ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/8733/23
Номер провадження: 11-кп/819/261/25
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2025 року Херсонський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

за участю:

секретаря судового засідання: ОСОБА_5

адвоката: ОСОБА_6

прокурора: ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження внесене до ЄРДР за № 0000612 за апеляційною скаргою обвинуваченої ОСОБА_8 на ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 03 лютого 2025 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, уродженки смт. Чаплинка Генічеського району Херсонської області, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 03 лютого 2025 року обвинуваченій ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою строком до 03.04.2025 року включно .

Вимоги і узагальнені доводи апеляційної скарги .

В апеляційній скарзі обвинувачена ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу суду від 03 лютого 2025 року, постановити нову ухвалу, обрати запобіжний захід у вигляді домашнього арешту з дотриманням комендантської години .

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що її тримання під вартою може виглядати як відбування покарання, всупереч практиці ЄСПЛ, згідно з якою попереднє ув`язнення не може бути формою очікування обвинувального вироку.

Суд не звернув увагу на те, що порядок подання клопотання про продовження строку тримання під вартою врегульовано ст. 199 КПК, а вимоги щодо його змісту викладені у ч. 3 ст. 184 КПК України.

Вказує, що у клопотанні прокурора не зазначено обставин, які б обґрунтовували перелічені у клопотанні прокурора ризики .

Висновки суду про продовження існування ризиків не аргументовані , суд не наводить мотиви про те, якими мають бути належні підстави та належна процесуальна поведінка обвинуваченої, у чому вбачається її проступок, згідно якого неможливо застосувати більш м`який запобіжний захід.

На спростування ризику переховування від суду стороною захисту до суду були надані докази, які свідчать про міцність соціальних зв`язків, про те, що в м. Херсоні знаходиться її онкохвора мати, особа похилого віку 1955 року народження, яка потребує стороннього догляду.

Зазначає про те, що у суду та прокурора не має підстав вважати, що належну процесуальну поведінку обвинуваченої може забезпечити лише запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Зазначає, що не несе суспільну небезпеку для оточуючих та інтересів Держави , є законослухняною , до кримінальної відповідальності не притягувалася . Навіть спілкування з СБУ, ДБР, які вчиняли психологічний тиск на неї, в неї не виникло спонукання до втечі. Продовження тримання її під вартою є проявом фашизму та порушує її права, принижує її гідність та підриває довіру до суду.

Апеляційна скарга обвинуваченої до Херсонського апеляційного суду надійшла 27.02.2025 року. Витребувані матеріали у порядку ст. 422-1 КПК України із суду першої інстанції надійшли 10.03.2025 року.

Позиції учасників.

Відповідно до прохання, викладеного в апеляційній скарзі ОСОБА_8 ухвалою судді апеляційного суду від 17.03.2025 року було доручено уповноваженій особі ДУ «Миколаївський слідчий ізолятор» забезпечити проведення судового засідання в режимі відеоконференції за участю обвинуваченої ОСОБА_8 .

За повідомленням працівника установи попереднього ув`язнення ОСОБА_8 відмовилася приймати участь в судовому засіданні 18.03.2025 року в режимі відеоконференції.

Зважаючи на те, що обвинуваченій ОСОБА_8 було забезпечено можливість взяти участь в судовому засіданні апеляційного суду , проте вона відмовилася від участі, тобто на власний розсуд розпорядилася своїм процесуальним правом і її процесуальна поведінка не була спрямована на реалізацію права на участь під час апеляційного розгляду, зважаючи на те, що приписи ст. 422-1 КПК України не передбачають обов`язкової участі учасників судового провадження під час апеляційного розгляду, апеляційний розгляд здійснено за відсутності обвинуваченої ОСОБА_8 .

Адвокат ОСОБА_6 не висловив заперечень щодо розгляду апеляційної скарги обвинуваченої за її відсутності.

Адвокат ОСОБА_6 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги обвинуваченої та навів доводи на підтвердження своєї позиції.

Прокурор заперечив проти задоволення апеляційних вимог.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, які надійшли із суду першої інстанції та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить таких висновків.

Мотиви Суду.

Частиною 1 ст. 404 КПК визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Здійснюючи апеляційний розгляд в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів враховує наступне.

Положеннями ст. 422-1 КПК передбачено порядок перевірки ухвал суду про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою, а також про продовження строку тримання під вартою, постановлених під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Вбачається, що на розгляді Херсонського міського суду Херсонської області перебуває кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0000612 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення , передбаченого ч. 7 ст. 111-1 КК України.

Під час судового засідання 03.02.2025 року судом відповідно до приписів ст. 331 КПК України було розглянуто клопотання прокурора про продовження щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 прокурор у клопотанні обґрунтував тим, що вона обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення, за яке передбачене покарання у виді позбавлення волі від 12 до 15 років та продовженням існування ризиків, які стали підставою для застосування щодо неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою, а саме п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Посилання апеляційної скарги на те, що суд при розгляді клопотання прокурора безпідставно послався на приписи ст. 331 КПК України , тоді як порядок подання клопотання про продовження строку тримання під вартою передбачений ст. 199 КПК України, колегія суддів відхиляє.

На стадії судового розгляду питання обрання, скасування , зміни або продовження запобіжного заходу врегульовані ст. 331 КПК України з урахуванням положень глави 18 КПК. Відповідно до положень ч. 3 ст. 331 КПК України за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Стаття 199 КПК передбачає строк подання клопотання про продовження строку тримання під вартою, який у цьому провадженні дотриманий та вимоги щодо змісту клопотання.

Доводи апеляційної скарги про недотримання прокурором положень кримінального процесуального закону щодо змісту клопотання не є переконливими.

Доводи апеляційної скарги про те, що у клопотанні прокурор зазначив про існування 5-ти ризиків, однак наводить обґрунтування лише ризиків , передбачених п. 1, 3 ч.1 ст. 177 КПК України , не відповідають змісту поданого прокурором клопотання. Із клопотання прокурора вбачається, що прокурор навів зміст ст. 177 КПК України та перелічив передбачені цією нормою ризики, для запобігання яким застосовується запобіжний захід.

Натомість прокурор , обґрунтовуючи клопотання про продовження строку тримання під вартою щодо ОСОБА_8 у клопотанні посилається на продовження існування ризиків передбачених п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Як видно із ухвали, що оскаржується, приймаючи рішення про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченої ОСОБА_8 суд виходив із того, що ризики, які стали підставою для застосування до неї запобіжного заходу у виді тримання під вартою та зазначені у клопотанні прокурора , продовжують існувати, і що для запобігання цим ризикам наявні підстави для продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Доводи апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 такі висновки суду не спростовують.

Вбачається, що на стадії застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_8 слідчим суддею було встановлено існування ризиків , передбачених п.1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України на підставі оцінки сукупності обставин , передбачених ст. 178 КПК України.

Суд, продовжуючи строк дії запобіжного заходу, має перевірити чи не зменшилися на цій стадії кримінального провадження встановлені раніше ризики і чи зможе більш м`який запобіжний захід запобігти цим ризикам.

Зважаючи на те, що судовий розгляд не закінчений є вірогідним продовження існування ризику впливу на свідків.

З пояснень учасників судового провадження під час апеляційного розгляду вбачається, що свідки у справі судом першої інстанції ще не допитані.

Ризик незаконного впливу на свідків зберігається до отримання показань вказаних осіб безпосередньо судом під час розгляду справи по суті, як то передбачено ст. 95 КПК, а тому не виключена ймовірність того, що обвинувачений не будучи обмежений у спілкуванні із свідками може незаконно впливати на них з метою уникнення від кримінальної відповідальності.

Не спростовують доводи апеляційної скарги і висновки суду про продовження існування ризику переховування від суду.

За положеннями ст. 178 КПК України тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного, обвинуваченого винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється, обвинувачується враховується у сукупності з іншими обставинами та відомостями , що передбачені ст. 178 КПК.

Разом із тим, як видно судом було враховано не тільки тяжкість покарання, що загрожує обвинуваченій у разі доведення її винуватості , а і сукупність обставин, передбачених ст. 178 КПК України та обставин, якими прокурор обґрунтовував у клопотанні продовження існування встановлених раніше ризиків.

Зважаючи на обставини інкримінованого ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч.7 ст. 111-1 КК України, за яке передбачене безальтернативне покарання у виді позбавлення волі строком від 12 до 15 років, його суспільну небезпечність, враховуючи обставини, передбачені ст. 177, 178, 183 КПК України , сукупність відомостей про особу обвинуваченої, соціальні зв`язки обвинуваченої та аналізуючи їх здатність мати стримуючу дію та обставини, якими прокурор обґрунтовував у клопотанні продовження існування встановлених раніше ризиків, приписи ч.6 ст. 176 КПК , ч. 4 ст. 183 КПК суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що продовжують існувати ризики, які стали підставою для застосування щодо ОСОБА_8 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, і що більш м`який запобіжний захід, ніж тримання під вартою не здатен запобігти існуючим ризикам на цій стадії судового провадження.

Встановлені на стадії застосування запобіжного заходу ризики зі сплином часу зменшуються, разом із тим вони ще є достатньо суттєвими на даній стадії кримінального провадження, що дало суду підстави для продовження строку тримання під вартою.

Відомості, що характеризують обвинувачену, її соціальні зв`язки та сімейний стан були враховані при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою.

Наявність у обвинуваченої матері похилого віку та посилання на необхідність догляду за нею , не є достатніми для висновку про нівелювання існуючих ризиків на даній стадії судового провадження .

Посилання апелянта на рішення Конституційного суду України від 25.06.2019 року № 7-р/2019 не є релевантним.

Положення ч. 6 ст. 176 КПК України , якими врегульовані питання запобіжного заходу щодо осіб, які підозрюються чи обвинувачуються , зокрема у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 111-1 КК України в період воєнного стану , набули чинності 23.04.2022 року.

Рішенням Конституційного Суду України від 19.06.2024 року у справі № 7-р(ІІ)/2024 визнано такою , що відповідає Конституції України ч. 6 ст. 176 КПК України.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що з підстав та доводів, зазначених в апеляційній скарзі ухвала суду скасуванню не підлягає, тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення.

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419, 422-1, 376 ч.2 КПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Залишити без змін ухвалу Херсонського міського суду Херсонської області від 03 лютого 2025 року , якою щодо обвинуваченої ОСОБА_8 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4