703/189/25
1-кп/703/278/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3

потерпілого ОСОБА_4

представника потерпілого адвоката ОСОБА_5

обвинуваченого ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області кримінальне провадження №0003918 від 29.11.2024 про обвинувачення

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Черкаси, українця, громадянина України, з середньою освітою, не працює, не одружений, на утриманні неповнолітніх дітей не має, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, що передбачені ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України

у с т а н о в и в :

ОСОБА_6 в невстановлений час 27.11.2024, перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, умисно, таємно, з корисливих мотивів, що полягають в отриманні доступу до грошових коштів потерпілого для використання на власні потреби, шляхом вільного доступу викрав з кишені куртки ОСОБА_4 належну останньому банківську картку № НОМЕР_1 з безконтактною технологією проведення платежів, емітентом якої є АТ КБ «Приватбанк», що випущена для користування банківським рахунком системи IBAN НОМЕР_2 та яка відповідно до ст. 1 Закону України «Про інформацію» від 02.10.1992 №2657-ХІІ, ст. 15 Закону України «Про платіжні системи коштів в Україні» від 05.04.2001 №2346-ІІІ, ч. 4 ст. 51 Закону України «Про банки та банківську діяльність» від 07.12.2000 №2121-ІІІ, Положення про міжбанківські розрахунки, що затверджене Постановою Правління Національного банку України від 08.10.1998 №414, а також примітки до ст. 358 КК України, є офіційним документом.

Він же, достовірно знаючи, що на всій території України діє правовий режим воєнного стану, введений Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, який неодноразово продовжений, зокрема Указом Президента України від 28.10.2024 №740/2024 з 05-30 год 10.11.2024 строком на 90 діб, в невстановлений час 27.11.2024, перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 , маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та вони є таємними для оточуючих, умисно, таємно, з корисливих мотивів, шляхом вільного доступу викрав з кишені куртки ОСОБА_4 гроші в сумі 2000 грн, чим заподіяв останньому матеріальну шкоду на вказану суму.

В подальшому, продовжуючи злочинні дії, 27.11.2024 в період часу із 15-00 год до 18-15 год, використовуючи незаконно здобуту банківську картку № НОМЕР_1 з безконтактною технологією проведення платежів, емітентом якої є АТ КБ «Приватбанк» та яка випущена для користування банківським рахунком системи IBAN НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_4 , викрав з неї, шляхом зняття готівки через банкомати, а також здійснення оплати за придбані товари, комісійних платежів, на території м. Черкаси та м. Сміла Черкаського району Черкаської області, грошові кошти. Внаслідок протиправних дій ОСОБА_6 потерпілому ОСОБА_4 заподіяно матеріальну шкоду в сумі 38115,00 грн.

У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 винуватим себе у вчиненні кримінальних правопорушень визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся, висловлював жаль з приводу вчиненого. Надав суду показання, повністю підтвердивши обставини вчинення кримінальних правопорушень, що зазначені в обвинувальному акті. Вказав, що з потерпілим ОСОБА_4 був знайомий та підтримував дружні відносини. 27.11.2024 перебував за місцем його проживання, де з куртки викрав належні йому банківську картку та грошові кошти. Знав пін-код від картки, оскільки бачив того ж дня, як потерпілий вводив його при користуванні банкоматом. Надалі 27.11.2024 з банківської картки неодноразово знімав готівкові кошти та розраховувався за товари в м. Черкаси та м. Смілі. У вчиненому щиро розкаюється, заподіяної шкоди на даний момент не відшкодовував. Цивільний позов, пред`явлений потерпілим, визнає. Стверджував, що у повній мірі усвідомив протиправність своїх дій, запевнив, що у подальшому не допустить порушень законів України та просив суворо його не карати та не позбавляти волі.

Відповідно до частини 3 статті 349 КПК України суд, з`ясувавши що учасники судового провадження не оспорюють обставин пред`явленого обвинувачення, правильно розуміють їх зміст, та переконавшись в добровільності їх позиції, за клопотанням учасників судового провадження, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та дослідженням письмових доказів, які характеризують його особу. При цьому судом роз`яснено, що у такому випадку сторони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини в апеляційному порядку.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 судом кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена в умовах воєнного стану, а також за ч. 1 ст. 357 КК України, як викрадення офіційного документу, вчинене з корисливих мотивів.

Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених у ст. 65 КК України, суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17 вересня 2009 року (заява №10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Призначаючи покарання ОСОБА_6 , суд враховує вимоги ст. 65 КК України щодо загальних засад призначення покарання, приймає до уваги характер і ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, що відповідно до ст. 12 КК України, класифікуються, як кримінальний проступок (ч. 1 ст. 357 КК України) та тяжкий злочин (ч. 4 ст. 185 КК України), обставини вчинення кримінальних правопорушень, а саме те, що кримінальні правопорушення не потягли за собою тяжких наслідків, відношення обвинуваченого до скоєного, а також особу обвинуваченого, який раніше не притягувався до кримінальної відповідальності та вчинив кримінальні правопорушення молодому віці. При цьому судом береться до уваги негативна характеристика обвинуваченого, який неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності, зокрема за вчинення корисливих правопорушень, а також домашнього насильства, у зв`язку із чим перебуває на профілактичному обліку як кривдник.

Як обставину, що пом`якшує покарання, відповідно до положень ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до положень ст. 67 КК України, судом не встановлено.

При цьому, суд не вбачає підстав для застосування до ОСОБА_6 положень ст. 69 КК України.

Враховуючи, що обвинуваченим вчинені два кримінальних правопорушення, покарання слід призначити із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України.

З врахуванням викладеного, суд призначає ОСОБА_6 за ч. 4 ст. 185 КК України основне покарання у виді 5 років позбавлення волі, за ч. 1 ст. 357 КК України покарання у виді 1 року обмеження волі, вважаючи, що такі покарання є необхідними і достатніми для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

Разом із цим, суд вважає за можливе звільнити обвинуваченого ОСОБА_6 від відбування покарання із встановленням іспитового строку, відповідно до ст. 75 КК України та покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 1, 3 ст. 76 КК України.

Підстави для обрання запобіжного заходу до набуття вироком законної сили відсутні.

В судовому засіданні, до початку судового розгляду потерпілим ОСОБА_4 заявлено цивільний позов про відшкодування обвинуваченим на його користь 38115,00 грн матеріальної шкоди.

Обвинувачений ОСОБА_6 цивільний позов потерпілого визнав.

При вирішенні цивільного позову суд керується положеннями статей 127-130 КПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України, збитками, що підлягають відшкодуванню, є, поміж іншого, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

За ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

У зв`язку з тим, що потерпілому ОСОБА_4 внаслідок протиправного заволодіння обвинуваченим його грошовими коштами у сумі 38115,00 грн, завдано майнової шкоди, позовні вимоги в цій частині обґрунтовані та дана сума підлягає стягненню з обвинуваченого.

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Долю речових доказів слід вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 65, 66, 67, 75, 76, ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 357 КК України, ст. 100, 124, 349, 369-371, 374 КПК України

у х в а л и в :

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, що передбачені ч. 4 ст. 185 та ч. 1 ст. 357 КК України і призначити йому покарання:

- за ч. 4 ст. 185 КК України 5 (п`ять) років позбавлення волі;

- за ч. 1 ст. 357 КК України 1 (один) рік обмеження волі.

Згідно з ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_6 покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від відбування призначеного покарання з іспитовим строком 2 (два) роки, якщо він протягом іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього судом обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_6 у період іспитового строку наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Цивільний позов потерпілого ОСОБА_4 задовольнити повністю.

Стягнути із ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 38115 (тридцять вісім тисяч сто п`ятнадцять) грн в якості відшкодування матеріальної шкоди.

Відповідно до ст. 165 КВК України іспитовий строк обчислюється з моменту проголошення вироку.

Речові докази, які зберігаються при матеріалах досудового розслідування: 3 DVD-R диски лазерної системи зчитування з відеозаписами з приміщення магазину «Едельвейс», а також результатами тимчасового доступу до речей та документів залишити при матеріалах кримінального провадження, куртку залишити ОСОБА_6 , звільнивши його від зобов`язань за зберігальною розпискою.

Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити, що вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.

Копію вироку у день його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Головуючий: ОСОБА_1