печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 січня 2025 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві клопотання адвоката ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна,

ВСТАНОВИВ:

Адвокат ОСОБА_3 звернувся в інтересах ОСОБА_4 до слідчого судді з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06.08.2024 у кримінальному провадженні №0001699, на майно, яке тимчасово вилучено 18.07.2024 під час проведення обшуку транспортного засобу Audi Q7 д.н.з. НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 , а саме: автомобіль Audi Q7 д.н.з. НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 ; ключі запалення від автомобіля Audi Q7 д.н.з. НОМЕР_1 ; Wi-fi роутер з ІМЕІ: НОМЕР_4 ; тримач для сім-карти із номером НОМЕР_5 ; копія довідки ВЛК № 422 від 04.07.2022; копія тимчасового посвідчення військово зобов`язаного№ 284/22.

В обґрунтування клопотання зазначає, що арешт майна є необґрунтованим, накладений без всебічного і об`єктивного дослідження всіх обставин по справі, зокрема зазначає, що особисте майно ОСОБА_4 , на яке накладено арешт не відповідає критерію «речовий доказ», що зумовлює скасування арешту.

В судове засідання заявник - адвокат ОСОБА_3 не з`явився, надав на адресу суду заяву про розгляд клопотання за його відсутності, вимоги клопотання підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.

В судове засідання уповноважений прокурор у кримінальному провадженні, будучи завчасно повідомленим про дату, час та місце його проведення також не з`явився. Будь-яких заяв щодо неможливості розгляду клопотання за його відсутності не надав.

Слідчим суддею визнано можливим проводити розгляд клопотання у відсутності учасників кримінального провадження, адже їх неявка не перешкоджає розгляду клопотання по суті та враховуючи строки розгляду даної категорії справ.

Слідчий суддя, дослідивши в нарадчій кімнаті матеріали клопотання, дійшов наступних висновків.

Відповідно до статті 131 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються з метою досягнення дієвості цього провадження. Заходом забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

Відповідно до положень статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

Частиною 2 статті 170 КПК України також встановлено, що арешт майна допускається з метою забезпечення (серед іншого): збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

За правилами частини 3 статті 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 частини 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України.

Згідно абзацу 2 частини 4 статті 170 КПК України арешт накладається на майно третьої особи, якщо вона набула його безоплатно або за ціною, вищою чи нижчою за ринкову вартість, і знала або повинна була знати, що таке майно відповідає будь-якій з ознак, передбачених пунктами 1-4 частини першої статті 96-2 Кримінального кодексу України.

Згідно частини 1 статті 96-2 КК України спеціальна конфіскація застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно: 1) одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна; 2) призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення; 3) були предметом кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), а у разі, коли його не встановлено, - переходять у власність держави; 4) були підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення, крім тих, що повертаються власнику (законному володільцю), який не знав і не міг знати про їх незаконне використання.

Пунктами 1-2 частини 2 статті 173 КПК України визначено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, зокрема, правову підставу для арешту майна та можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу).

Судовим розглядом становлено, що Головним слідчим управлінням Національної поліції України здійснюється досудове розслідування в кримінальному провадженні № 0001699 від 12.09.2023, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 199, ч. 1 ст. 14, ч. 2 ст. 194, ч. 3 ст. 358, ч. 2 ст. 111, ч. 1 ст. 111-1 КК України.

В межах вказаного кримінального провадження на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 05.07.2024 було проведено обшук транспортного засобу Audi Q7 д.н.з. НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 , яким користується та володіє ОСОБА_4 .

За результатами обшуку, було вилучено майно, дозвіл на вилучення якого не надавався, а саме: автомобіль Audi Q7 д.н.з. НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 ; ключі запалення від автомобіля Audi Q7 д.н.з. НОМЕР_1 ;Wi-fi роутер з ІМЕІ: НОМЕР_4 ; тримач для сім-карти із номером НОМЕР_5 ; копія довідки ВЛК № 422 від 04.07.2022; копія тимчасового посвідчення військово зобов`язаного№ 284/22.

19.07.2024 слідчим слідчої групи Головного слідчого управління Національної поліції України ОСОБА_5 прийнято рішення про визнання зазначеного майна речовим доказом у розслідуваному кримінальному провадженні.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06.08.2024 року (провадження № 757/33119/24-к) накладено арешт на вказане вище тимчасово вилучене майно.

При накладенні арешту на зазначене вище майно, слідчим суддею, з огляду на дані досудового розслідування в кримінальному провадженні, було встановлено наявність достатніх правових підстав для застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження, з метою збереження речових доказів.

Так, відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Слідчий суддя, застосовуючи вид обтяження, має неухильно дотримуватись вимог закону. При накладенні арешту на майно слідчий суддя має обов`язково переконатися в наявності доказів на підтвердження вчинення кримінального правопорушення. При цьому закон не вимагає аби вони були повними та достатніми на цій стадії кримінального провадження, однак вони мають бути такими, щоб слідчий суддя був впевнений у тому, що дані докази можуть дати підстави для пред`явлення обґрунтованої підозри у вчиненні того чи іншого злочину. Крім того, наявність доказів у кримінальному провадженні має давати слідчому судді впевненість у тому, що в даному кримінальному провадженні необхідно накласти вид обмеження з метою уникнення негативних наслідків.

Отже, обґрунтованість ухвали означає відповідність висновків слідчого судді у рішенні фактичним обставинам, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, що визначені ст. 91 КПК України.

Процесуальний закон ставить в чітку залежність застосування заходів забезпечення кримінального провадження з обов`язком слідчого довести слідчому судді, що такі заходи виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який слідчий зазначає у своєму клопотанні.

Згідно зі ст. 7, 16 КПК України загальною засадою кримінального провадження є недоторканість права власності. Позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (див. рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява N 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (див. рішення у справі «ОСОБА_3 проти Франції», від 22 вересня 1994 року, Series А N 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява N 48191/99, пп. 49 - 62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (див., серед інших джерел, рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A N 52). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (див., наприклад, рішення від 21 лютого 1986 року у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A N 98).

Так, слідчий суддя погоджується з доводами клопотання сторони захисту про необґрунтованість накладення арешту на транспортний засіб Audi Q7 д.н.з. НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 та ключі запалення від автомобіля Audi Q7 д.н.з. НОМЕР_1 , оскільки воно не підпадає під визначення речових доказів у цьому провадженні та наведені у клопотанні сторони захисту доводи свідчать про відсутність підстав для накладення арешту на особисте рухоме майно ОСОБА_4 саме з метою забезпечення збереження речового доказу, оскільки будь-яких доказів на підтвердження відповідності цього майна критеріям речового доказу, у відповідності до вимог ст. 98 КПК України, не надано та в судовому засіданні не встановлено, а саме того, що вказане майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а іншої мети ініціатором клопотання про накладення арешту не було зазначено та не було визначено слідчим суддею під час його розгляду.

Як встановлено п. 2 ч. 1 ст. 174 КПК України, арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Виходячи з викладеного, слідчий суддя доходить висновку, що доводи клопотання про скасування арешту майна в цій частині є обґрунтованими, та на даній стадії провадження не доведено відповідності арештованого вказаного майна критеріям, визначеним ст. 98 КПК України, а застосований захід забезпечення є непропорційним переслідуваній меті, що є підставою для скасування арешту майна.

Поряд із цим, не підлягають задоволенню вимоги клопотання в частині скасування арешту на Wi-fi роутер з ІМЕІ: НОМЕР_4 , тримач для сім-карти із номером НОМЕР_5 , копія довідки ВЛК № 422 від 04.07.2022, копію тимчасового посвідчення військовозобов`язаного № НОМЕР_6 , оскільки стороною захисту не доведено, що на даній стадії кримінального провадження вказаний захід забезпечення втратив свою актуальність, та що б спростувало висновки, викладені в ухвалі слідчого судді від 06.08.2024 року.

За таких обставин, керуючись ст. 174, 309 КПК України, слідчий суддя,

УХВАЛИВ:

Клопотання - задовольнити частково.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 06.08.2024 року у справі № 757/33119/24-к, яке вилучено 18.07.2024 під час проведення обшуку транспортного засобу Audi Q7 д.н.з. НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 , а саме на:

- транспортний засіб Audi Q7 д.н.з. НОМЕР_1 , VIN-код: НОМЕР_2 , який згідно відомостей з інформаційної підсистеми МВС належить ОСОБА_4 , та заборону будь-яким суб`єктам державної реєстрації права власності на транспортні засоби (регіональним та територіальним сервісним центрам МВС України), іншим акредитованим суб`єктам, посадовим особам здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо вказаного транспортного засобу;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 ;

- ключі запалення від автомобіля Audi Q7 д.н.з. НОМЕР_1 .

В задоволенні решти вимог клопотання відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Слідчий суддя ОСОБА_1