УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2025 року

м. Київ

справа № 201/8255/24

провадження № 51-221 ск 25

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу прокурора Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_4 , яка брала участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 14 листопада 2024 року щодо засудженої ОСОБА_5 ,

встановив:

Вироком Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2024 року, ОСОБА_5 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України і призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_5 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік та покладенням обов`язку, передбаченого п. 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 14 листопада 2024 року за результатами розгляду апеляційної скарги прокурора зазначений вирок залишено без змін.

Не погоджуючись із цими судовими рішеннями прокурор подала касаційну скаргу.

У попередній касаційній скарзі прокурор, посилаючись на істотне порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність через незастосування судом закону, який підлягав застосуванню - п. 1 ч. 1 ст. 76 КК України, порушувала питання про зміну оскаржуваних судових рішень шляхом застосування цього Закону судом касаційної інстанції.

Обґрунтовуючи свої вимоги, прокурор вважала, що оскільки Дніпровський апеляційний суд, переглядаючи вирок за апеляційною скаргою прокурора, в якій порушувалось питання про зміну вироку і застосування вказаного закону України про кримінальну відповідальність, відмовив у задоволенні вимог прокурора про зміну вироку, зазначене, на її думку, підлягає виправленню у касаційному порядку.

Суд касаційної інстанції, отримавши касаційну скаргу прокурора та вивчивши її зміст, встановив, що сторона обвинувачення фактично вказує на незаконність ухвали апеляційного суду, однак порушує питання про зміну вироку, що не узгоджується із обґрунтуванням касаційної скарги щодо наслідків її розгляду.

Тому колегія суддів касаційного суду ухвалою від 23 січня 2025 року залишила касаційну скаргу прокурора без руху, надавши їй строк для усунення недоліків.

Також Суд роз`яснив, що у разі неусунення цих недоліків в установлений строк, така скарга буде повернена особі, яка її подала.

У межах наданого судом строку прокурор надіслала до касаційного суду повторну касаційну скаргу, проте недоліків, зазначених в ухвалі, не усунула.

Так, за змістом повторної касаційної скарги прокурор, посилаючись на істотне порушення судом апеляційної інстанції вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування судом першої інстанції закону України про кримінальну відповідальність, порушує до суду касаційної інстанції ті самі вимоги, які зазначала у попередній касаційній скарзі, а саме про необхідність зміни оскаржуваних судових рішень шляхом застосування п. 1 ч. 1 ст. 76 КК України, а отже, просить саме касаційний суд покласти ці обов`язки на засуджену.

Проте таке обґрунтування вимог прокурора є аналогічним доводам, наведеним нею у попередній скарзі.

Твердження прокурора про те, що саме суд касаційної інстанції може виправити помилку, допущену судом першої інстанції, шляхом зміни вироку через те, що не було застосовано закон України про кримінальну відповідальність, який у даному кримінальному провадженні підлягав застосуванню, не узгоджується з повноваженнями суду касаційної інстанції.

З огляду на обставини цього провадження, застосування зазначеного закону України про кримінальну відповідальність було б можливим лише в порядку апеляційної процедури.

Проте у касаційній скарзі прокурор наводить аналогічні підстави для зміни вироку суду першої інстанції, унаслідок чого залишає ті самі вимоги до суду касаційної інстанції.

Згідно з положеннями п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України, касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.

Враховуючи відсутність у повторній касаційній скарзі належного обґрунтування вимог прокурора, які б узгоджувались із повноваженнями суду касаційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що недоліки, зазначені в ухвалі касаційного суду, не усунуті, а тому її скарга підлягає поверненню.

На підставі викладеного та керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК України, Суд

постановив:

Повернути прокурору Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_4 , яка брала участь у кримінальному провадженні в суді апеляційної інстанції, касаційну скаргу на вирок Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 26 липня 2024 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 14 листопада 2024 року щодо засудженої ОСОБА_5 разом з усіма доданими до неї матеріалами.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3