Справа № 751/1458/25 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/4823/109/25
Категорія - тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

03 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

підозрюваного ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

слідчої ОСОБА_9

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 на ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 лютого 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою відмовлено у задоволенні клопотання слідчого в ОВС відділу слідчого управління ГУНП в Чернігівській області ОСОБА_10 про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця й мешканця АДРЕСА_1 , громадянина України, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, не одруженого, в силу ст. 89 КК України не судимого.

До ОСОБА_6 застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, із забороною залишати місце свого фактичного проживання в АДРЕСА_1 , та визначенням кола обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Строк дії ухвали встановлений до 13 квітня 2025 року.

В апеляційній скарзі прокурор вважає, що рішення слідчого судді є незаконним та необґрунтованим внаслідок істотного порушення судом кримінального процесуального закону, а також у зв`язку із невідповідністю висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, ухвалу слідчого судді просить скасувати та постановити нову, якою клопотання слідчого задовольнити, застосувати до ОСОБА_6 запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 11 квітня 2025 року, з визначенням розміру застави у вісімдесят прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що складає 242 240 грн.

Аргументує тим, що виключною метою застосування запобіжних заходів у кримінальному провадженні є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

На переконання сторони обвинувачення, при розгляді клопотання слідчого про застосування до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою слідчий суддя, надавши належну оцінку доказам на підтвердження висунутої ОСОБА_6 підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1ст. 263 КК України, залишив поза увагою сукупність обставин, що вказують на наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, а також не врахував інших обставин, що характеризують особу підозрюваного.

Так, суд не взяв до уваги підвищену суспільну небезпечність кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_6 , яка полягає у тому, що підозрюваний будучи військовослужбовцем, маючи досвід користування стрілецькою зброєю, усвідомлюючи вбивчу силу автоматичної вогнепальної зброї, не маючи джерел до існування, оскільки самовільно залишив військову частину та службу на даний час не проходить, будучи наркозалежним, з метою незаконного збагачення вирішив збути напередодні придбані без передбаченого законом дозволу автоматичну вогнепальну зброю та бойові припаси до неї цивільній особі, не зважаючи на негативні наслідки перебування вказаної зброї у неконтрольованому державою обігу та можливості її використання у злочинній діяльності іншими особами.

Крім того, підозрюваний не має міцних соціальних зв`язків, не одружений утриманців не має, серед суспільства має негативну репутацію, оскільки раніше вже притягувався до кримінальної відповідальності за те що у січні 2024 року спровокував ДТП, який усвідомлює, що за збут вогнепальної зброї та бойових припасів, у разі визнання його винуватим, йому загрожує покарання до 7 років позбавлення волі, у зв`язку з чим, з метою уникнути покарання, він може вдатися до переховування від органів досудового розслідування та суду.

Слідчим суддею також не враховано, що хоча підозрюваний ОСОБА_6 в силу ст. 89 КК України не судимий, проте, вже маючи досвід протиправної поведінки у вигляді судимості, а також стягнення у вигляді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік за вчинення адміністративних правопорушень, передбачених ст. 124, ч. 1 ст. 130 КУпАП, знову допустив протиправну поведінку, переслідуючи мету наживи, що свідчить про можливість вчинення ОСОБА_6 нових кримінальних правопорушень та підтверджує наявність ризику, передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Застосовуючи до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжний захід у виді домашнього арешту, слідчий суддя залишив поза увагою те, що підозрюваний проживає по АДРЕСА_2 , а збут зброї та боєприпасів здійснив поблизу будинку АДРЕСА_3 , тобто перебуваючи під домашнім арештом ОСОБА_6 може й в подальшому збувати зброю, боєприпаси, які не були відшукані працівниками поліції у ході обшуків.

Переконаний у тому, що застосований судом до ОСОБА_6 запобіжний захід, не пов`язаний з триманням під вартою, не зможе в повній мірі забезпечити виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків та запобігти переховуванню останнього від органу досудового розслідування та суду, вчиненню нових кримінальних правопорушень та як наслідок, забезпечити виконання завдань кримінального провадження.

Заслухавши доповідача, прокурора та слідчу, які підтримали доводи апеляційної скарги, надали змінену підозру, оголошену ОСОБА_6 , до якої додалася кваліфікація за ч.1 ст. 309 КК України, захисника та підозрюваного, які не погодились з доводами сторони обвинувачення, ухвалу слідчого судді вважали законною та обґрунтованою, просили залишити її без змін, оскільки застосований запобіжний захід цілком здатен запобігти тим ризикам, на які посилається прокурор, а підозрюваний не допускає та не має наміру допускати порушень тих обмежень, які застосовані до нього слідчим суддею, дослідивши матеріали судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Як убачається з матеріалів слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Чернігівській області за процесуального керівництва Чернігівської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000011 від 04 лютого 2025 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 309 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що військовослужбовець військової служби за призовом під час мобілізації солдат ОСОБА_6 , діючи умисно, з корисливих мотивів, в порушення вимог «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №576 від 12 жовтня 1992 року, «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, спорядження гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України №622 від 21 серпня 1998 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, місце та спосіб, без передбаченого законом дозволу придбав вогнепальну зброю бойовий 5,45-мм автомат Калашникова АК-74 № НОМЕР_1 , 1981 року виготовлення, виробництва СРСР, та 45 патронів 5,45-мм (5,45х39), які без передбаченого законом дозволу переніс до квартири за адресою: АДРЕСА_1 , де продовжив зберігати з метою подальшого їх збуту.

11 лютого 2025 року, у період часу з 11 год. 13 хв. по 11 год. 16 хв., солдат ОСОБА_6 , знаходячись на території біля будинку за адресою: м. Чернігів, просп. Перемоги, буд. 189, діючи умисно, з корисливих мотивів, без передбаченого законом дозволу збув ОСОБА_11 , що був залучений для проведення оперативної закупки, автомат Калашникова АК-74 № НОМЕР_1 , 1981 року виготовлення, виробництва СРСР, який відповідно до висновку експерта № СЕ-19/125-24/2039-БЛ від 11.02.2025 є нарізною вогнепальною зброєю придатною до стрільби, а також 45 патронів, які відповідно до висновку експерта № СЕ-19/125-24/2038-БЛ від 11.02.2025 є дев`ятьма 5,45-мм (5,45х39) бойовими проміжними патронами з кулями зі сталевим сердечником та тридцятьма шістьма 5,45-мм (5,45х39) бойовими проміжними патронами з кулями з трасуючими кулями, придатними до стрільби, за грошові кошти у сумі 33 000 (тридцять три тисячі) гривень.

В порядку ст. 208 КПК України, об 11 год. 21 хв. 11 лютого 2025 року ОСОБА_6 був затриманий за підозрою у вчиненні злочину та в цей же день йому вручено письмове повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України.

Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбачених ст. 177 КПК України.

Доводи апеляційної скарги прокурора про обрання запобіжного заходу у вигляді взяття під варту через можливість переховування підозрюваного від слідства та суду з тих підстав, що ОСОБА_6 вчинив умисне тяжке кримінальне правопорушення, може вчинити інше кримінальне правопорушення, не підтверджені належними доказами, окрім домислів сторони обвинувачення, при тому, що вказуючи про можливість вчинення іншого кримінального правопорушення, прокурор вказує на те, що ОСОБА_6 може продовжити збувати вогнепальну зброю та боєприпаси до неї, які не були відшукані під час обшуків, тобто свідомо вказує на неналежне проведення досудового розслідування, адже припускає, що обшуки були проведені не на належному рівні.

При цьому, стороною обвинувачення не надано доказів того, що ОСОБА_6 незаконно придбав та зберігав арсенал зброї та боєприпасів до неї, а факт збуту в рамках проведення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні відбувався за безпосереднім контролем правоохоронних органів.

Окрім перелічених в апеляційній скарзі прокурора позицій Європейського суду з прав людини щодо захисту інтересів суспільства, які переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи, незважаючи на існування презумпції невинуватості, колегія суддів звертає увагу, що Європейський Суд з прав людини неодноразово у своїй практиці наголошував перш за все на обов`язковості доказування існування ризиків, а не лише зазначення їх стандартного переліку.

У справі «Белевитський проти Росії», пп.111-112, вказано, що суду необхідно враховувати, що обмеження розгляду клопотання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою лише переліком законодавчих (стандартних) підстав для його застосування без встановлення їх наявності та обґрунтованості до конкретної особи є порушенням вимог п. 4 ст. 5 Конвенції.

Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого кримінального правопорушення, однак, це не може бути єдиною підставою, яка виправдовує необхідність обрання йому найсуворішого виду запобіжного заходу тримання під вартою, як намагається переконати сторона обвинувачення.

Ризики можливого ухилення від органу досудового розслідування та суду, вчинення іншого кримінального правопорушення, а також здійснення тиску на свідків у кримінальному провадженні є мінімальними та їм можливо буде запобігти, шляхом застосування обраного слідчим суддею запобіжного заходу.

По-перше, фіксація вчинення кримінального правопорушення була проведена під контролем працівників поліції, якими до участі в оперативній закупці був залучений свідок ОСОБА_11 , який добровільно погодився на свою участь у даному провадженні, отже, чітко усвідомлював свою роль в кримінальному провадженні.

По-друге, у зв`язку з чим прокурор прийшов до висновку, що підозрюваний буде чинити тиск на свідка, адже матеріали не містять доказів того, що будь-хто з учасників кримінального провадження або ж інших осіб звертались до органу досудового розслідування із заявою про вчинення на них тиску з боку ОСОБА_6 або його родичів чи знайомих.

По-третє, той факт, що особа підозрюється у вчиненні злочину автоматично не свідчить про те, що ця особа готова на вчинення інших кримінальних правопорушень, як безпідставно переконує прокурор.

На відміну від висновків слідчого судді, саме такі доводи прокурора є лише його припущеннями, нічим не підтверджуються та до уваги не приймаються, а тому колегія суддів вважає заявлені прокурором ризики, доведеними, але мінімальними, яким можливо запобігти шляхом застосування до підозрюваного іншого більш м`якого запобіжного заходу, ніж запропонований прокурором.

Під час вирішення питання щодо обрання того чи іншого виду запобіжного заходу слідчий суддя має враховувати не тільки наявність обґрунтованих ризиків, на яких у даному випадку наголошує прокурор, але і дані про особу підозрюваного, його соціальний статус, міцність зв`язків, інші відомості, які дають підстави судити про характер та життєвий шлях особи щодо якої вирішується питання про обрання запобіжного заходу. При цьому слідчий суддя, має оцінити чи зможе інший більш м`який запобіжний захід запобігти встановленим ризикам.

ОСОБА_6 має постійне місце проживання в м. Чернігові, вважається особою, яка раніше не судима в силу положень ст. 89 КК України, що виключає його негативну репутацію в суспільстві, як про це вказує прокурор, дійсно притягувався до адміністративно відповідальності за керування автомобілем в стані алкогольного сп`яніння та вчинення дорожньо-транспортної пригоди, однак цей факт з його біографії не є автоматичним підтвердженням того, що підозрюваний вчинить інше кримінальне правопорушення, при тому, що обшуки у кримінальному провадженні проведені, зброя та боєприпаси в заявленій кількості вилучені, а підстав вважати, що в розпорядженні ОСОБА_6 перебуває інша зброя та боєприпаси, не встановлено та прокурором не доведено, це є лише його твердженням в апеляційній скарзі, але доказів цьому не надано.

Тому з урахуванням характеру обвинувачення, обставин вчинення кримінального правопорушення, тих слідчих та процесуальних дій, які проведені на час звернення з клопотанням про обрання запобіжного заходу, заявлених і підтверджених ризиків, буде достатнім та правомірним застосування до підозрюваного такого запобіжного заходу, як домашній арешт із забороною цілодобово залишати місце проживання та встановленням ряду обов`язків, в тому числі й забороною на спілкування з особами, які проходять у даному кримінальному провадженні.

Колегія суддів звертає увагу, що незважаючи на доведеність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, з урахуванням характеру обвинувачення, обставин кримінального правопорушення, проведених слідчих дій, тяжкості покарання в співставленні з характеризуючими даними, буде достатнім та правомірним застосування до ОСОБА_6 запобіжного заходу у виді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати місце проживання та встановленням ряду обов`язків.

Самі лише обставини вчинення кримінального правопорушення та тяжкість можливого покарання, не є тими виключними обставинами, які свідчать, що до підозрюваного безальтернативно має бути застосований найсуворіший вид запобіжного заходу, за умови, що інший більш м`який запобіжний захід у вигляді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати місце проживання здатен забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 та запобігти всім встановленим ризикам на даній стадії досудового розслідування.

Частиною 4 ст. 194 КПК України, передбачено, якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 ч. 1 ст. 194 КПК України, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України.

Всі ті обставини, на які посилається прокурор в апеляційній скарзі, а саме тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_6 , тяжкість можливого покарання, дані про особу підозрюваного були враховані слідчим суддею під час судового розгляду, інших обставин, які б свідчили про необґрунтованість рішення слідчого судді, стороною обвинувачення не надано та висновків слідчого судді не спростовано.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу слідчого Новозаводського районного суду м. Чернігова від 13 лютого 2025 року, про застосування до підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України, ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту із забороною цілодобово залишати місце проживання, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14