Справа № 569/2402/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025 року м. Рівне

Рівненський міський суд в особі слідчого судді ОСОБА_1 , при секретарі судового засідання ОСОБА_2 , з участю прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , підозрюваної ОСОБА_5 , захисника підозрюваного - адвоката ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання старшого слідчого в ОВС СВ УСБУ в Рівненській області майора юстиції ОСОБА_4 , яке погоджене прокурором відділу Рівненської обласної прокуратури ОСОБА_3 про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 , підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 111 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

Слідчий, у рамках вказаного кримінального провадження звернувся до слідчого судді Рівненського міського суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу відносно ОСОБА_5 , підозрюваної у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 263, ч. 2 ст. 111 КК України.

В обґрунтування клопотання вказує, що ОСОБА_5 , у точно невстановлений час, у період з кінця лютого 2025 року по 01.03.2025 встановила контакт з використанням власного мобільного телефону та наявного акаунта у месенджері «Telegram» за № НОМЕР_1 з невстановленою особою, яка є представником спецслужб російської федерації, та яка використовує у месенджері «Telegram» акаунт «ІНФОРМАЦІЯ_5» з нік-неймом ОСОБА_7 з метою виконання протиправних дій на території України за грошову винагороду, у тому числі, здійснення розвідувальних дій та доставки вибухового пристрою на обумовлене місце.

Реалізовуючи вищевказаний злочинний умисел, виконуючи вказівки вищезазначеного представника спецслужб російської федерації, які остання отримувала у ході листування з використанням акаунта у месенджері «Telegram» за № НОМЕР_1 та власного мобільного телефона марки Redmi, ОСОБА_5 01.03.2025, близько 16 год неподалік міні-маркету «Криничка» в районі садового масиву «Криниченька», що у селі Біла Криниця Рівненського району Рівненської області віднайшла пакет червоного кольору з саморобним вибуховим пристроєм, достовірно при цьому знаючи про відсутність у неї передбаченого законом дозволу, у порушення постанови Верховної Ради України «Про право власності на окремі види майна» від 24.01.1995, також «Інструкції про порядок виготовлення, придбання, зберігання, обліку, перевезення та використання вогнепальної, пневматичної, холодної і охолощеної зброї, пристроїв вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, та патронів до них, а також боєприпасів до зброї, основних частин зброї та вибухових матеріалів», затвердженої наказом МВС України № 622 від 21.08.1998 та «Положення про дозвільну систему», затвердженого постановою КМУ № 576 від 12.10.1992.

Після чого, ОСОБА_5 за вказівкою невстановленої особи, яка є представником російської федерації здійснила підключення електричних провідків помаранчевого та чорного кольорів, які були виведені з мобільного телефону марки Sigma до запірно-пускового пристрою вогнегасника, з якого виведено два електричних провідки помаранчевого кольору та до якого приєднано шприц 10 ml, в якому знаходилася сипуча гранульована речовина білого кольору з електричними провідками, які зв`язані з корпусом, що слугувало для активації даного пристрою з метою його дистанційного підриву.

Надалі, ОСОБА_5 , виконуючи інструкції невстановленого представника спецслужб російської федерації, які остання отримувала у ході листування з використанням акаунта у месенджері «Telegram» за № НОМЕР_1 та власного мобільного телефона марки Redmi, 01.03.2025 зберігаючи вибуховий пристрій при собі переміщалася до ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак остання була затримана на зупинці громадського транспорту напроти КП «Рівненської обласної клінічної лікарні імені Ю. Семенюка» РОР, за адресою: м. Рівне, вул. Київська, буд. 78г.

Таким чином, ОСОБА_5 вчинили усі дії необхідні для доведення кримінального правопорушення до кінця, але кримінальне правопорушення не було закінчено, з причин, які не залежали від волі останньої.

Відповідно до постанови Верховної Ради України «Про звернення Верховної Ради України до Організації Об`єднаних Націй, Європейського Парламенту, Парламентської Асамблеї Ради Європи, Парламентської Асамблеї НАТО, Парламентської Асамблеї ОБСЄ, Парламентської Асамблеї ГУАМ, національних парламентів держав світу про визнання Російської Федерації державою-агресором» від 27.01.2015 № 129-VIII, російську федерацію визнано державою агресором, яка проводить агресію на території України з кінця лютого 2014 року.

Також, факт тимчасової окупації російською федерацією території України та здійснення збройної агресії проти України підтверджено у преамбулі Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 № 1207-VII. У вказаній преамбулі зазначено, що збройна агресія російської федерації розпочалася з неоголошених і прихованих вторгнень на територію України підрозділів збройних сил та інших силових відомств російської федерації, а також шляхом організації та підтримки терористичної діяльності, а 24.02.2022 переросла в повномасштабне збройне вторгнення на суверенну територію України.

Наслідком такої збройної агресії російської федерації проти України стала тимчасова окупація частини території України.

Планування, фінансування та реалізація російською федерацією військової агресії на території України організовується, спрямовується, здійснюється вищим політичним керівництвом рф, співробітниками федеральної служби безпеки російської федерації (далі - ФСБ рф), збройними силами рф, головним управлінням генерального штабу збройних сил російської федерації, збройними силами російської федерації (далі - ЗС рф), найманцями, а також силовими відомствами російської федерації.

24.02.2022 Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», у зв`язку з військовою агресією рф проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено введення в Україні воєнного стану із 05 год 30 хв 24.02.2022 строком на 30 діб, в подальшому дія якого неодноразово продовжувалась, в тому числі діє і на даний час, шляхом прийняття Верховною Радою України відповідних нормативно-правових актів.

На даний час, представники російської спецслужби реалізовують терористичні акти на території України з метою залякування населення та дестабілізації суспільно-політичного становища в Україні шляхом підшукування та вербування громадян України на вчинення відповідних дій за грошову винагороду.

ОСОБА_5 , у точно невстановлений час, однак не пізніше 28.02.2025 року встановила контакт з використанням власного мобільного телефону та наявного акаунта у месенджері «Telegram» за № НОМЕР_1 з невстановленою особою, яка є представником російської федерації, та яка використовує акаунт у месенджері «Telegram» «ІНФОРМАЦІЯ_5» з нік-неймом ОСОБА_7 з метою виконання протиправних дій на території України за грошову винагороду, у тому числі, здійснення розвідувальних дій та доставки вибухового пристрою на обумовлене місце для здійснення підривної діяльності проти України.

Після чого, ОСОБА_5 , 28.02.2025 прибула до м. Рівне, та на виконання завдання представника російської федерації, яке остання отримувала під час спілкування з останнім за допомогою месенджера «Telegram» здійснила розвідувальні дії по АДРЕСА_1 , поблизу ІНФОРМАЦІЯ_2 шляхом здійснення спостереження та відеофіксації прилеглої території до ІНФОРМАЦІЯ_3 та передала відповідну інформацію вказаному представнику російської федерації з метою здійснення підготовчих дій, спрямованих на вчинення терористичного акту у цілях нанесення шкоди обороноздатності та державній безпеці України.

Реалізовуючи вищевказаний злочинний умисел, який був спрямований на вчинення терористичного акту в інтересах російської федерації для завдання шкоди обороноздатності та державній безпеці України, виконуючи вказівки вищезазначеного представника російської федерації, які остання отримувала під час листування з використанням акаунта у месенджері «Telegram» за № НОМЕР_1 та власного мобільного телефона марки «Redmi», ОСОБА_5 , 01.03.2025, близько 16 год, усвідомлюючи відсутність у неї передбаченого законом дозволу на придбання, зберігання та носіння вибухових пристроїв, у заздалегідь обумовленому із представником російської федерації місці, неподалік міні-маркету «Криничка» в районі садового масиву «Криниченька», що у селі Біла Криниця Рівненського району Рівненської області забрала (придбала) пакет червоного кольору з саморобним вибуховим пристроєм.

Після чого, ОСОБА_5 за вказівкою невстановленої особи, яка є представником російської федерації, шляхом підключення електричних провідків помаранчевого та чорного кольорів, які були виведені з мобільного телефону марки «Sigma» до запірно-пускового пристрою вогнегасника, з якого виведено два електричних провідки помаранчевого кольору та до якого приєднано шприц 10 ml, в якому знаходилася сипуча гранульована речовина білого кольору з електричними провідками, які зв`язані з корпусом, привела у бойову готовність вище вказаний вибуховий пристрій, з метою його дистанційного підриву.

Надалі, ОСОБА_5 , діючи з метою надання допомоги представнику російської федерації у проведенні підривної діяльності проти України, виконуючи інструкції останнього, які вона отримувала під час листування з використанням акаунта у месенджері «Telegram» за № НОМЕР_1 та власного мобільного телефона марки «Redmi», 01.03.2025 зберігаючи вказаний вибуховий пристрій, вирушила у напрямку ІНФОРМАЦІЯ_1 , однак була затримана на зупинці громадського транспорту напроти КП «Рівненська обласна клінічна лікарня імені Ю. Семенюка» РОР, за адресою: м. Рівне, вул. Київська, буд. 78г.

01.03.2025 ОСОБА_5 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 263 КК України, а 02.03.2025 останній повідомлено про підозру у вчиненні вказаного кримінального правопорушення.

03.03.2025 до ОСОБА_5 ухвалою слідчого судді Рівненського міського суду застосовано запобіжний захід в межах строку досудового розслідування у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави у розмірі триста сорока прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Надалі, 05.03.2025 останній повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, державна зрада.

Обґрунтованість підозри ОСОБА_5 у вчиненні зазначеного вище кримінального правопорушення підтверджується матеріалами кримінального провадження в їх сукупності: протоколом огляду місця події від 01.03.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_8 від 02.03.2025; протоколом затримання ОСОБА_5 від 01.03.2025, протоколом огляду від 05.03.2025, а також іншими матеріалами кримінального провадження.

В судовому засіданні прокурор та слідчий повністю підтримали клопотання, просили його задоволити, оскільки підозрюваній було вручено нову підозру у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, та підставою для застосування до підозрюваної ОСОБА_5 найсуворішого запобіжного заходу є наявність ризиків, які передбачені п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Підозрювана та її захисник в судовому засіданні просили відмовити в задоволенні клопотання, вказавши не необґрунтованість оголошеної підозри та заявлених ризиків.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, слідчий суддя приходить до висновку, що клопотання підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 200 КПК України, прокурор, слідчий за погодженням з прокурором має право звернутися в порядку, передбаченому статтею 184 цього Кодексу, до слідчого судді, суду із клопотанням про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування, зміну або покладення додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу, чи про зміну способу їх виконання.

Як встановлено в ході розгляду клопотання, СВ УСБУ в Рівненській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000168 від 25.12.2024 за підозрою ОСОБА_9 та ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 258 КК України, за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України та за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 263 та ч. 2 ст. 111 КК України.

За вищевказаних обставин, 02.03.2025 ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 263 КК України.

Ухвалою слідчого судді від 03.03.2025 відносно ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою із визначенням розміру застави у розмірі триста сорока прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

В подальшому 05.03.2025 останній повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, державна зрада.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 КПК України зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до якого, зокрема, відноситься: верховенство права.

Згідно ч. 2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Узагальнююче визначення «обґрунтованість підозри» у вчиненні кримінального правопорушення, доведення якої, як одного з трьох обов`язкових елементів, визначених КПК України для можливості взагалі обрання запобіжного заходу, покладено на прокурора, сформульовано у правових позиціях Європейського суду з прав людини.

У п. 175 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року вказав, що термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. ЄСПЛ в даному рішенні наголошує, що вимога, що підозра має ґрунтуватись на обґрунтованих підставах, є значною частиною гарантії недопущення свавільного затримання і тримання під вартою.

Європейський Суд з прав людини у справі «Фокс, Кемпбел і Гартлі проти Сполученого Королівства» зазначив, що «обґрунтована підозра» передбачає наявність фактів або інформації, які б могли переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа могла вчинити злочин.

Крім того, як зазначено у матеріалі ВССУ від 11.07.2016р. «захист прав людини у кримінальному провадженні: доказування та докази», передумовою для подання клопотання стороною обвинувачення про застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри про те, що особа вчинила кримінальне правопорушення. Слідчий, прокурор зобов`язані з належним обґрунтуванням викласти обставини, що дають підстави підозрювати, обвинувачувати особу у вчиненні кримінального правопорушення, і посилання на матеріали, що підтверджують ці обставини. Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначив, що абстрактна можливість перешкоджання кримінальному провадженню, знищення, сховати або спотворити річ, яка має істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, ризик незаконного впливу на свідків, вчинити інше кримінальне правопорушення є недостатньою для обґрунтування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини, у справі «Бойченко проти Молдови» №41088/05, рішення від 11 липня 2006 року - «одне тільки посилання судів на відповідну норму закону без вказівки підстав з яких вони вважають обґрунтованими твердження про те, що ніби заявник може перешкоджати провадженню в справі, переховуватись від правосуддя або скоювати нові злочини, не є достатнім для ухвалення рішення про обрання запобіжного заходу».

Згідно ст. 178 КПК України, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі: вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого; міцність соціальних зв`язків підозрюваного, обвинуваченого в місці його постійного проживання, у тому числі наявність в нього родини й утриманців; наявність у підозрюваного, обвинуваченого постійного місця роботи або навчання; наявність судимостей у підозрюваного, обвинуваченого.

При цьому, відповідно до практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм застосування більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин кримінального правопорушення та особливості підозрюваного і його поведінки.

Підставою для застосування до підозрюваної ОСОБА_5 найсуворішого запобіжного заходу є наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

ОСОБА_5 будучи обізнаною про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні нею кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 111 КК України, санкція якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк 15 років або довічне позбавлення волі, та те що значна частина державного кордону України, у зв`язку із російською агресією, не перебуває під контролем Державної прикордонної служби України, остання будучи мешканкою іншої області, перебуваючи на свободі зможе вчинити дії, спрямовані на цілеспрямоване переховування від органу досудового розслідування, прокурора та суду, з метою уникнення кримінальної відповідальності за скоєні нею злочинні діяння. Це підтверджується також тим, що остання підтримує контакти із невстановленою особою, яка є представником російської спецслужби, на виконання завдань якого ОСОБА_5 повинна була вчинити терористичний акт у будівлі ІНФОРМАЦІЯ_1 за грошову винагороду.

Також підозрювана може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється: оскільки ОСОБА_5 , виконувала злочинні накази невстановленої особи, яка є представником спецслужби російської федерації, перебуваючи на волі вона може продовжити злочинну діяльність.

З урахуванням того, що з метою запобігання виявленню протиправної діяльності правоохоронними органами України, при здійсненні своєї злочинної діяльності ОСОБА_5 використовувала засоби конспірації та спілкувалася за допомогою месенджеру «Telegram», а також те, що на даний час слідством не проведено усі слідчі дії, не встановлені всі спільники, ОСОБА_5 може знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для кримінального провадження.

Ризик незаконного впливу на свідків, стверджується тим, що на даний час ОСОБА_5 знайома з частиною матеріалів досудового розслідування та їй відомо про осіб, які можуть бути допитані як свідки. Крім цього, остання причетна до діяльності пов`язаної із незаконним обігом вибухових речовин та вибухових пристроїв, які вона отримала від невстановленої особи, яка є представником російської спецслужби, яка може при наданні їй відповідних вибухових пристроїв бути використана останньою для впливу на свідків.

Таким чином, з урахуванням військового стану в державі, застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_5 , відповідає тяжкості підозри і відповідає суспільному інтересу.

Таким чином, вище наведені докази у їх сукупності, вказують на обґрунтовану підозру у вчиненні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 258 та ч. 2 ст. 111 КК України.

Відповідно до рішення ЄСПЛ від 12.03.2013 року у справі «Волосюк проти України» тяжкість обвинувачення може бути достатньою причиною разом з іншими для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Тобто, у розумінні практики Європейського суду з прав людини сама тяжкість обвинувачення не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Можливість підозрюваної переховуватися від органу досудового розслідування, незаконно впливати на свідків у цьому кримінальному провадженні, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; вчинення інших кримінальних правопорушень, слідчий суддя вважає такі дії вірогідними, з огляду на докази, які вказують на обґрунтовану підозру у вчиненні ОСОБА_5 кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 111 КК України, яке відповідно до ст. 12 КК України є особливо тяжким, санкція якого передбачає покарання у вигляді 15 років або довічне позбавлення волі, відсутність у підозрюваної міцних соціальних зв`язків, відсутність осіб, як перебувають на її утриманні, а отже стороною обвинувачення доведено існування вказаних ризиків передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Застосування запобіжних заходів у вигляді особистого зобов`язання, домашнього арешту та особистої поруки не є достатніми для запобігання вищевказаним ризиками та в умовах воєнного стану обраний запобіжний захід має відповідати характеру певного суспільного інтересу, що, незважаючи на презумпцію невинуватості, переважає над принципом поваги до свободи особистості. Крім того, «суворість передбаченого покарання» є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочину.

Як передбачено ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законним та обґрунтованим визнається арешт особи, коли він є необхідним для запобігання вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення, а також для забезпечення виконання будь-якого обов`язку, встановленого законом.

Згідно п. п. 3, 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод і практики Європейського суду з прав людини, обмеження права особи на свободу та особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

У справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26.07.2001 р. ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Зважаючи на суспільний інтерес, який, з урахуванням презумпції невинуватості, виправдовує відступ від принципу поваги до особистої свободи та не суперечить практиці Європейського суду з прав людини і вимогам Конвенції про захист прав людини га основоположних свобод, зокрема, правовим позиціям, викладеним в п. 35 рішення ЄСПЛ «Летельє проти Франції», слідчий суддя вважає необхідним застосувати відносно підозрюваної ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки більш м`який запобіжний захід, не зможе запобігти заявленим ризикам, та гарантувати належну процесуальну поведінку підозрюваної.

Даних, які б вказували на неможливість застосування щодо підозрюваної вказаного запобіжного заходу не встановлено.

Згідно ч. 3 ст. 183 КПК України, слідчий суддя при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним обов`язків, передбачених цим кодексом.

Однак, відповідно до абз. 3 ч. 4 ст.183 КПК України, під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 402-405, 407, 408, 429, 437-442 Кримінального кодексу України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178,183,193-194, 200, 205, 309, 376 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання задоволити.

Змінити відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , раніше застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, з визначенням застави на тримання під вартою без визначення розміру застави, в межах строку досудового розслідування, тобто до 04.04.2025.

Утримувати ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , в Державній установі "Рівненський слідчий ізолятор" - м. Рівне, вул. Дворецька, 116.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Копію ухвали направити на виконання уповноваженій особі ДУ "Рівненський слідчий ізолятор", вручити учасникам судового розгляду.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя -