Справа № 136/129/25
провадження № 1-кп/136/15/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду міста Липовець обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000020 від 12.02.2024, про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Зозів, Липовецького району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, українця, освіта вища, працюючого старшим майстром Заболотненського ВПУ № 31, одруженого, має на утриманні малолітню дитину, раніше не судимого, у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, -

за участі сторін кримінального провадження

зі сторони обвинувачення

прокурора ОСОБА_4 ,

зі сторони захисту

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 , будучи представником ОСОБА_6 , шляхом обману, без відома довірителя, незаконно зареєстрував за ним право власності на земельну ділянку із кадастровим номером :03:000:2768 площею 2,0000 га із цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства» на території Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, використавши з цією метою підроблений документ за наступних обставин.

Так, 27.07.2020 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_7 посвідчено довіреність, видану ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на представництво його інтересів ОСОБА_3 , зокрема в органах державної влади та місцевого самоврядування, з усіх без винятку питань, що стосуються і будуть пов`язані з набуттям у власність (у тому числі в порядку реалізації права на безкоштовну приватизацію) будь-яких земельних ділянок сільськогосподарського призначення, що розташовані на території Вінницької області, а також подальшого розпорядженнями вказаними земельними ділянками в інтересах ОСОБА_6 .

У подальшому ОСОБА_3 , достовірно знаючи, що Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області у встановленому законом порядку не виносився наказ за № 2-136/15-21-СГ від 15.03.2021 щодо передачі у власність ОСОБА_6 земельної ділянки із кадастровим номером :03:000:2768 площею 2,0000 га, оскільки самим же ОСОБА_3 . 31.05.2021 в інтересах ОСОБА_6 подано заяву про залишення без розгляду клопотання від 01.02.2021 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2 га на території Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, 05.07.2021, діючи на підставі довіреності від 27.07.2020, з метою незаконної реєстрації права власності на зазначену земельну ділянку звернувся до державного реєстратора Липовецької міської ради із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, до якої долучив, окрім документів, на підтвердження його повноважень як представника, завідомо підроблений наказ за № 2-136/15-21-СГ від 15.03.2021.

Такі дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 4 ст. 358 КК України, а саме використання завідомо підробленого документа.

Крім того ОСОБА_3 , будучи представником ОСОБА_6 , шляхом обману, без відома довірителя, незаконно зареєстрував за ним право власності на земельну ділянку із кадастровим номером :03:000:2768 площею 2,0000 га із цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства» на території Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області шляхом використання підробленого документа за наступних обставин.

Так, 27.07.2020 приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_7 посвідчено довіреність, видану ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на представництво його інтересів ОСОБА_3 , зокрема в органах державної влади та місцевого самоврядування, з усіх без винятку питань, що стосуються і будуть пов`язані з набуттям у власність (у тому числі в порядку реалізації права на безкоштовну приватизацію) будь-яких земельних ділянок сільськогосподарського призначення, що розташовані на території Вінницької області, а також подальшого розпорядженнями вказаними земельними ділянками в інтересах ОСОБА_6 .

У подальшому ОСОБА_3 , достовірно знаючи, що Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області у встановленому законом порядку не виносився наказ за № 2-136/15-21-СГ від 15.03.2021 щодо передачі у власність ОСОБА_6 земельної ділянки із кадастровим номером :03:000:2768 площею 2,0000 га, оскільки самим же ОСОБА_3 . 31.05.2021 в інтересах ОСОБА_6 подано заяву про залишення без розгляду клопотання від 01.02.2021 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2 га на території Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області, 05.07.2021, діючи на підставі довіреності від 27.07.2020, з метою незаконної реєстрації права власності на зазначену земельну ділянку звернувся до державного реєстратора Липовецької міської ради із заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, до якої долучив, окрім документів, на підтвердження його повноважень як представника, завідомо підроблений наказ за № 2-136/15-21-СГ від 15.03.2021.

У свою чергу державний реєстратор Липовецької міської ради ОСОБА_8 , у відповідності до положень ст. 331 ЦК України та вимог ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не будучи обізнаною із злочинним умислом ОСОБА_3 , провела державну реєстрацію права власності на земельну ділянку із кадастровим номером :03:000:2768 площею 2,0000 га із цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства» на території Нападівської сільської ради Липовецького району Вінницької області із нормативно-грошовою оцінкою 6 130,37 грн. за ОСОБА_6 .

Таким чином ОСОБА_3 шляхом обману та використання підробленого документа незаконно зареєстрував право на вищевказану земельну ділянку, внаслідок чого вказаний об`єкт нерухомого майна вибув із власності держави.

Такі дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ч. 1 ст. 190 КК України, тобто заволодіння чужим майном шляхом обману (шахрайство).

Прокурор у судовому засіданні звернувся із клопотанням про закриття кримінального провадження № 0000020 від 12.02.2024, про обвинувачення ОСОБА_3 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності.

Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 проти задоволення клопотання прокурора про закриття кримінального провадження не заперечував.

Обвинувачений ОСОБА_3 клопотання прокурора підтримав, зазначив, що наслідки закриття кримінального провадження в порядку ст. 49 КК України йому відомі та зрозумілі, водночас свою вину у інкримінованих йому діяннях не визнає у повному обсязі.

Відповідно до ч. 7 ст. 55 КПК України якщо особа не подала заяву про вчинення щодо неї кримінального правопорушення або заяву про залучення її до провадження як потерпілого, то слідчий, прокурор, суд має право визнати особу потерпілою лише за її письмовою згодою.

Потерпілий у даному кримінальному провадженні відсутній, оскільки 16.01.2025 Липовецька міська рада направила лист начальнику СД ВП №4 Вінницького РУП ГУНП у Вінницькій області, капітану поліції ОСОБА_9 , у якому вказано, що Липовецька міська рада Вінницького району Вінницької області не вважає себе потерпілою стороною по кримінальному провадженні №0000020 від 12.02.2024 року.

До Липовецького районного суду Вінницької області заяви про визнання особи потерпілою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000020 від 12.02.2024 не надходили.

Розглянувши клопотання прокурора про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із цим, заслухавши думки учасників судового провадження, суд дійшов такого висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 285 КПК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до ч. 4 ст. 286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Частиною третьою ст. 288 КПК України передбачено, що суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Чинний Кримінальний процесуальний кодекс України не зобов`язує суд першої інстанції у випадку заявлення клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України дослідити докази в провадженні і лише після цього вирішити таке клопотання.

Натомість, ч. 8 ст. 284 КПК України передбачено, що закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 285 КПК України підозрюваному, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Особа звільняється судом від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності незалежно від наявності чи відсутності факту примирення з потерпілим, відшкодування шкоди, щирого каяття тощо, тобто, по суті, від особи взагалі не вимагається визнання своєї винуватості шляхом здійснення будь-яких активних дій.

Крім того, згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності й відповідно закриття кримінального провадження відносно неї на цій підставі не є тотожною визнанню особою своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки це суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України).

Виходячи з вказаних вище правових норм, суд вправі у підготовчому судовому засіданні розглянути питання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України у зв`язку із закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із цим, оскільки наявне клопотання щодо такого звільнення і обвинувачений ОСОБА_3 не заперечує проти такого звільнення.

З обвинувального акта вбачається, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, які було вчинено 05.07.2021 року, та які відповідно до ст. 12 КК України є кримінальними проступками.

Так, за вчинення злочину передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України передбачено покарання у вигляді штрафу від двох тисяч до трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадські роботи на строк від двохсот до двохсот сорока годин, або виправні роботи на строк до двох років, або пробаційний нагляд на строк до трьох років, або обмеження волі на той самий строк.

За вчинення злочину передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України передбачено покарання у вигляді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або пробаційний нагляд на строк до двох років, або обмеження волі на той самий строк.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули такі строки: три роки - у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачено покарання у виді обмеження волі, чи у разі вчинення нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Згідно з частинами 2-3 статті 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

З аналізу вказаних вище правових норм вбачається, що матеріально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є закінчення встановлених ч. 1 ст. 49 КК України строків і відсутність обставин, що порушують їх перебіг (частини 2-3 статті 49 КК України).

Процесуально-правовими підставами звільнення від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності є виключно згода обвинуваченого на таке звільнення від кримінальної відповідальності.

Окрім того, суд враховує правову позицію, викладену Касаційним кримінальним Судом у складі Верховного Суду в постанові від 19.11.2019 у справі №345/2618/16-к, відповідно до якої звільнення особи від кримінальної відповідальності є обов`язком суду у разі настання обставин, передбачених ч. 1 ст. 49 КК України, за наявності згоди підозрюваного, обвинуваченого, засудженого на звільнення на підставі спливу строків давності.

Судом встановлено, що з дня вчинення кримінальних проступків, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, а саме з 05.07.2021 року, і до дня розгляду клопотання про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності минуло 3 роки та 7 місяців.

Клопотання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення вказаних вище кримінальних правопорушень заявлено у підготовчому судовому засіданні 11.02.2025 року, тобто після спливу передбачених п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України трьох років з дня вчинення кримінальних проступків, за які передбачено покарання у виді обмеження волі.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_3 з часу вчинення інкримінованих йому кримінальних правопорушень до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває, будь-які відомості, які вказували б на ухилення обвинуваченого від досудового слідства або суду відсутні, будь-яких інших підстав для перерви чи зупинення перебігу строку давності притягнення до кримінальної відповідальності обвинуваченого не встановлено.

Беручи до уваги те, що ОСОБА_3 в судовому засіданні особисто просив звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, підтвердив, що розуміє, що звільнення його від кримінальної відповідальності з підстави, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, тобто у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження з цієї підстави, є звільненням його від кримінальної відповідальності з нереабілітуючої підстави, розуміє наслідки такого закриття кримінального провадження і бажає це зробити, суд дійшов висновку, що наявні усі правові підстави для звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, та закриття кримінального провадження з цих підстав.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлявся.

Запобіжний захід стосовно обвинуваченого не обирався.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КПК України, суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 12 вересня 2022 року у справі № 203/241/17, провадження № 51-4251кмо21, постановлення ухвали суду про закриття кримінального провадження щодо особи у зв`язку із звільненням її від кримінальної відповідальності не може вважатися тотожним ухваленню щодо неї обвинувального вироку суду, оскільки це суперечило б засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (ст. 62 Конституції України, ст. 17 КПК України), а при вирішенні питання про долю процесуальних витрат на проведення експертизи належить виходити із того, хто призначав експертизу та за чиєю ініціативою вона проводилася. Процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, зокрема документально підтверджені витрати на проведення експертизи, необхідно стягувати з особи, відносно якої здійснювалося кримінальне провадження, у разі: 1) ухвалення щодо неї обвинувального вироку; 2) у разі залучення експерта саме стороною захисту. Якщо особа звільняється від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК у зв`язку із закінченням строків давності, процесуальні витрати, понесені органом досудового розслідування та пов`язані зі здійсненням кримінального провадження, в тому числі й витрати на проведення експертизи, не стягуються з особи, кримінальне провадження щодо якої закрито на цій підставі, а відносяться на рахунок держави, окрім витрат, пов`язаних, зокрема, із залученням експерта стороною захисту.

Враховуючи те, що ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, а експертиза у кримінальному провадженні проводилась за ініціативою прокурора, витрати за проведення експертизи (висновок експерта № 3166/24-21 від 25.12.2024) в розмірі 15 145 (п`ятнадцять тисяч сто сорок п`ять) грн. 60 коп., відповідно до ч. 2 ст. 122 КПК України відносяться на рахунок держави.

Питання щодо речових доказів по справі суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, ст.ст. 100, 126, 284, 286, 288, 314, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 190 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч. 4 ст. 358 КК України, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 49 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000020 від 12.02.2024, про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, закрити.

Витрати на залучення експертів для проведення експертиз під час досудового розслідування у розмірі 15 145 (п`ятнадцять тисяч сто сорок п`ять) грн. 60 коп. - віднести на рахунок держави.

Речові докази по справі: оригінал довіреності від 27.07.2020 на представництво інтересів ОСОБА_6 , яка посвідчена приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_7 та 5 (п`ять) примірників наказів ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області від 15.03.2021 за № 2-136/15-21-СГ залишити при матеріалах кримінального провадження.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з дня її оголошення.

Апеляційна скарга подається до Вінницького апеляційного суду через Липовецький районний суд Вінницької області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. Якщо апеляційна скарга була подана, вона набуває законної сили, якщо не скасована, після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Повний текст ухвали виготовлено та підписано 14 лютого 2025 року.

Суддя ОСОБА_10