Справа № 524/1120/25
Провадження № 1-кп/524/407/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2025 року Автозаводський районний суд м. Кременчука у складі:

головуючого судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

з участю прокурора ОСОБА_3

захисників адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6

законних представників неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_7 , ОСОБА_8

обвинувачених ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11

представника потерпілого ОСОБА_12

потерпілого ОСОБА_13

законного представника неповнолітнього потерпілого ОСОБА_14

представника служби у справах дітей ОСОБА_15

представника уповновноваженого підрозділу Національної поліції України ОСОБА_16

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці кримінальне провадження №0002033 по обвинуваченню :

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Олександрія Кіровоградської області, українця, громадянина України, освіта середня, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 186 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Кременчука, українця, громадянина України, освіта середня, навчається в ПТУ № 26 м. Кременчука, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 27, ч.4 ст. 186 КК України,

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Кременчука, українця, громадянина України, освіта середня, навчається в ПТУ № 26 м. Кременчука, не працюючого, не одруженого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_3 , раніше не судимого

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.4 ст. 186 КК України,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2024 року, більш точну дату та час встановити під час досудового розслідування не виявилось можливим, у неповнолітнього ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виник злочинний умисел на відкрите викрадення мобільного телефону неповнолітнього ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб.

З метою реалізації вказаного умислу, приблизно 13.09.2024, більш точну дату встановити під час досудового розслідування не виявилось можливим, у післяобідній час, неповнолітній ОСОБА_10 зустрівся в одному з дворів житлових будинків м. Кременчука Полтавської області із своїми знайомими неповнолітнім ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на момент вчинення кримінального правопорушення перебував на посаді поліцейського взводу № 2 роти № 2 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, у спеціальному званні «капрал поліції».

Під час вказаної зустрічі неповнолітній ОСОБА_10 запропонував присутнім реалізувати умисел на відкрите викрадення мобільного телефону неповнолітнього ОСОБА_13 , який нібито має перед ним боргові зобов`язання, які відмовляється виконувати, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого в умовах воєнного стану, на що ОСОБА_9 та ОСОБА_11 погодились.

З цією метою ОСОБА_10 запропонував неповнолітньому ОСОБА_11 виманити неповнолітнього ОСОБА_13 до ділянки місцевості, де буде менше людей чи перехожих, тим самим усунувши перешкоди для вчинення кримінального правопорушення, де ОСОБА_9 , застосувавши насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, заволодіє мобільним телефоном ОСОБА_13 , та у подальшому передасть ОСОБА_10 в якості повернення уявного боргу, на що присутні погодились.

У подальшому, неповнолітній ОСОБА_10 запропонував неповнолітньому ОСОБА_11 зв`язатися через месенджер «Телеграм» із неповнолітнім ОСОБА_13 та запропонувати йому прибути до відкритої ділянки місцевості поблизу буд. № 35 по бульвару Автокразівський в м. Кременчук Полтавської області. Погодившись на пропозицію ОСОБА_10 , неповнолітній ОСОБА_11 13.09.2024, починаючи з 21 год. 39 хв., зі свого власного мобільного телефону, на якому встановлено додаток месенджера «Телеграм», розпочав листування із неповнолітнім ОСОБА_13 та пропонував останньому зустрітися цього ж вечора на зазначеній ділянці місцевості, однак неповнолітній ОСОБА_13 відмовився, посилаючись на пізній час.

У вечірній час наступного дня, тобто 14.09.2024, ОСОБА_9 , неповнолітні ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , знов зустрілися та останній продовжив листування із неповнолітнім ОСОБА_13 через месенджер «Телеграм», пропонуючи зустріч.

Коли неповнолітній ОСОБА_13 погодився зустрітися, ОСОБА_9 , неповнолітні ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , реалізуючи спільний злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення майна неповнолітнього ОСОБА_13 , прибули втрьох на автомобілі ОСОБА_9 до буд. АДРЕСА_4 та почали очікувати на прибуття неповнолітнього ОСОБА_13 .

Приблизно о 21 год. 00 хв. 14.09.2024, повз припаркований автомобіль, в якому знаходились ОСОБА_9 , неповнолітні ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , пройшов неповнолітній ОСОБА_13 , який рухався на обумовлене раніше із ОСОБА_11 місце зустрічі. В цей час ОСОБА_10 звернув увагу ОСОБА_9 на неповнолітнього ОСОБА_13 , як на особу, в якої необхідно забрати майно в якості повернення уявного боргу.

Після цього, приблизно о 21 год. 10 хв. 14.09.2024, ОСОБА_9 , який на момент вчинення кримінального правопорушення був поліцейським взводу № 2 роти № 2 батальйону патрульної поліції в місті Кременчук управління патрульної поліції в Полтавській області Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, мав спеціальне звання «капрал поліції», вийшов з власного автомобілю та направився слідом за неповнолітнім ОСОБА_13 , а неповнолітні ОСОБА_10 та ОСОБА_11 залишились його чекати в салоні вказаного автомобілю.

Перебуваючи на відкритій ділянці місцевості поблизу буд. № 35 по бульвару Автокразівський в м. Кременчук Полтавської області, ОСОБА_9 , реалізуючи спільний із неповнолітніми ОСОБА_10 та ОСОБА_11 злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, переслідуючи корисливий мотив, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, наблизився до неповнолітнього ОСОБА_13 , який в цей час також перебував на вказаній ділянці місцевості та тримав в руці власний мобільний телефон марки «Apple Iphone 12 Pro», кольору Pacific Blue, об`ємом пам`яті 256 Gb, IMEI: НОМЕР_1 .

Після цього ОСОБА_9 застосував до неповнолітнього ОСОБА_13 фізичне насильство у виді хапання та утриманні рук, а також штовханні обома руками в ділянку грудної клітини, від якого ОСОБА_13 впав. Піднявши його за руки, ОСОБА_9 висловив неповнолітньому ОСОБА_13 , який продовжував тримати в своїй руці зазначений телефон, усну вимогу віддати його, при цьому попередньо вийшовши з облікового запису Apple.

Коли неповнолітній ОСОБА_17 відмовився віддавати свій мобільний телефон, ОСОБА_9 , реалізуючи спільний із неповнолітніми ОСОБА_10 та ОСОБА_11 злочинний умисел, направлений на відкрите викрадення чужого майна, за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, достовірно знаючи, що своїми діями завдасть неповнолітньому ОСОБА_13 шкоди здоров`ю, схопив останнього за руку та, застосовуючи балончик «Терен-4» з речовиною сльозоточивої та дратівної дії, розпилив його вміст в обличчя неповнолітнього ОСОБА_13 , після чого вихопив з його рук вказаний мобільний телефон марки «Apple Iphone 12 Pro».

Відкрито заволодівши таким чином чужим майном мобільним телефоном неповнолітнього ОСОБА_13 марки «Apple Iphone 12 Pro», ОСОБА_9 втік з місця вчинення злочину та в подальшому повернувся до припаркованого неподалік автомобілю, в салоні якого на нього чекали неповнолітні ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Далі ОСОБА_9 , виконуючи попередню домовленість, повідомивши присутнім ОСОБА_10 та ОСОБА_11 обставини заволодіння майном ОСОБА_13 , передав неповнолітньому ОСОБА_10 викрадений у неповнолітнього ОСОБА_13 мобільний телефон, після чого вони поїхали з місця події. Під час руху автомобіля, ОСОБА_10 витяг та викинув з телефону сім-карту та запакував його до поліетиленового пакету. У подальшому, ОСОБА_9 відвіз ОСОБА_10 та ОСОБА_11 до місця проживання, а саме будинку АДРЕСА_5 , та направився додому.

З метою приховування слідів вчиненого кримінального правопорушення ОСОБА_10 та ОСОБА_11 направилися до одного з дерев поблизу вказаного будинку АДРЕСА_5 , де сховали запакований до поліетиленового пакету мобільний телефон ОСОБА_13 , присипавши його землею та фрагментом цегли.

Згідно висновку експерта за результатами товарознавчої експертизи, ринкова вартість станом на 14.09.2024 бувшого у використанні мобільного телефону марки «Apple Iphone 12 Pro», кольору Pacific Blue, об`ємом пам`яті 256 Gb, становила 20 475 (двадцять тисяч чотириста сімдесят п`ять) гривень 67 копійок.

Тобто, внаслідок вчинення вказаного кримінального правопорушення, неповнолітньому ОСОБА_13 було завдано матеріальної шкоди на суму 20 475 (двадцять тисяч чотириста сімдесят п`ять) гривень 67 копійок.

Окрім того, згідно висновку експерта за результатами судово-медичної експертизи неповнолітнього ОСОБА_13 , з урахуванням наданої медичної документації на його ім`я, у останнього виявлені тілесні ушкодження у вигляді: хімічного опіку рогівки лівого ока, посттравматичного кератиту лівого ока, які могли утворитися від дії хімічної речовини, якою могла бути газоподібна речовина з подразнюючою та сльозогінною дією, від застосування перцевого балончика, і за ступенем тяжкості відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень (п. 2.3.5. «Правил судово-медичного визначення ступеню тяжкості тілесних ушкоджень» Наказу № 6 МОЗ України від 17.01.1995 p. «Про розвиток та вдосконалення судово-медичної служби України»).

Дії ОСОБА_9 кваліфіковані за ч. 2 ст. 27, ч. 4 ст. 186 КК України як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб.

Дії ОСОБА_10 кваліфіковані за ч. 3 ст. 27, ч. 4 ст. 186 КК України як організація відкритого викрадення чужого майна (грабежу), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб.

Дії ОСОБА_11 кваліфіковані за ч. 5 ст. 27 ч. 4 ст. 186 КК України як пособництво відкритого викрадення чужого майна (грабежу), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого в умовах воєнного стану, за попередньою змовою групою осіб.

20.03.2025 між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченими ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 укладена угода про визнання винуватості. Згідно з угодою обвинувачені беззаперечно визнали себе винуватими у вчиненні інкримінованих їм кримінальних правопорушень.

Сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди обвинуваченим будуть призначені наступні покарання: ОСОБА_9 - за ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 186 із застосуванням ст.. 69 КК України у виді 5 років позбавлення волі та на підставі ст. 75 КК України звільнено від відбування покарання з випробуванням, ОСОБА_10 - за ч.3 ст. 27, ч.4 ст. 186 КК України із застосуванням ст..ст. 69, 100 КК України у виді 100 годин громадських робіт, ОСОБА_11 - за ч.5 ст. 27, ч.4 ст. 186 КК України із застосуванням ст..ст. 69, 100 КК України у виді 100 годин громадських робіт.

В угоді зазначені наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, наслідки невиконання угоди, встановленні ст. 476 КПК України.

Окрім цього, до угоди про визнання винуватості долучена заява від потерпілого ОСОБА_13 та його законного представника ОСОБА_14 , відповідно до якої останні надають письмову згоду прокурору на укладення угоди про визнання винуватості з обвинуваченими.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні зазначила, що при укладенні угоди про визнання винуватості були враховані обставини, передбачені ст. 470 КПК України, дотримані вимоги процесуального та матеріального права, просила суд затвердити угоду про визнання винуватості та призначити обвинуваченим узгоджене сторонами покарання.

Потерпілий ОСОБА_13 , його законний представник ОСОБА_14 , представник адвокат ОСОБА_12 вважали можливим затвердити угоду про визнання винуватості, зазначивши, що при укладенні угоди були дотримані правила та вимоги, передбачені кримінальним процесуальним законодавством України та КК України.

Захисники ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 вважали можливим затвердити угоду про визнання винуватості, зазначивши, що при укладенні угоди були дотримані правила та вимоги, передбачені кримінальним процесуальним законодавством України та КК України, при цьому обвинуваченими вищезазначена угода була укладена з прокурором добровільно, без застосування насильства, примусу, погроз і в їх присутності.

Законні представники неповнолітніх обвинувачених ОСОБА_10 ОСОБА_7 , ОСОБА_11 ОСОБА_8 також вважали можливим затвердити угоду про визнання винуватості, при цьому вищезазначена угода обвинуваченими була укладена з прокурором в їх присутності добровільно, без застосування насильства, примусу, погроз.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_9 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.27, ч.4 ст. 186 КК України визнав повністю, вказавши, що час, місце та спосіб скоєння ним кримінального правопорушення, описаних в обвинувальному акті, викладені вірно, вказані обставини відповідають подіям, що відбувалися в дійсності, і він їх у повному обсязі підтверджує. Укладаючи відповідну угоду про визнання винуватості, він цілком розумів надані йому законом права, а також роз`яснені судом наслідки укладення та затвердження вказаної угоди, визначені ст. 473 КПК України, і щодо відмови від здійснення прав, передбачених ст. 474 ч. 4 п. 1 КПК України, в тому числі, і наслідки невиконання вказаної угоди, визначені у ст. 476 КПК України. Крім того обвинувачений вказав, що вищезазначена угода про визнання винуватості укладена ним з прокурором добровільно без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_10 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.27, ч.4 ст. 186 КК України визнав повністю, вказавши, що час, місце та спосіб скоєння ним кримінального правопорушення, описаних в обвинувальному акті, викладені вірно, вказані обставини відповідають подіям, що відбувалися в дійсності, і він їх у повному обсязі підтверджує. Укладаючи відповідну угоду про визнання винуватості, він цілком розумів надані йому законом права, а також роз`яснені судом наслідки укладення та затвердження вказаної угоди, визначені ст. 473 КПК України, і щодо відмови від здійснення прав, передбачених ст. 474 ч. 4 п. 1 КПК України, в тому числі, і наслідки невиконання вказаної угоди, визначені у ст. 476 КПК України. Крім того обвинувачений вказав, що вищезазначена угода про визнання винуватості укладена ним з прокурором добровільно без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 винним себе у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст.27, ч.4 ст. 186 КК України визнав повністю, вказавши, що час, місце та спосіб скоєння ним кримінального правопорушення, описаних в обвинувальному акті, викладені вірно, вказані обставини відповідають подіям, що відбувалися в дійсності, і він їх у повному обсязі підтверджує. Укладаючи відповідну угоду про визнання винуватості, він цілком розумів надані йому законом права, а також роз`яснені судом наслідки укладення та затвердження вказаної угоди, визначені ст. 473 КПК України, і щодо відмови від здійснення прав, передбачених ст. 474 ч. 4 п. 1 КПК України, в тому числі, і наслідки невиконання вказаної угоди, визначені у ст. 476 КПК України. Крім того обвинувачений вказав, що вищезазначена угода про визнання винуватості укладена ним з прокурором добровільно без застосування будь-якого насильства, примусу та погроз.

Заслухавши доводи сторін кримінального провадження, дослідивши матеріали кримінального провадження, перевіривши умови укладання угоди про визнання винуватості, відповідність угоди за змістом вимогам процесуального законодавства, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим про визнання винуватості.

Згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода про визнання винуватості між прокурором та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів, тяжких злочинів, внаслідок яких шкода завдана лише державним чи суспільним інтересам. Укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні щодо уповноваженої особи юридичної особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у зв`язку з яким здійснюється провадження щодо юридичної особи, а також у кримінальному провадженні щодо кримінальних правопорушень, внаслідок яких шкода завдана державним чи суспільним інтересам або правам та інтересам окремих осіб, у яких беруть участь потерпілий або потерпілі, не допускається, крім випадків надання всіма потерпілими письмової згоди прокурору на укладення ними угоди.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_9 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 186 КК України, який згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, укладання угод по якому не допускається, крім випадків надання потерпілим письмової згоди прокурору на укладання ним угоди. Прокурором надано заяву потерпілого ОСОБА_13 та його законного представника ОСОБА_14 , відповідно до якої вони надають згоду на укладання угоди між прокурором та обвинуваченим, а отже угода відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_10 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 27, ч.4 ст. 186 КК України, який згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, укладання угод по якому не допускається, крім випадків надання потерпілим письмової згоди прокурору на укладання ним угоди. Прокурором надано заяву потерпілого ОСОБА_13 та його законного представника ОСОБА_14 , відповідно до якої вони надають згоду на укладання угоди між прокурором та обвинуваченим, а отже угода відповідає вимогам закону.

Судом встановлено, що обвинувачений ОСОБА_11 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.5 ст. 27, ч.4 ст. 186 КК України, який згідно ст. 12 КК України є тяжким злочином, укладання угод по якому не допускається, крім випадків надання потерпілим письмової згоди прокурору на укладання ним угоди. Прокурором надано заяву потерпілого ОСОБА_13 та його законного представника ОСОБА_14 , відповідно до якої вони надають згоду на укладання угоди між прокурором та обвинуваченим, а отже угода відповідає вимогам закону

При цьому судом встановлено, що обвинувачені цілком розуміють положення ч.ч.4, 5 ст. 474 КПК України.

Суд переконався, що укладення угоди сторонами є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також судом встановлено, що умови угоди не суперечать вимогами Кримінального процесуального Кодексу та Кримінального Кодексу України, інтересам суспільства, а кримінальне провадження свідчить про наявність фактичних підстав для визнання винуватості.

Обвинувачені погоджуються на призначення узгодженого покарання.

Виходячи з викладеного суд дійшов висновку про наявність підстав для затвердження угоди про визнання винуватості між прокурором та обвинуваченими ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Запобіжний захід у виді домашнього арешту обраний ОСОБА_9 та запобіжні заходи у виді передання неповнолітнього обвинуваченого під нагляд батьків застосовані до ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , необхідно скасувати.

На підставі ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави ОСОБА_9 з 30 грудня 2024 року по 16 лютого 2025 року перебував під цілодобовим домашнім арештом. Отже, цей строк на підставі ч. 7 ст. 72 КК України підлягає зарахуванню у строк покарання, призначеного ОСОБА_9 із розрахунку три дні домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Арешти, накладені ухвалами слідчого судді Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17.09.2024 року на тимчасово вилучене майно підлягають скасуванню.

Долю інших речових доказів суд вирішує на підставі ст.100 КПК України.

Вирішуючи питання про розподіл процесуальних витрат, пов`язаних із залученням експертів, суд враховує, що солідарне стягнення витрат на проведення експертиз, процесуальним, законом не передбачене.

Згідно з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину та судових витрат № 11 від 7 липня 1995 року, у справі, в якій засуджено декілька осіб, судові витрати мають визначатися в певних частках з рахуванням ступеня вини та майнового стану кожного із засуджених.

У відповідності до ч. 2 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.

Відповідно до п.п. 13 ч. 1, ч. 3 ст. 368 КПК України суд, ухвалюючи вирок, повинен вирішити, на кого мають бути покладені процесуальні витрати і в якому розмірі, якщо обвинувачуються декілька осіб, суд вирішує питання зазначені в цій статті, окремо щодо кожного обвинуваченого.

Враховуючи викладене суд вважає за необхідне стягнути з обвинувачених вартість проведених у справі судових експертиз у рівних частках.

Цивільний позов в кримінальному провадженні не пред`являвся.

Керуючись ст. ст. 373, 374, 468, 469, 472, 474 КПК України, суд

У Х В А Л И В :

Затвердити угоду про визнання винуватості укладену 20 березня 2025 року між прокурором ОСОБА_3 та обвинуваченими ОСОБА_9 , ОСОБА_11 , ОСОБА_10 .

ОСОБА_9 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст. 27, ч.4 ст. 186 КК України та призначити узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_9 від відбування покарання з випробуванням, встановивши йому іспитовий строк 2 (два) роки, поклавши відповідно до ст. 76 КК України обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання.

На підставі ч. 7 ст. 72 КК України у строк покарання, призначеного ОСОБА_9 , зарахувати строк його перебування під цілодобовим домашнім арештом з 30 грудня 2024 року по 16 лютого 2025 року, із розрахунку три дні домашнього арешту за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід обраний ОСОБА_9 у виді домашнього арешту скасувати.

Процесуальні витрати пов`язані із залученням експертів на суму 796 грн. стягнути з ОСОБА_9 на користь держави.

ОСОБА_11 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.5 ст. 27, ч.4 ст. 186 КК Українита призначити узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст. 69,100 КК України у виді 100 (ста) годин громадських робіт.

Запобіжний захід обраний ОСОБА_11 у виді передання неповнолітнього обвинуваченого під нагляд батьків скасувати.

Процесуальні витрати пов`язані із залученням експертів на суму 796 грн. стягнути з ОСОБА_11 на користь держави.

ОСОБА_10 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.3 ст. 27, ч.4 ст. 186 КК Українита призначити узгоджене сторонами покарання із застосуванням ст. 69,100 КК України у виді 100 (ста) годин громадських робіт.

Запобіжний захід обраний ОСОБА_10 у виді передання неповнолітнього обвинуваченого під нагляд батьків скасувати.

Процесуальні витрати пов`язані із залученням експертів на суму 796 грн. стягнути з ОСОБА_10 на користь держави.

Арешти накладені ухвалами слідчих суддів Автозаводського районного суду м. Кременчука від 17.09.2024 року на тимчасово вилучене майно скасувати.

Речові докази: балончик газовий з написом «Терен 4» знищити, мобільний телефон «Apple Iphone 12 Pro» повернути власнику.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченій та прокурору.

Суддя ОСОБА_18