Справа № 214/4857/22
У Х В А Л А

12 лютого 2025 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю:

секретаря судового засідання: ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника обвинуваченого ОСОБА_7 ;

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі клопотання щодо застосування запобіжного заходу ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, -

ВСТАНОВИЛА:

В провадженні Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває вищевказане кримінальне провадження № 0000168 від 26.05.2022 року щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України.

Прокурор звернувся до суду з письмовим клопотанням про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченого. Своє клопотання прокурор обґрунтовує тим, що ОСОБА_6 , обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення та під час обрання та продовження міри запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому судом було встановлено ризики, які на цей час не зникли та продовжують існувати. Прокурор зазначає, що в разі зміни обвинуваченому запобіжного заходу ОСОБА_6 зможе переховуватися від суду, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення.

Акцентував увагу, що саме сторона захисту заявляє нові клопотання, що перешкоджає розгляду справи.

Зазначив, що зараз вирішується питання щодо зміни обвинувачення стосовно ОСОБА_6 .. Пояснив, що застосування електронного засобу контролю ускладнено через проблеми з електропостачанням.

Ураховуючи обставини кримінального правопорушення, ОСОБА_6 , перебуваючи на волі в умовах збройної агресії рф та ведення бойових дій проти України, може повернутись до співпраці з представниками держави-агресора.

Запобігти вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, неможливо. Просив не призначати заставу в будь-якому розмірі, оскільки цей запобіжний захід не зможе забезпечити належну процесуальну поведінку ОСОБА_6 на цій стадії судового розгляду. Суд має право не визначати заставу під час воєнного стану у державі.

Обвинувачений ОСОБА_6 категорично заперечив необхідність продовження йому запобіжного заходу. Підкреслив, що скоро вже буде три роки як він знаходиться під вартою, за безпідставним обвинуваченням, в його діях відсутні ознаки складу кримінальних правопорушень. Докази сторони обвинувачення є недопустимими, прокурор більше двох років не може знайти свідків сторони обвинувачення.

Прокурором не доведено існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Звернув увагу, що самостійно виїхав на територію, підконтрольну України, знаючи що його підозрюють у державній зраді, і за версією правоохоронних органів сам до них з`явився. Просив відмовити у задоволенні клопотання прокурора та не обирати йому будь-якого запобіжного заходу.

Захисник заперечував щодо продовження запобіжного заходу через необґрунтованість обвинувачення та відсутність ризиків зазначених прокурором. Звернув увагу, що наявність генераторів дозволяє застосувати засоби електронного контролю за поведінкою обвинуваченого.

Повторно акцентував увагу колегії суддів, що прокурор не довів обґрунтованість обвинувачення, не додав до клопотання жодних доказів на підтвердження існування ризиків, передбачених статтею 177 КПК України. Прокурор не вказав, яким саме чином може обвинувачений переховуватись від суду та перетнути державний кордон України.

Заслухавши пояснення учасників судового засідання, ознайомившись з доводами, що викладені в заявлених прокурором та обвинуваченим клопотанні, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до вимог норм у сукупності з положеннями ст.199 КПК України підставами для продовження строку тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Положеннями ч.1 ст.183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.5 ст.176 цього Кодексу.

Зважаючи на стадію кримінального провадження, колегія суддів позбавлена можливості давати оцінку сукупності доказів про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення, що є предметом обговорення при ухваленні вироку. Наразі прокурором не змінено обвинувачення, що є його виключним процесуальним правом. Стороною захисту подано клопотання про допит свідків, призначення експертизи та тимчасового доступу. Надано нові докази сторонами кримінального провадження, які ще не дослідженні з об`єктивних обставин.

Згідно положень ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, крім ризиків, зазначених у ст. 177 цього Кодексу, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він обвинувачується; вік та стан здоров`я обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків обвинуваченого в місті його постійного проживання, у тому числі наявність у нього родини й утриманців, а також інші обставини зазначені в законі.

Ризиком у контексті кримінального провадження є певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

За змістом положень глави 18 КПК України у взаємозв`язку з вимогами ст. 331 КПК України підставами для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою є наявність раніше заявлених ризиків, які не зменшилися, або нових ризиків, які виправдовують тримання особи під вартою, та неможливість завершення судового провадження до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене максимальне покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацію майна, та на цей час продовжують існувати ризики того, що він може переховуватися від суду з метою уникнення можливого покарання за скоєння інкримінованого йому злочину. Надаючи оцінку можливості обвинуваченому переховуватися від суду або незаконно впливати на інших учасників провадження, суд бере до уваги, що існує певна ймовірність того, що останній з метою уникнення покарання, передбаченого за вчинення інкримінованого злочину може вдатися до відповідних дій.

Колегія суддів бере до уваги характер кримінальних правопорушень, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , проти основ національної безпеки України у співпраці із представниками держави-агресора, тому має такий високий ступінь суспільної небезпеки, наявність якої свідчить про те, що суд своїм рішенням повинен забезпечити не лише права обвинуваченого, але й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей та інтересів суспільства.

Колегія суддів вважає, що продовжує існувати ризик того, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду шляхом перетину державного кордону України, не виключається і незаконне перетинання державного кордону України і на цей ризик не впливає наявність передбачених законом підстав для перетину держаного кордону України.

15 січня Верховна Рада підтримала продовження воєнного стану та загальної мобілізації в Україні ще на 90 діб, з 8 лютого 2025 року до 9 травня 2025 року. Триває широкомасштабна агресія рф проти України. Під час постійних ракетних атак та збройної агресії ризик переховування осіб, які обвинувачуються у держаній зраді, значно зростає погіршення загальної ситуації безпеки та підвищується необхідність в посиленні заходів щодо забезпечення національної безпеки.

Колегія погоджується, що ця обставина не залежить від обвинуваченого, проте вона об`єктивно існує та її не можна не враховувати. Ворог значно посилив атаки на інфраструктуру та енергетику України. Триває пошкодження енергооб?єктів та погодинні відключення електроенергії внаслідок російських масованих ракетно-дронових атак. Зокрема це стосується, і міст Києва та Кривого Рогу, в яких ці атаки носять системний характер. Отже, застосування засобів електронного контролю досить обмежене і не є наразі достатньо ефективним.

Перебуваючи на волі в умовах збройної агресії російської федерації проти України, обвинувачений може вчинити інші кримінальні правопорушення проти основ національної безпеки України та перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, зокрема, з огляду на те, що ОСОБА_6 є депутатом Херсонської міської ради, підприємцем, має політичний вплив в фронтовому регіоні.

Колегія суддів приймає до уваги надані стороною захисту докази щодо наявності у обвинуваченого можливості проживати у містах Херсон, Київ, проте військовий стан запроваджено на всій території України, що ускладнює контроль виконання ним іншого запобіжного заходу, не пов`язаного з триманням під вартою, та обов`язків, що покладаються на обвинуваченого судом згідно з ч. 5 ст.194 КПК України та підвищує ризик переховування від суду.

Станом на 12 лютого 2025 року судовий розгляд триває. Строк дії попередньої ухвали спливає, а судовий розгляд неможливо завершити до цієї дати, зокрема через складність виклику та допиту свідків під час дії воєнного стану.

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Більш м`який запобіжний захід, крім тримання під вартою, на час розгляду клопотання буде недостатнім для запобігання спробам обвинуваченого переховуватись від органів досудового розслідування та суду, або уникнути кримінальної відповідальності шляхом виїзду за територію України.

При цьому належить врахувати, що саме внаслідок суспільної небезпечності дій, які безпосередньо пов`язані із воєнним станом, що триває є об`єктивні підстави вважати, що обвинувачений може переховуватись від правоохоронних органів та суду, що в свою чергу призведе до порушення розумних строків судового розгляду, а також належне дотримання сторонами їх процесуальних прав та обов`язків. За таких обставин колегія суддів не може погодитись з доводами сторони захисту щодо відсутності або втрати актуальності ризиків, які існували на час обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризик це подія, яка ймовірно може настати за наявності певних підстав. Об`єктивність існування зазначених підстав щодо ризиків вбачається з вищенаведених відомостей, а тому колегія суддів не може погодитись з обґрунтованістю доводів сторони захисту щодо дієвості інших запобіжних заходів ніж тримання під вартою.

Даних, які би безумовно унеможливлювали подальше утримання ОСОБА_6 під вартою, щодо стану здоров`я, матеріали провадження не містять.

При постановленні ухвали про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_6 , колегія суддів вважає за можливе, в цій конкретній ситуації, не визначати розмір застави, відповідно до положень абз. 8 ч. 4 ст.183 КПК України, з якого слідує, що під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-1142, 258-2585, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України, оскільки внесення грошових коштів не зможе забезпечити виконання завдань кримінального провадження.

Зважаючи на суспільний інтерес щодо збереження основ національної безпеки України, та щодо забезпечення швидкого, повного та неупередженого судового розгляду який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи, оцінивши у сукупності всі обставини, з урахуванням цілей п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, принципу правової визначеності, воєнний стан запроваджений у державі, колегія суддів вважає за доцільне клопотання прокурора задовольнити та продовжити строк тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_6 ..

Проте, суд звертає увагу сторони обвинувачення, на необхідність дотримання процесуальних строків, в тому числі щодо забезпечення явки свідків сторони обвинувачення, здійснення інших процесуальних дій з огляду строків тримання ОСОБА_6 під вартою. Прокурору слід дослідити можливість забезпечення належної процесуальної поведінки обвинувачення при застосування запобіжного заходу не пов`язаного із триманням під вартою.

Керуючись статтями 177, 369, 372, 376 КПК України, колегія суддів:

ПОСТАНОВИЛА:

Клопотання прокурора про продовження строку тримання під вартою задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою до 11 квітня 2025 року включно, без визначення застави.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний тест ухвали складено та підписано 13 лютого 2025 року.

Головуючий: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_3

ОСОБА_2