ВИЩИЙ АНТИКОРУПЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2024 року м.Київ

Слідчий суддя Вищого антикорупційного суду (ВАКС) ОСОБА_11. (далі - слідчий суддя чи суд),

отримавши скаргу ОСОБА_1 від 09.12.2024 на бездіяльність посадових осіб Національного антикорупційного бюро України (НАБУ), яка полягає у невнесенні до Єдиного реєстру досудових розслідувань (ЄРДР) відомостей про кримінальні правопорушення після отримання заяви про кримінальні правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

1. Стислий опис судового провадження.

09.12.2024 до ВАКС надійшла скарга ОСОБА_1 (далі - скаржник) на бездіяльність посадових осіб НАБУ, яка полягає у невнесенні до ЄРДР відомостей про кримінальні правопорушення після отримання заяви про кримінальні правопорушення, для розгляду якої відповідно до частини 3 статті 35 Кримінального процесуального кодексу України (далі-КПК) на підставі протоколу автоматичного визначення слідчого судді визначено слідчого суддю ВАКС ОСОБА_11.

2.Короткий виклад скарги.

Скаржник в скарзі, адресованій: «Слідчому судді ВАКС. Копія для реагування особисто: 2. Президенту України ОСОБА_12 (як представнику потерпілої сторони - Держави України, для вирішення питання припинення масових злочинів по ДБР-рам, в покриття ними масових злочинів НАБУ і прокурорів України. 3. Уповноваженому по правам людини в Україні (з проханням захисту наших порушених прав людини)»,

просив: «1.Зобов`язати детектива НАБУ внести відомості в ЄРДР з тексту заяви №964/7 від 06.12.2024 р. про резонансні службові злочини по заяві №964/7 і негайно проінформувати мене витягом з ЄРДР, і як реєстратором в порядку абз.2 ч.2 ст.55 КПК, при очевидності статусу потерпілого, видати пам`ятку. 2. Визнати протизаконними тиражування злочинного шаблонного змісту відписок (с. 12-13) про нібито не компетентність НАБУ по дотриманню ними вимог ч. 2 ст. 218 КПК і ст. 214 КПК. що прямо суперечить нормам закону у співставленні з ст.38 КПК України, хто має на ці дії право і обов`язок. На період внесення в ЄРДР мова йде не про процес слідства, про що постанова прокурора ще не виносилася, а про лише про процес внесення відомостей, на що всі структури зі ст.38 КПК мають свій прямий і безпосередній, законний службовий обов`язок. 3. В разі моєї неявки до суду при вирішенні питання по суті скарги, прошу вирішувати у мою відсутність, аби лише у 3 доби з дотриманням термінів розгляду, визначених ст.303 КПК. Відводів нікому не буде за безвихідності мого положення як викривача корупції, що видно по самій заяві»,

що обґрунтовувалось зокрема таким: «Заявою - повідомленням №964/7 від 06.12.2024 р. до НАБУ, до ГПУ, до СБУ, і до ДБР... по електронній пошті я, як потерпілий від злочинів корупціонерів, орудуючих по УВК ДБР під керівництвом ОСОБА_13 і по ДБР під керівництвом ОСОБА_14, які заблокували законну роботу антиконституційних корпорацій по Україні і організували розкрадання багатьох сотень моїх кримінальних проваджень навколо справи умисного вбивства мого близнюка його власним сином, повідомив про дуже резонансні службові злочини названих поіменно керівників УВК ДБР і центрального ДБР на приховуваннях масових злочинів корупціонерів, орудуючих по ДБР, по УВК ДБР, по НАБУ, по офісу ГПУ і по прокуратурі м. Києва, вчиняючих резонансні злочини державної зради (ст. 111 КК України) та по іншим супутнім резонансним кваліфікаціям, але замасковані ними тільки як адміністративні правопорушення при нібито не розумінні ними норм існуючого і діючого КПК-2012 року. А заяви миттєво знищуються куди завгодно, причому, не детективами, маючими повноваження, на виконання ст.214 КПК, а_адмінкорупціонерами без внесення відомостей в ЄРДР.

НАБУ, як і ГПУ, як і ДБР-ри, як і СБУ вважають, що в таких структурах не обов`язково дотримуватися вимог ст.214 КПК України, тим паче, що прокурори офісу ГПУ якраз і ініціюють всі групові службові злочини виключно по всім антиконституційним корпораціям України: НАБУ і ДБР-ри, створеним для розграбовування державного бюджету у особливо великих розмірах собі на даром-плату за вчинення ними тяжких і особливо тяжких службових злочинів по Україні.

Заява №964/7 написана з досвідом у 22 роки, подана вже по 7-му колу під номером №964,від №964/1 - і до №964/7 (ця), і повністю відповідала всім вимогам ч,5 ст.214 КПК. Більше того, заяви від №964/1 - до заяви №964/6 навіть перебувають під 10-ю не виконаними ухвалами усіма структурами, в т.ч, і для НАБУ . Зобов`язальні 10-ть штук ухвал ніким з адресатів не виконані, бо не виконання вимог КПК структури вважають безкарною нормою бандитизму по всім структурам.

Серед заявлених кваліфікацій є і кваліфікація повноваження НАБУ ( ч. 2 ст. 364 КК України), через що я маю повне право оскаржувати саботаж дотримання норм кпк і через суд ВАСУ.

Після отримання такого повідомлення по заяві №964/7 про затяжні резонансні злочини по УВК ДБР і по центральному ДБР, вповноважена особа НАБУ була зобов`язана негайно внести відомості в порядку ст.214 КПК за текстом заяви І керуючись ч.2 ст,218 КПК розслідувати доти, аж поки в.о. Генерального прокурора ОСОБА_15, (а не ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, та інші), власного постановою Генпрокурора визначить слідство за структурою УВК СБ України, лише яка і має повноваження розслідувати до вироку такі резонансні злочини керівників УВК ДБР і ДБР.

А адміністративні корупціонери від НАБУ : такі як ОСОБА_2 (втекла від покарання як підозрювана у злочинах по НАБУ на посаду судді, не повідомивши, що перебуває під слідством 8 років), такі як ОСОБА_3 ( ОСОБА_3 ), як ОСОБА_5 і т.д. створюють вигляд нерозуміння різниці дієслів «внесення» і «ведення», спотворюючи ч. 2 ст, 218 КПК, аби тільки не дотримуватися і ухилятися від обов`язку виконання ст.214 КПК, ч.2 ст.218 КПК і ст.38 КПК України. Про те, що слідство повинно тривати за вмотивованою постановою ОСОБА_6 тільки за ГСУ СБУ - це і так давно всім відомо. А тому, роз`яснювати ст. 216 КПК нікому не треба: бо всі грамотні і начитані КПК. Але ж СБУ повністю ігнорує норми КПК повні 12 років, і не бажає вносити відомості ні до зобов`язальних ухвал, ні після, вважаючи, що підслідність можлива також і за НАБУ.

Але як би там не було, а спочатку слід вносити відомості - і тільки потім розбиратися: кому розслідувати групові злочини, де по заяві проходять і кваліфікації НАБУ, але таки більше кваліфікацій до повноважень розслідувань силами ГСУ СБУ. Хай це вирішується пізніше... Так, підслідність визначатиметься потім, після внесення достовірних і точних відомостей, і не по ухвалі, а по заяві, причому, будь-якою структурою перебуваючою в ст. 38 КПК, куди заява подана, як тлумачить ст.214 КПК і роз`яснення по «Положенню про ЄРДР». Спочатку слід внести !

Отже, для реєстраторів заяв про злочини, в т. ч. і про службові, особами НАБУ, офісу ГПУ, ДБР, СБУ, поліції закон не надає лазійки для ухилення від виконання прямих службових обов`язків, визначених Законом (ст. 214 КПК, ч. 2 ст. 218 КПК, ст. 216 КПК, ст. 38 КПК) і ст. 19 Конституції. Наголошуємо, що без супровідної постанови про визначення компетенції слідства лише . прокурором, і лише після внесення відомостей, НАБУ-тівці не мають права вчиняти будь-які дій пакетами заяв потерпілих про будь-які злочини, чи чужі (по ДБР і офісу ГПУ), чи навіть про власні службові злочини по НАБУ, а були зобов`язані самостійно у 24 години забезпечити внесення достовірних і точних відомостей згідно вимог ст. 214 КПК України, з підготовленого тексту заяви про злочин №964/7, яка на с.1-6,7-9 д. від 07.12.2024 р. і не морочити голову нікому: ні потерпілим, ні слідчим суддям-нікому. Є Закон-крапка! Закон слід дотримуватися!».

3. Обґрунтування позиції суду.

3.1. Відповідно до частини 1 статті 214 КПК слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Слідчий, який здійснюватиме досудове розслідування, визначається керівником органу досудового розслідування, а дізнавач - керівником органу дізнання, а в разі відсутності підрозділу дізнання - керівником органу досудового розслідування.

Проте підставою початку досудового розслідування є не будь-які прийняті та зареєстровані заяви, повідомлення, а лише ті з них, з яких вбачаються вагомі обставини, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення.

Отже, для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань заявник у повідомленні про кримінальне правопорушення має зазначити конкретні, відомі йому обставини об`єктивної сторони такого правопорушення (яке саме кримінальне правопорушення відбулось, де, коли, в чому полягало, які особи, причетні до його скоєння тощо). Такі обставини можуть бути неповними (в силу недостатньої обізнаності заявника, неочевидності вчинення кримінального правопорушення, з огляду на початкову стадію сприйняття та дослідження цих подій чи з інших причин), але в той же час достатніми для попередньої кваліфікації реєстраторами Єдиного реєстру досудових розслідувань такого діяння саме як кримінального правопорушення (кваліфікації за статтею, частиною статті Кримінального кодексу України). Якщо ж зі змісту повідомлення про кримінальне правопорушення є очевидним, що обставини, викладені в ньому, не свідчать про те, що існує ймовірність вчинення будь-якого кримінального правопорушення і ці обставини для отримання зазначеного вище висновку не потребують перевірки засобами кримінального процесу або в силу його занадто абстрактного характеру неможливо встановити ні попередню кваліфікацію кримінального правопорушення, ні предмет, межі та напрямок досудового розслідування, яке ініціюється заявником, то такі відомості не повинні вноситися до ЄРДР.

3.2. Згідно із частиною 1 статті 24 КПК кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку передбаченому цим кодексом.

Порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів досудового розслідування чи прокурора під час досудового розслідування встановлено статтями 303-308 КПК.

Пунктами 1-11 частини 1 статті 303 КПК визначено вичерпний перелік рішень, дій чи бездіяльності слідчого або прокурора, які можуть бути оскаржені на досудовому провадженні, а згідно з частиною 2 статті 303 КПК скарги на інші рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора не розглядаються під час досудового розслідування та можуть бути предметом розгляду під час підготовчого провадження у суді згідно з правилами статей 314-316 цього кодексу.

Зокрема, пунктом 1 частини 1 статті 303 КПК передбачено право оскарження бездіяльності слідчого, дізнавача, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування

Системне тлумачення статей 214 і 303 КПК свідчить, що предметом судового контролю слідчого судді може бути лише бездіяльність слідчого чи прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, які є передумовою для внесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР та для початку досудового розслідування в кримінальному провадженні.

Бездіяльність, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про таке передбачає такі обов`язкові ознаки: 1) належним заявником до органу досудового розслідування належним чином подана заява чи повідомлення про кримінальне правопорушення із викладом вагомих обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення; 2) після отримання такої заяви чи повідомлення слідчим чи прокурором не внесено у визначений законом строк відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР.

Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) у своїй усталеній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право звернення до суду. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави.

3.3. Норми, які відносять справи до предметної підсудності ВАКС, у тому числі за скаргами на бездіяльність, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, визначаються статтею 33-1 КПК із урахуванням статті 216 КПК.

Згідно із статтею 33-1 КПК ВАКС підсудні кримінальні провадження стосовно корупційних кримінальних правопорушень, передбачених в примітці статті 45 КК, а саме: статтями 206-2, 209, 211, 366-2, 366-3 КК, якщо наявна хоча б одна з умов, передбачених пунктами 1-3 частини 5 статті 216 КПК. Слідчі судді ВАКС здійснюють судовий контроль за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності ВАКС відповідно до частини першої цієї статті.

Частиною 5 статті 216 КПК визначено, що детективи НАБУ здійснюють досудове розслідування кримінальних правопорушень, передбачених статтями 191, 206-2, 209, 210, 211, 354 (стосовно працівників юридичних осіб публічного права), 364, 366-2, 366-3, 368, 368-5, 369, 369-2, 410 КК, якщо наявна хоча б одна з таких умов:

1) кримінальне правопорушення вчинено:

- Президентом України, повноваження якого припинено, народним депутатом України, Прем`єр-міністром України, членом Кабінету Міністрів України, першим заступником та заступником міністра, членом Національної ради України з питань телебачення і радіомовлення, Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, Національної комісії з цінних паперів та фондового ринку, Антимонопольного комітету України, Головою Державного комітету телебачення і радіомовлення України, Головою Фонду державного майна України, його першим заступником та заступником, членом Центральної виборчої комісії, Головою Національного банку України, його першим заступником та заступником, Головою Національного агентства з питань запобігання корупції, його заступником, Директором Бюро економічної безпеки України, його заступником, членом Ради Національного банку України, Секретарем Ради національної безпеки і оборони України, його першим заступником та заступником, Постійним Представником Президента України в Автономній Республіці Крим, його першим заступником та заступником, радником або помічником Президента України, Голови Верховної Ради України, Прем`єр-міністра України;

- державним службовцем, посада якого належить до категорії «А»;

- депутатом Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутатом обласної ради, міської ради міст Києва та Севастополя, посадовою особою місцевого самоврядування, посаду якої віднесено до першої та другої категорій посад;

- суддею (крім суддів Вищого антикорупційного суду), суддею Конституційного Суду України, присяжним (під час виконання ним обов`язків у суді), Головою, заступником Голови, членом, інспектором Вищої ради правосуддя, Головою, заступником Голови, членом, інспектором Вищої кваліфікаційної комісії суддів України;

- прокурорами органів прокуратури, зазначеними у пунктах 1-4, 5-11 частини першої статті 15 Закону України «Про прокуратуру»;

- особою вищого начальницького складу державної кримінально-виконавчої служби, органів та підрозділів цивільного захисту, вищого складу Національної поліції, посадовою особою митної служби, якій присвоєно спеціальне звання державного радника митної служби III рангу і вище, посадовою особою органів державної податкової служби, якій присвоєно спеціальне звання державного радника податкової служби III рангу і вище;

- військовослужбовцем вищого офіцерського складу Збройних Сил України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Національної гвардії України та інших військових формувань, утворених відповідно до законів України;

- керівником суб`єкта великого підприємництва, у статутному капіталі якого частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків;

2) розмір предмета кримінального правопорушення, передбаченого статтями 354 (стосовно працівників юридичних осіб публічного права), 368, 369, 369-2 КК, у п`ятсот і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на час вчинення кримінального правопорушення, а також предмет кримінального правопорушення або розмір завданої шкоди у кримінальних правопорушеннях, передбачених статтями 191, 206-2, 209, 210, 211, 364, 410 КК, у дві тисячі і більше разів перевищує розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на час вчинення кримінального правопорушення (якщо кримінальне правопорушення вчинено службовою особою державного органу, правоохоронного органу, військового формування, органу місцевого самоврядування, суб`єкта господарювання, у статутному капіталі якого частка державної або комунальної власності перевищує 50 відсотків);

3) кримінальне правопорушення, передбачене статтею 369, частиною першою статті 369-2 КК, вчинено щодо службової особи, визначеної у частині четвертій статті 18 КК або у пункті 1 цієї частини.

Кримінальний кодекс України в примітці до статті 45 визначив вичерпний перелік корупційних кримінальних правопорушень, який розширеному тлумаченню не підлягає. Так, примітка статті 45 КК визначає, що корупційними кримінальними правопорушеннями вважаються кримінальні правопорушення, передбачені статтями 191, 262, 308, 312, 313, 320, 357, 410, у випадку їх вчинення шляхом зловживання службовим становищем, а також кримінальні правопорушення, передбачені статтями 210, 354, 364, 364-1, 365-2, 368-369-2 цього Кодексу. Кримінальними правопорушеннями, пов`язаними з корупцією, відповідно до цього Кодексу вважаються кримінальні правопорушення, передбачені статтями 366-2, 366-3 цього Кодексу.

3.4. Із змісту поданої скарги видно, що заява №964/7, яка зареєстрована у НАБУ 06.12.2024, подавалась ОСОБА_1 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 щодо нібито вчинення працівниками Державного бюро розслідувань (ДБР) злочинів, передбачених статтями 111 «Державна зрада», 109 «Дії, спрямовані на насильницьку зміну чи повалення конституційного ладу або на захоплення державної влади», 442 «Геноцид» КК, які відсутні в переліку корупційних кримінальних правопорушень, тобто такі не належать до підслідності НАБУ і підсудності ВАКС.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року визначає, що кожному гарантується право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ) щодо застосування статті 6 Конвенції у кримінально-процесуальному аспекті, «суд, котрий, відповідно до чинних положень національного права, не має повноважень судити підсудного, «не встановлений законом» у розумінні статті 6 § 1». Тобто розгляд судом (зокрема ВАКС) справ, які не належать до його підсудності, суперечить припису щодо розгляду справи судом, встановленим законом.

Окрім того, листом від 06.12.2024 НАБУ цілком обґрунтовано зазначено, що в повідомленні скаржників не викладено об`єктивних даних, що можуть свідчити про вчинення корупційних та інших кримінальних правопорушень, віднесених до підслідності детективів Національного бюро.

3.5. Також суд зазначає, що не допускається зловживання процесуальним правом, тобто особа не може використовувати процесуальне право не за його призначенням, ніж передбачено КПК.

Заява №964/7 від 06.12.2024, як й скарга скаржника від 09.12.2024, містить низку образливих висловлювань щодо працівників ДБР, СБУ, ГП, суддів та інших осіб, що свідчить про зловживання правом.

Неприпустимість використання заявниками таких висловлювань у процесуальних документах витікає з такої загальної засади кримінального провадження як повага до людської гідності, відповідно до якої під час кримінального провадження повинна бути забезпечена повага до людської гідності, прав і свобод кожної особи (частина 1 статті 11 КПК).

Також, згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Хоча у КПК не передбачено загального положення про заборону зловживання процесуальними правами, однак така заборона є загальноправовим принципом і поширюється на всі галузі права (ухвала Касаційного кримінального суду Верховного суду (ККС ВС) від 30.05.2018 у справі №676/7346/15-к). Процесуальний закон забезпечує дотримання прав осіб, а не використання їх для зловживання (постанова ККС ВС від 09.04.2019 у справі № 306/1602/16-к).

Відтак використання учасниками судового процесу або їх представниками нецензурної лексики, образливих і лайливих слів, символів у поданих до суду документах і у спілкуванні з судом, з іншими учасниками процесу, а також вчинення інших аналогічних дій свідчать про очевидну неповагу до їх честі та гідності з боку осіб, які такі дії вчиняють.

Такі дії суперечать основним засадам і завданням судочинства та можуть бути визнані судом як зловживання процесуальними правами (постанова ККС ВС від 24.03.2021 у справі № 937/1059/20). Аналогічний висновок міститься в постановах ККС ВС від 24.03.2021 у справі №937/1056/20, від 29.07.2021 у справі № 264/6844/20, від 16.01.2024 у справі № 991/7073/23, ухвалах ККС ВС від 26.10.2020 у справі № 442/2432/20, від 30.06.2021 у справі № 234/2435/21, від 07.02.2022 у справі № 266/59/22, від 07.02.2022 у справі № 266/108/22, від 03.04.2023 у справі № 991/111/23, від 03.04.2023 у справі № 991/113/23, від 05.03.2024 у справі № 758/3123/16, від 17.06.2024 у справі № 508/353/16-к.

Такої ж правової позиції дотримується і Апеляційна палата ВАКС. Так, (1) систематичне та цілеспрямоване формулювання неправильної назви суду як судової установи, яке свідчить про демонстрацію ним неповаги до суду; (2) обґрунтування процесуальної вимоги до суду апеляційної інстанції у виді образливих висловлювань на адресу суддів; (3) використання образливих висловлювань (фраз) щодо слідчого судді, які не відображають та не можуть відображати незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного судового рішення; (4) використання образливих висловлювань на адресу органів правосуддя та учасників кримінального провадження; (5) використання інших некоректних висловлювання на адресу суддів, що є очевидним проявом неповаги до суду - були кваліфіковані як зловживання правом та відповідно були визначені як підстави для повернення апеляційних скарг або зазначені як одна з підстав неприйнятності в ухвалах Апеляційної палати ВАКС від 22.02.2023 у справі № 991/1219/23, від 22.02.2023 у справі № 991/1251/23 та від 03.02.2022 у справі № 991/72/22, від 23.08.2023 та від 24.08.2023 у справі № 991/7226/23, від 23.08.2023 у справі № 991/6614/23, від 28.08.2023 у справі № 991/6613/23, від 28.08.2023 у справі № 991/7446/23, від 04.09.2023 у справі № 991/7293/23, від 05.09.2023 у справі № 991/7363/23, від 06.09.2023 у справі № 991/7073/23, від 03.10.2023 у справі № 991/8389/23, від 03.10.2023 у справі № 991/8477/23, від 03.10.2023 у справі № 991/8562/23, від 19.10.2023 у справі № 991/7073/23.

Також, Європейська конвенція про захист основоположних прав і свобод /1950 року, ратифікована Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР, є одним із видів міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Стаття 17 Закону України від 23.02.2006 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У підпункті «а» пункту 3 статті 35 Конвенції визначено, що Суд оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі статтею 34, якщо він вважає, що ця заява несумісна з положеннями Конвенції або протоколів до неї, явно необґрунтована або є зловживанням правом на подання заяви.

Відповідно до положення пункту 4 цієї статті Конвенції Суд відхиляє будь-яку заяву, яку він вважає неприйнятною згідно із цією статтею. Він може зробити це на будь-якій стадії провадження у справі.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 29.07.2021 (справа № 264/6844/20, провадження №51-572 км 21) у розумінні ЄСПЛ звернення до суду з використанням нецензурної лексики, образливих і лайливих слів, символів у поданих до суду документах і у спілкуванні із судом, з іншими учасниками процесу, їхніми представниками, а також вчинення інших аналогічних дій констатується як зловживання правом на подання заяви. Так, Суд, застосовуючи пп. «а» п. 3 ст. 35 Конвенції, оголошує неприйнятною будь-яку індивідуальну заяву, подану згідно зі ст. 34, якщо він вважає, що ця заява є зловживанням правом на її подання. Для прикладу, Суд вказав на зловживання правом на подання заяви, коли заявник під час спілкування з ЄСПЛ вживав образливі, погрозливі або провокативні висловлювання проти уряду-відповідача, його представника, органів влади держави-відповідача, проти ЄСПЛ, його суддів, Секретаріату ЄСПЛ або його працівників ( «Ржегак проти Чеської Республіки» від 14 травня 2004 року (Rehak v. the Czech Republic), заява № 67208/01, «Дюрінже та Грандж проти Франції» від 4 лютого 2003 року (Duringer and Grunge v. France), заяви № 61164/00 і № 18589/02).

У свою чергу аналогічної позиції дотримується Велика Палата Верховного Суду, (справа № 199/6713/14-ц, справа № 9901/324/19), а саме, що учасники справи зобов`язані виявляти повагу до суду та до інших учасників судового процесу. Нецензурна лексика, образливі та лайливі слова чи символи, зокрема, для надання особистих характеристик учасникам справи, іншим учасникам судового процесу, їх представникам і суду (суддям) не можуть використовуватися ні в заявах по суті справи, заявах із процесуальних питань, інших процесуальних документах, ні у виступах учасників судового процесу та їх представників.

3.6. Відповідно до частин 2, 3 статті 304 КПК скарга повертається, якщо: 1) скаргу подала особа, яка не має права подавати скаргу; 2) скарга не підлягає розгляду в цьому суді; 3) скарга подана після закінчення строку, передбаченого частиною першою цієї статті, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або слідчий суддя за заявою особи не знайде підстав для його поновлення. Копія ухвали про повернення скарги невідкладно надсилається особі, яка її подала, разом із скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Перевіривши й оцінивши відомості, наведені у скарзі, слідчий суддя вважає, що скаржником подано скаргу без належної підсудності ВАКС, тобто на скарга не підлягає розгляду в цьому суді, а тому таку належить повернути скаржнику на підставі пункту 2 частини 2 статті 304 КПК.

Окрім того, скарга чи заява, з якої вбачається зловживання процесуальними правами, є неприйнятною та підлягає поверненню скаржнику.

Керуючись статтями 303-309, 532 КПК, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

повернути ОСОБА_1 скаргу від 09.12.2024 на бездіяльність посадових осіб НАБУ, яка полягає у невнесенні відомостей до ЄРДР після отримання заяви про кримінальні правопорушення.

Копію ухвали направити особі, яка подала скаргу, разом зі скаргою та усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`яти днів з дня отримання її копії шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Апеляційної палати Вищого антикорупційного суду. Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Слідчий суддя ОСОБА_11.