точна дата не встановлена, близько 23-ї години, ОСОБА_7 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з відсутністю роботи та браком коштів вирішив вчинити з корисливих мотивів крадіжку речей з будь-якого будинку в селі Соловіївка Брусилівського району. З метою вчинення крадіжки ОСОБА_7 став проходити по АДРЕСА_3 , аби знайти будинок, на подвір`ї якого на снігу відсутні сліди ніг. Проходячи повз будинок ОСОБА_9 , який розташований по АДРЕСА_3 , побачивши, відсутність слідів на снігу, зробивши висновок, що в даному будинку ніхто не проживає, вирішив з корисливих мотивів вчинити крадіжку майна з вище вказаного будинку, з метою подальшої реалізації.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на крадіжку чужого майна, з корисливих мотивів, ОСОБА_7 , діючи повторно, переліз через дерев`яний паркан, яким було огороджене подвір`я ОСОБА_9 . Підійшовши до вхідних дверей будинку, які були зачинені, ОСОБА_7 за допомогою металевої арматури, яку знайшов на вулиці, використовуючи фізичну силу, відірвав металеві скоби на вхідних дверях та відчинив їх, таким чином проник до середини будинку. ОСОБА_7 , маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна і корисливий мотив та мету незаконно збагатитися, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись відсутністю власника та інших осіб поблизу, з будинку ОСОБА_9 таємно умисно, повторно викрав телевізор марки «Сітронікс» вартістю 450 гривень, який виніс на подвір`я даного будинку. Після чого, продовжуючи свої злочинні дії, спрямовані на крадіжку чужого майна, із корисливих мотивів, ОСОБА_7 підійшов до господарського приміщення, яке розташоване на території вище вказаного домоволодіння, за допомогою металевої арматури, вийняв металеві скоби та проник до середини господарського приміщення, звідки таємно умисно, викрав мотокосу марки «Партнер» вартістю 750 гривень та бензопилу марки "Штіль" вартістю 400 гривень. Викраденими майном ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд, причинивши потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду на загальну суму 1600 гривень.

Крім того, в середині липня місяця 2017 року, точна дата не встановлена, близько 18-ї години, ОСОБА_7 , проходячи по АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутністю роботи та браком коштів, вирішив вчинити повторно з корисливих мотивів крадіжку речей з будь-якого будинку вказаного села. З метою вчинення крадіжки, ОСОБА_7 став проходити по АДРЕСА_1 , щоб знайти будинок, в якому на його думку ніхто не мешкає. Проходячи повз будинок ОСОБА_11 , який розташований по АДРЕСА_1 , побачивши, що територія домоволодіння не огороджена, захаращена, ОСОБА_7 , зробивши висновок, що в даному будинку ніхто не проживає, вирішив з корисливих мотивів вчинити повторно крадіжку майна з вище вказаного будинку, з метою подальшої реалізації.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на крадіжку чужого майна, з корисливих мотивів, ОСОБА_7 , підійшов до вікна, яке розташоване із тильної сторони будинку та прикладаючи фізичну силу вийняв цвяхи із дерев`яних штапиків, після чого вийняв скло у вікні, через яке потрапив в середину будинку ОСОБА_11 .

В подальшому, ОСОБА_7 , маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконно збагатитися, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись відсутністю власника та інших осіб поблизу, з будинку ОСОБА_11 таємно викрав електричний подовжувач довжиною 4 м. вартістю 140 гривень, монтажні «кігті» для дерев`яних стовпів вартістю 800 гривень та монтажні «кігті» для бетонних стовпів вартістю 900 гривень.

Крім того, в кінці липня на початку серпня місяця 2017 року, точної дати в ході судового розслідування не встановлено , близько 1-ої години, у ОСОБА_7 , який перебував за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з відсутності роботи та браком коштів, виник злочинний умисел, направлений на крадіжку чужого майна, з корисливих мотивів, із сусідського будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на крадіжку чужого майна ОСОБА_7 , з корисливих мотивів, діючи повторно, за допомогою кусачок, які були при ньому, перекусив металеву сітку, якою було огороджене домоволодіння ОСОБА_12 , яке розташоване за адресою АДРЕСА_1 , та потрапив на територію вище вказаного домоволодіння. ОСОБА_7 за допомогою кусачок, вийняв цвяхи із штапиків, якими трималось скло веранди та через створений отвір проник до будинку. ОСОБА_7 , маючи прямий умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, корисливий мотив та мету незаконно збагатитися, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, скориставшись відсутністю власника та інших осіб поблизу, з будинку ОСОБА_12 таємно умисно, повторно, з корисливих мотивів, викрав іменні настільні часи вартістю 50 гривень, ключ для закатування консервації вартістю 20 гривень, два сита для бджільництва вартістю 30 гривень за одне сито, на загальну суму 60 гривень, котушку шовкових ниток вартістю 50 гривень, таз пластмасовий білого кольору вартістю 10 гривень, каструлю емальовану ємкістю 40 літрів вартістю 100 гривень, один газовий балон, ємкістю 40 літрів кубічних, вартістю 250 гривень та один газовий балон ємкістю 40 літрів кубічних, який був заповнений газом пропан ємкістю 30 літрів кубічних, вартістю 10 гривень 91 копійка за один літр кубічний на загальну суму 327 гривень 30 копійок.

Викраденим майном ОСОБА_7 розпорядився на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на загальну суму 1117 гривень 30 копійок.

В апеляційній скарзі прокурор, не оспорюючи доведеності вини та кваліфікацію дій обвинуваченого, просить скасувати вирок суду першої інстанції в частині призначеного покарання, у зв`язку із неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого та ухвалити новий вирок, яким призначити покарання за ч.3 ст.185 КК України у виді 5 років позбавлення волі. В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що призначене судом покарання є надто м`яким, оскільки не відповідає принципам та цілям призначеного покарання, визначених вимогами ст.50 КК України. При цьому, звертає увагу на те, що ОСОБА_7 вчинив злочин віднесений до категорії тяжких, конкретним обставинам справи (три епізоди таємного викрадення майна поєднаного з проникненням в житло та інше приміщення), даними про особу обвинуваченого: неодноразово судимий за вчинення умисних корисливих злочинів, відбував реальні міри покарання, двічі звільнявся умовно-достроково. Вчинив тяжкі злочини в період не знятої та не погашеної у встановленому законом порядку, судимості. Належних висновків з попередніх судимостей не зробив, на шлях виправлення не став та не бажав цього робити, так як не працював, продовжив злочину діяльність, що свідчить про те, що він являється суспільно-небезпечною особою. Підсумовуючи наведене, вважає, що дане покарання буде доцільним, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого.

В запереченнях на апеляційну скаргу прокурора обвинувачений ОСОБА_7 , просить вирок суду залишити без змін. Звертає увагу на своє щире розкаяння, добровільну видачу викраденого майна, зізнання ним в ході досудового розслідування у вчиненні двох інших кримінальних правопорушень про які органу досудового розслідування не було відомо.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи прокурора щодо часткової підтримки апеляційної скарги, позицію обвинуваченого ОСОБА_7 , дослідивши матеріали судового провадження, а також вирок суду в межах, передбачених ст.404 КПК України, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

У відповідності до вимог ст.2 КПК України основним завданням кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден не винуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ч.1 ст.9 КПК України, під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства.

Згідно до ч.1 ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

В свою чергу, втрата чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння є підставою для закриття кримінального провадження відповідно до п. 4-1 ч.1 ст.284 КПК України.

Відповідно до ст.58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За частиною 1 ст.5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

При цьому, законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» №3886-IX від 18.07.2024, який набрав чинності 09.08.2024 (далі - Закон №3886-IX ) у ст.51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Статті 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилку до ст.51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Таким чином, кількісна зміна розміру дрібного викрадення з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян безпосередньо вплинула на суть таких кримінально караних діянь, як крадіжка, шахрайство, привласнення та розтрата, адже в тексті кримінального закону цей розмір прямо не визначено і він указаний законодавцем у ст.51 КУпАП.

Тобто, із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за ст.ст.185, 190, 191 КК України може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Закон №3886-IX, яким унесені зміни до ст.51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст.5 КК України для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КУпАП.

Відповідно до Податкового кодексу України та Закону №3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст.185 КК України, у 2024 році становила 3 028 грн., за аналогією визначення у 2017 році становила 1600 грн.

Як вбачається з матеріалів провадження та оскаржуваного рішення, злочинні дії ОСОБА_7 кваліфіковані, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, поєднане з проникненням у житло та інше приміщення за всіма епізодами, тобто за ч.3 ст.185 КК України.

Таким чином, вартість викраденого майна на час вчинення ОСОБА_7 вищезазначених діянь не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а тому з огляду на прийнятий Закон № 3886-IX, яким у відповідності до положення ст.5 КК України фактично скасована кримінальна протиправність діяння, вони не підпадають під ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст.185 КК України.

Як встановлено в суді апеляційної інстанції, вартість викраденого майна на час вчинення обвинуваченим злочинних дій, за епізодом крадіжки (потерпілий ОСОБА_9 ) становила 1600 грн., за епізодом (потерпілий ОСОБА_11 ) становила 900 грн., за епізодом (потерпілий ОСОБА_12 ) становила 1117, 30 грн., тобто об`єктивно не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (2017 рік-1600 грн.), тому до цих діянь слід застосовувати положення ст.5 КК України.

Однак, вище зазначені діяння вчинені обвинуваченим з проникненням у житло чи приміщення, а тому його дії за цими епізодами підлягають кваліфікації за ч.1 ст.162 КК України.

Так, частиною 3 ст.337 КПК встановлено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

З огляду на зміст ч.1 ст.162 КК України дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч.3 ст.185 КК, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище обвинуваченого ОСОБА_7 .

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.162 КК України, апеляційний суд виходить із фактичних обставин, установлених судом першої інстанції, не вдаючись до оцінки/переоцінки доказів.

Так, об`єктивна сторона ст.162 КК України полягає, серед іншого, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи, зокрема, у незаконному проникненні до приміщення, як це встановлено судом першої інстанції у провадженні №275/659/17.

Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.

При цьому, суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_7 усвідомлював, що приміщення, до якого він протиправно проник, перебуває у володінні іншої особи.

На підставі наведеного, враховуючи положення ч.3 ст.337 КПК України, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч.3 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України і призначити покарання в межах санкції цієї частини статті.

Одночасно, згідно ч.5 ст.74 КК України, особа може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

При цьому, станом на момент апеляційної перевірки матеріалів провадження №275/659/17 14.11.2024, сплинуло більше ніж 5 років (ч.2 ст.49 КК України) та, відповідно, закінчились визначені ст.49 КК України строки давності, а тому в порядку ст.74 КК України ОСОБА_7 підлягає звільненню від відповідного покарання призначеного за вчинення кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.162 КК України.

Керуючись ст.ст.404, 405, 407, 409 КПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Брусилівського районного суду Житомирської області від 26 жовтня 2017 року відносно ОСОБА_7 в частині кваліфікації його дій та призначення покарання змінити.

Дії ОСОБА_7 з ч.3 ст.185 КК України перекваліфікувати на ч.1 ст.162 КК України та призначити покарання у виді 3 (три) роки обмеження волі.

Звільнити ОСОБА_7 від покарання за ч.1 ст.162 КК України у виді 3 (трьох) роки обмеження волі на підставі ст.49, ст.74 КК України у зв`язку з закінченням строків давності.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її оголошення.

Судді :