Справа № 626/1997/24
провадження № 1-кп/632/53/25

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 року м. Златопіль

Первомайський міськрайонний суд Харківської області у складі колегії: головуючого судді ОСОБА_1 , суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , їх законних представників ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , захисників адвокатів ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , розглянувши у закритому судовому засіданні в залі суду клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000205 від 23 лютого 2024 року щодо неповнолітніх обвинувачених:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Піщанка Красноградського району Харківської області, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає: АДРЕСА_2 ,

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця села Черенщина Зачепилівського району Харківської області, зареєстрований та фактично проживає: АДРЕСА_3 ,

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця міста Харкова, зареєстрований та фактично проживає: АДРЕСА_4 ,

яким висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення - злочину, передбаченого п.п. 7, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

У Первомайському міськрайонному суді Харківської області перебуває кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000205 від 23 лютого 2024 року щодо неповнолітніх: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яким висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п. 7, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, яке надійшло у провадження суду на підставі ухвали Харківського апеляційного суду від 28 травня 2024 року.

Під час судового засідання, яке відбулося 16 січня 2025 року, прокурором у порядку ч. 3 ст. 331 КПК України заявлені клопотання про продовження щодо неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою, без визначення застави.

В обґрунтування клопотання прокурор зазначив, що на даний час судовий розгляд кримінального провадження не завершено, ризики, передбачені пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, які були враховані слідчим суддею при обранні та продовженні запобіжного заходу неповнолітнім обвинуваченим, не зменшились і не зникли. Зокрема, на думку прокурора, неповнолітні обвинувачені ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 можуть переховуватись від суду, оскільки розуміючи тяжкість кримінального покарання за вчинений злочин (обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого пунктами 7, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, яке відноситься до категорії особливо тяжких злочинів, що поєднано з умисним позбавленням життя людини та за яке можливе призначення неповнолітнім покарання на строк до п`ятнадцяти років) можуть залишити місце свого мешкання, у тому числі шляхом виїзду за межі району, області, країни, враховуючи відсутність стійких соціальних зв`язків. Також на думку прокурора, на сьогодні, в контексті з тим, що 24 лютого 2022 року РФ розпочала військову агресію проти України, існує реальна можливість спрощеного режиму перетину кордону, зокрема для осіб, які не досягли повноліття, та отримання дозволу на проживання в багатьох країнах світу. Також прокурор звернув увагу, що з огляду на обставини та характер вчинених кримінальних протиправних дій (злочин, за яким обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 висунуто обвинувачення був вчинений цими особами за попередньою змовою групою осіб з хуліганських мотивів), є певна ступінь ймовірності впливу обвинувачених на свідків сторони обвинувачення, які ще не допитані судом, враховуючи, що останні проживають в одному населеному пункті з обвинуваченими. Крім того, перебуваючи під вартою, неповнолітні обвинувачені не мають можливості спілкуватися між собою, оскільки перебувають у різних камерах, що запобігає впливу обвинувачених один на одного.

Також прокурор звернув увагу на дані, що характеризують особу кожного обвинуваченого, зокрема, зазначивши про те, що ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 хоча і мають постійні місця проживання, де проживають із родинами, однак не мають міцних соціальних зв`язків, які б забезпечили їх належну процесуальну поведінку, про що свідчить вчинення ними дій, що призвели до смерті людини. Зокрема, з урахуваннях даних що характеризують обвинувачених, наданих під час попереднього судового розгляду, є достатні підстави вважати, що обвинувачені можуть переховуватися від суду.

Таким чином прокурор вважає, що виключно запобіжний захід у вигляді тримання під вартою забезпечить виконання неповнолітніми обвинуваченими покладені на них процесуальні обов`язки, та запобігання ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, про які зазначено вище.

Під час судового розгляду прокурор просив клопотання задовольнити, оскільки вважає мету і підстави застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою законними і обґрунтованими. Проти задоволення клопотань сторони захисту заперечував, так як ризики, які були підставою для застосування щодо обвинувачених запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не зменшились та продовжують існувати і їм можна запобігти лише шляхом продовження щодо неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_6 його законний представник ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_12 проти задоволення клопотання прокурора заперечували.

Зокрема, захисник ОСОБА_12 зазначив, що ризик переховування не існує, і, є явно надуманим стороною обвинувачення, про що він неодноразово проголошував під час продовження строків запобіжного заходу, ризик впливу на свідків також не відповідає дійсності, оскільки його підзахисний, в силу свого розвитку не зможе вчиняти таких дій, тяжкість покарання не може бути єдиною підставою застосування такого запобіжного заходу як тримання під вартою.

Також захисник ОСОБА_12 зазначив, що ОСОБА_6 є неповнолітнім, йому виповнилося 14 років, раніше не судимий, має постійне місце мешкання, де проживає разом із матір`ю та бабусею, які здійснювали належний догляд за дитиною, та створили всі умови для повноцінного розвитку та навчання, та спроможні забезпечити належну процесуальну поведінку його підзахисного, а відтак, мають місце міцні родинні зв`язки, обвинувачений має намір продовжити навчання у ліцеї. Перебування його підзахисного в умовах слідчого ізолятора негативно впливає на його психічну свідомість. Його підзахисний був затриманий через 7 днів, і за цей час не вчиняв спроб щодо переховування, а навпаки, після затримання надав правдиві покази.

При цьому захисник ОСОБА_12 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, із врахуванням вищенаведених доводів, оскільки вважає, що наявним ризикам можливо запобігти шляхом обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який забезпечить належну процесуальну поведінку його підзахисного.

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_9 зазначила, що здатна гарантувати належну процесуальну поведінку свого сина.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_7 , його законний представник ОСОБА_10 та захисник ОСОБА_13 проти задоволення клопотання прокурора заперечували.

Зокрема, захисник ОСОБА_13 зазначив, що обвинувачений є неповнолітнім, , раніше не судимий, має постійне місце мешкання, де проживає разом із матерію та бабусею, які здійснювали належний догляд за дитиною та створили всі умови для повноцінного розвитку та навчання, та спроможні у подальшому забезпечити належну процесуальну поведінку його підзахисного, а відтак, мають місце міцні соціальні зв`язки, обвинувачений має намір продовжити навчання у ліцеї. Його підзахисний був затриманий через 7 днів, і за цей час не вчиняв спроб щодо переховування, а навпаки, після затримання надав правдиві покази. В силу свого розвитку його підзахисний не зможе здійснювати вплив на свідків. Тяжкість покарання не може бути єдиною підставою застосування такого запобіжного заходу як тримання під вартою. На час продовження запобіжного заходу стороною обвинувачення не надано відомостей про нові ризики, які б свідчили про необхідність тримання під вартою його підзахисного.

При цьому захисник ОСОБА_13 заявив клопотання про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, із врахуванням вищенаведених доводів, оскільки вважає, що наявним ризикам можливо запобігти шляхом обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який забезпечить належну процесуальну поведінку його підзахисного.

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_10 зазначила, що вона може гарантувати належну процесуальну поведінку свого сина.

Неповнолітній обвинувачений ОСОБА_8 його законний представник ОСОБА_11 та захисник ОСОБА_14 проти задоволення клопотання прокурора заперечували.

Зокрема, захисник зазначила, що ОСОБА_8 є неповнолітнім, раніше не судимий, має постійне місце мешкання, де проживає разом із матерію та вітчимом, які здійснювали належний догляд за дитиною та створили всі умови для повноцінного розвитку та навчання, та спроможні у подальшому забезпечити належну процесуальну поведінку його підзахисного, а відтак має місце наявність міцних соціальних зав`язків, обвинувачений продовжує навчання у ліцеї. При цьому захисник також звернув увагу, що мати його підзахисного є війсковозобов`язаною, а тому перетин кордону є неможливим. Також захисник зазначила, що її підзахисний був затриманий через 7 днів, і за цей час не вчиняв спроб щодо переховування, а навпаки, після затримання надав правдиві покази. Ризик впливу на свідків є неможливим, із врахуванням рівня розвитку обвинуваченого та неспроможності вчиняти такі дії.

Щодо посилань прокурора, щодо можливості її підзахисного впливати на інших обвинувачених, то захисник, зазначила, що обвинувачений взагалі має можливість відмовитися надавати покази, тому таке обґрунтування стороною обвинувачення ризику впливу на інших обвинувачених є явно неспроможнім.

При цьому захисник ОСОБА_14 заявила клопотання про зміну запобіжного заходу на цілодобовий домашній арешт, із врахуванням вищенаведених доводів, оскільки вважає, що наявним ризикам можливо запобігти шляхом обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, який забезпечить належну процесуальну поведінку її підзахисного.

Законний представник обвинуваченого ОСОБА_11 зазначила, що може гарантувати його належну процесуальну поведінку, враховуючи, що вона на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною та постійно знаходиться вдома.

Заслухавши прокурора, обвинувачених, їх законних представників та захисників, дослідивши документи, подані в обґрунтування клопотань, суд доходить таких висновків.

Відповідно до ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Згідно із вимогами ст. 492 КПК України за наявності підстав, передбачених цим Кодексом, до неповнолітнього з урахуванням його вікових та психологічних особливостей, роду занять може бути застосовано один із запобіжних заходів, передбачених цим Кодексом. Затримання та тримання під вартою можуть застосовуватися до неповнолітнього лише у разі, якщо він підозрюється або обвинувачується у вчиненні тяжкого чи особливо тяжкого злочину, за умови, що застосування іншого запобіжного заходу не забезпечить запобігання ризикам, зазначеним у статті 177 цього Кодексу.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини доцільність продовження строку тримання під вартою ґрунтується на презумпції, що з перебігом ефективного розслідування справи зменшуються ризики, які стали підставою для взяття особи під варту на початковій стадії розслідування. Кожне наступне продовження строку тримання під вартою має містити детальне обґрунтування ризиків, що залишаються та їх аналіз, як підстава для втручання в право особи на свободу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд, зобов`язаний встановити, наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, про що також зазначено у статті 492 КПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою може бути застосований до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

27 лютого 2024 року неповнолітнім ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення- злочину, передбаченого п. 7, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України

27 лютого 2024 року неповнолітні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 були затримані на підставі ст. 208 КПК України, за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого п. 7, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

28 лютого 2024 року під час досудового розслідування, щодо цих осіб, кожного окремо, був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Підставою прийняття таких рішень слідчим суддею стала наявність обґрунтованої підозри у вчиненні неповнолітніми обвинуваченими ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 кримінального правопорушення - особливо тяжкого злочину, передбаченого п. 7, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, яка підтверджувалася зібраними у кримінальному провадженні доказами, метою - запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1, 3 ст. 177 КПК України, а саме - переховуванню від органу досудового розслідування та суду; незаконному впливу на свідків, а також впливу підозрюваних на співучасників кримінального правопорушення, щоб вони не надавали викривальних показів.

12 квітня 2024 року неповнолітнім підозрюваним ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 повідомлено про зміну підозр, та остаточно повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення- особливо тяжкого злочину, передбаченого п.7, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України.

На підставі ухвал Красноградського районного суду Харківської області від 18 квітня 2024 року неповнолітнім ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , щодо кожного окремо, а неповнолітньому ОСОБА_8 , ухвалою Красноградського районного суду Харківської області від 19 квітня 2024 року - продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Підставою для прийняття таких рішень слідчим суддею стала наявність обґрунтованої підозри у вчиненні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 кримінального правопорушення особливо тяжкого злочину, передбаченого п. 7, п. 12 ч. 2 ст.115 КК України, яка підтверджувалася зібраними у кримінальному провадженні доказами, метою - запобігання ризикам, для обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , передбаченим пунктами 1,3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зміст яких наведений вище.

На підставі ухвал Красноградського районного суду Харківської області від 23 травня 2024 року та Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 20 червня 2024 року та 15 серпня 2024 року, 26 вересня 2024 року, 20 листопада 2024 року - щодо ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, останній раз по 18 січня 2025 року, включно.

Підставою для прийняття такого рішення стала наявність висунутого обвинувачення у вчиненні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 кримінального правопорушення особливо тяжкого злочину, передбаченого п. 7, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України; метою - запобігання ризикам, передбаченим пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, зміст яких наведений вище.

На сьогодні, питання продовження запобіжних заходів у вигляді тримання під вартою вирішується на новій процесуальній стадії кримінального провадження стадії судового розгляду провадження, яке здійснюється у Первомайському міськрайонному суді Харківської області.

При цьому, суд приймає до уваги, що обґрунтованість висунутого обвинувачення перевіряється судом на стадії судового розгляду шляхом дослідження доказів, на яких може ґрунтуватися, або якими може спростовуватися обвинувачення, яким за результатами судового розгляду суд надає оцінку, як кожному окремо, так і у сукупності, в нарадчій кімнаті, ухвалюючи остаточне рішення у кримінальному провадженні.

З огляду на викладене, суд на даній стадії судового провадження не може робити висновок щодо обґрунтованості підозри (обвинувачення) шляхом надання оцінки доказам у справі, а повинен виходити з поняття наявності відомостей, які здатні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що особа могла вчинити правопорушення, у вчиненні якого вона обвинувачується.

Відповідно до п. 175 рішення ЄСПЛ у справі «Нечипорук та Йонкало проти України» суд повторює, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

Враховуючи наведені вище критерії, на обґрунтованість висунутого обвинувачення для вирішення питань у цій стадії кримінального провадження, вказує те, що в результаті проведеного досудового розслідування неповнолітнім ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 було повідомлено про підозру, а згодом висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення особливо тяжкого злочину, передбаченого п. 7, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України умисного протиправного заподіяння смерті іншій людині, вчиненого за попередньою змовою групою осіб - ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , з хуліганських мотивів.

Водночас, суд, приймає до уваги, що ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. Зокрема, ризик втечі має оцінюватись у контексті чинників, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейним зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Серйозність покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»). Тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Отже, щодо наявності достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, суд вважає необхідним зазначити таке.

Неповнолітні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який неповнолітнім може бути призначене покарання у виді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років.

Ризик переховування від суду обумовлюється, зокрема, можливістю притягнення особи до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними наслідками, зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Указом Президента України № 64/2022 на території України починаючи з 24 лютого 2022 року введено воєнний стан.

Відповідно до п. 8 роз`яснень, наданих Верховним Судом у листі від 03.03.2022 № 1/0/2-22 «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану», зазначено, що оцінюючи ризики, які обґрунтовують доцільність застосування запобіжних заходів загалом та тримання під вартою, зокрема, суд керується всіма наявними матеріалами клопотання про застосування (продовження) запобіжного заходу. Водночас як відповідний ризик суди мають ураховувати запровадження воєнного стану та збройну агресію.

Суд також приймає до уваги, що з 24 лютого 2022 року для громадян України, які не досягли повноліття, існує реальна можливість спрощеного режиму перетину кордону, а відтак, існує певна ймовірність того, що неповнолітні обвинувачені з метою уникнення кримінальної відповідальності, можуть вдатися до відповідних дій, оскільки реальна загроза покарання у вигляді позбавлення волі може спонукати людину, вживати всі можливі заходи, спрямовані на уникнення від кримінальної відповідальності.

Отже, суд зазначає, що ризик переховування в умовах воєнного стану, який діє в Україні, є досить вагомим.

При цьому обставини, на які посилаються неповнолітні обвинувачені та їх захисники і які викладені вище у позиціях цих осіб, у даному конкретному випадку не є тими стримуючими факторами, які свідчать про те, що неповнолітніми обвинуваченими не будуть чинитися перешкоди відправленню правосуддя та недостатньо свідчить про належне виконання обвинуваченими своїх процесуальних обов`язків, в разі обрання щодо них більш м`яких запобіжних заходів. Зокрема, посилання сторони захисту, щодо наявності у неповнолітніх постійного місця проживання, де вони проживали разом із рідними, створення всіх умов для повноцінного розвитку та навчання, та які здійснювали постійний належний догляд за своїми неповнолітніми дітьми, та здатні у подальшому гарантувати належну процесуальну поведінку обвинувачених, суд не бере до уваги, оскільки наведені обставини не є тими стримуючими факторами, що можуть запобігти встановленим судом ризикам. Щодо посилань сторони захисту, що їх підзахисні не вчиняли дій щодо переховування після вчинення противоправних дій під час досудового розслідування, суд приймає до уваги, що оскільки останнім не було відомо про повноту встановлених органом досудового розслідування обставин кримінального правопорушення, за яким висунуто обвинувачення та про існування подальших негативних наслідків щодо них, а відтак, вочевидь, підстав для переховування не було.

Таким чином, доводи клопотань захисників не спростовують встановлених судом обставин та не спростовують існування вищезазначеного ризику.

Отже, суд вважає, що сукупність наведених чинників свідчить про певну ступінь ймовірності того, що неповнолітні обвинувачені можуть вдатися до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду, а відтак наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України є явно обґрунтованим.

При наданні оцінки ступеню ризику, передбаченого п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, суд, враховує, що при встановленні наявності ризику впливу на свідків, суд враховує встановлену КПК процедуру отримання показань від осіб, які є свідками у кримінальному провадженні, а саме спочатку, на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акта до суду, на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК). При цьому, суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому ст. 225 КПК, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (ч. 4 ст. 95 КПК).

Отже, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

При цьому, суд також приймає до уваги, що на час розгляду зазначеного клопотання, допит свідків безпосередньо судом не проведено, із врахуванням клопотання сторони захисту, судом вирішено, що порядок дослідження доказів по справи необхідно почати із дослідження письмових доказів, допит свідків провести після допиту обвинувачених, а відтак, ураховуючи обсяг висунутого обвинувачення, ступінь тяжкості та характер кримінального правопорушення, суд доходить висновку, що є певна ступінь ймовірності прийняття обвинуваченими спроб незаконного впливу на свідків, з метою переконання або змушення останніх надати покази у вигідному для них аспекті.

При цьому, факт проведення судового розгляду не зменшує ризик можливого незаконного впливу на свідків, а навпаки збільшує вірогідність його настання внаслідок обізнаності обвинувачених з усіма наявними матеріалами кримінального провадження, у тому числі, протоколами допитів свідків з наданими показаннями та наближенням стадії допиту свідків.

За таких обставин суд, з урахуванням того, що дане кримінальне провадження перебуває у стадії судового розгляду, доходить висновку, що існує певна ступінь ймовірності того, що обвинуваченні можуть здійснювати вплив на свідків обвинувачення, які безпосередньо судом не допитані, зокрема, спонукання, перекручування або спотворення обставин, які їм достовірно відомі, що є допустимим з точки зору рівня розвитку неповнолітніх обвинувачених.

Отже, вирішуючи питання про доцільність продовження щодо неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, суд переконаний, що на даний час залишається достатньо підстав вважати, що неповнолітні обвинуваченні ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , опинившись на волі, зможуть: ухилитися від суду та не виконати його процесуальні рішення, а також існує певна ступень імовірності спроб незаконного впливу на свідків сторони обвинувачення.

Також, суд на виконання вимог ст. 178 КПК України приймає до уваги дані про особу кожного із неповнолітніх обвинувачених:

Так, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , раніше не судимий, навчається у 8 класі Красноградського ліцею № 4 Красноградської міської ради Харківської області, де характеризується посередньо, зокрема, мав слабку мотивацію для навчання, мав постійне місце проживання, де проживав разом із родиною, які намагалися здійснювати належний догляд за дитиною та створити всі умови для повноцінного розвитку та навчання, об`єктивних даних про наявність міцність соціальних зв`язків за місцем проживання та можливість забезпечення родиною належної процесуальної поведінки ОСОБА_6 у розпорядження суду, як і будь-яких об`єктивних медичних застережень щодо неможливості перебування неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 під вартою, не надано.

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , раніше не судимий, навчається у 9 класі Красноградського ліцею № 2 Красноградської міської ради Харківської області, де характеризується посередньо, мотивація для навчання низька, мав постійне місце проживання, де проживав разом із родиною, які намагалися здійснювати належний догляд за дитиною та створити всі умови для повноцінного розвитку та навчання, однак об`єктивних даних про наявність міцних соціальних зв`язків за місцем проживання та можливість забезпечення родиною належної процесуальної поведінки ОСОБА_7 у розпорядження суду, як і будь-яких об`єктивних медичних застережень щодо неможливості перебування неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, не надано.

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , раніше не судимий, навчається у 8 класі Красноградського ліцею № 4 Красноградської міської ради Харківської області, де характеризується посередньо, під час навчання потребує постійного догляду, мав постійне місце проживання, де проживав разом із матерію та вітчимом, які намагалися здійснювати належний догляд за дитиною та створити всі умови для повноцінного розвитку та навчання, об`єктивних даних про наявність міцність соціальних зв`язків за місцем проживання та можливість забезпечення родиною належної процесуальної поведінки ОСОБА_8 у розпорядження суду, як і будь-яких об`єктивних медичних застережень щодо неможливості перебування неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 під вартою, не надано.

Отже, відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України, вивчивши наявні дані, що характеризують кожного із обвинувачених, їх соціальні зв`язки та репутацію у сукупності з обставинами інкримінованого їм кримінального правопорушення, суд доходить висновку, що вказані обставини об`єктивно вказують на наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: можливість неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 переховуватися від суду, з метою ухилення від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, допит яких не проведено судом.

Крім того, суд звертає увагу, що у цій справі існують реальні ознаки наявності справжнього суспільного інтересу, застосовуючи запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, необхідно виходити із того, що судове рішення повинно забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони прав і інтересів як суспільства, так і потерпілого.

Визначення таких прав, як підкреслює ЄСПЛ, вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства (справа «Летельє проти Франції»).

При цьому, відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, право людини на свободу є основоположним, але не абсолютним та може бути обмежено з огляду на суспільний інтерес.

Отже щодо питання, чи є можливим запобігання наявним ризикам шляхом застосування інших запобіжних заходів, то суд у світлі даних, які характеризують обвинувачених, а також даних про їх місця проживання, рід занять, майновий стан, соціальні зв`язки, зв`язки з країною, в якій вони піддаються кримінальному переслідуванню, вважає недостатнім застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання наявним ризикам з огляду на таке.

Неможливість застосування запобіжного заходу відносно обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вигляді особистого зобов`язання пов`язана з тим, що особисте зобов`язання є найбільш м`яким запобіжним заходом та відповідно до п. 2 ст.179 КПК України - однією з ознак виконання особистого зобов`язання є те що обвинувачений зобов`язується не відлучатися із населеного пункту, в якому він зареєстрований чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду, а відтак його застосування не є достатнім для забезпечення виконання обвинуваченим їх обов`язків у цьому кримінальному провадженні, оскільки у вказаному випадку можливо вчинити дії для подальшого переховування від суду та впливу на свідків.

Неможливість застосування запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вигляді особистої поруки пов`язана з тим, що до суду не було звернення із письмовим зобов`язанням про те, що особа поручається за виконання обвинуваченими покладених на них обов`язків, відповідно до ст. 194 КПК України, і зобов`язується за необхідністю доставити їх до суду на першу вимогу.

Неможливість застосування запобіжного заходу щодо обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 у вигляді домашнього арешту пов`язана з тим, що з урахуванням стадії розгляду даного кримінального провадження, зокрема судом безпосередньо не допитані ані самі обвинуваченні, ані свідки, заявлені стороною обвинувачення, відтак за таких умов існує певна імовірність, що в останніх виникнуть можливості для переховування від суду та/або незаконного впливу на свідків у кримінальному провадженні.

За сукупності наведених обставин, суд вважає, що відсутні підстави вважати, що інші (менш суворі) запобіжні заходи, можуть на даному етапі забезпечити виконання обвинуваченими процесуальних обов`язків, що випливають з ч. 5 ст. 194 КПК України, зокрема, прибувати за кожною вимогою до суду, та їх належну поведінку, запобігти наведеним вище ризикам.

Таким чином, суд, аналізуючи доводи сторін кримінального провадження, враховуючи наявність ризиків, передбачених пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оцінюючи в сукупності всі обставини, зокрема, вагомість наявності відомостей про вчинення обвинуваченими кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченим у разі визнання їх винуватими, сукупність наявних на даний час відомостей щодо особи кожного з обвинувачених, відсутність жодних медичних даних, які б могли підтвердити неможливість перебування обвинувачених під вартою, вважає, що на даному етапі судового провадження жодний інший вид запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку неповнолітніх обвинувачених у кримінальному провадженні, а тому доходить висновку про необхідність продовження щодо неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , кожного окремо, запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів, а відтак, клопотання прокурора стосовно продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 підлягає задоволенню.

Також, як наголошував суд, у даному випадку тримання неповнолітніх під вартою є виправданим, оскільки цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, враховуючи, що неповнолітнім обвинуваченим висунуто обвинувачення, у вчиненні кримінального правопорушення проти життя особи, яке спричинило смерть людини.

Відповідно до положень п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, суд на даній стадії судового провадження не визначає розмір застави у даному кримінальному провадженні про що також зазначалося в ухвалі від 28 лютого 2024 року про обрання запобіжного заходу, оскільки неповнолітнім обвинуваченим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 висунуто обвинувачення у скоєнні особливо тяжкого злочину, передбаченого п. 7, п. 12 ч. 2 ст. 115 КК України, а саме в умисному протиправному заподіянні смерті іншій людині вчиненому, з хуліганських мотивів, за попередньою змовою групою осіб.

Суд не ігнорує ті аргументи, які наводяться захисниками неповнолітніх обвинувачених, проте в даному конкретному випадку, суд доходить до переконання, що ці аргументи не переважують вимог суспільного інтересу, який полягає у встановленні істини у справі, недопущенні перешкоджанню цьому, забезпеченні належної процесуальної поведінки обвинувачених і виконання процесуальних рішень по справі, а також не спростовують висновки суду, щодо наявності на даній стадії судового розгляду певної ступені імовірності спроб обвинувачених переховуватися від суду та незаконного впливу на свідків сторони обвинувачення. Відтак, клопотання захисників неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт та доводи в їх обґрунтування, не можна визнати такими, що ставлять під сумнів наведені вище висновки суду, а тому, суд вважає за необхідне у задоволенні вказаних клопотань відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 176 178, 331, 369 КПК України, -

У Х В А Л И В:

Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яким висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого п.п. 7, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, - задовольнити.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якому висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого п.п. 7, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, строком на шістдесят днів, тобто по 16 березня 2025 року, включно, в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якому висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого п.п. 7, 12 ч. 2 ст. 115 КК України,строком на шістдесят днів, тобто по 16 березня 2025 року, включно, в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

Продовжити запобіжний захід у вигляді тримання під вартою щодо неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , якому висунуто обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченого п.п. 7, 12 ч. 2 ст. 115 КК України, строком на шістдесят днів, тобто по 16 березня 2025 року, включно, в умовах Державної установи «Харківський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

У задоволенні клопотань захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 про зміну запобіжного заходу з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді домашнього арешту щодо неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 - відмовити.

Копію ухвали вручити неповнолітнім обвинуваченим, їх захисникам, законним представникам та прокурору негайно після її проголошення та направити начальнику Державної установи «Харківський слідчий ізолятор» для виконання.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Для осіб, які перебувають під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їм копії судового рішення.

Головуюча суддя ОСОБА_1

Судді ОСОБА_2

ОСОБА_3