Житомирський апеляційний суд
Справа №278/3646/24 Головуючий у 1-й інст. ОСОБА_1
Номер провадження №11-кп/4805/316/25
Категорія ч. 2 ст. 286-1 КК України Доповідач ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2025 року колегія суддів Житомирського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

з участю

секретаря: ОСОБА_5

обвинуваченого: ОСОБА_6

захисника: ОСОБА_7

представника потерпілого: ОСОБА_8

прокурора: ОСОБА_9

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі кримінальне провадження №0001149 за апеляційними скаргами захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 , представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 , прокурора Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_11 на вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 19 вересня 2024 року, яким засуджено

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Житомира, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

- за ч.2 ст.286-1 КК України до покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді 3 (трьох років) обмеження волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 5 (п`ять) років.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту фактичного затримання після набрання вироком законної сили.

ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили запобіжний захід не обирався.

Цивільний позов ОСОБА_10 до ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 35 654 (тридцять п`ять тисяч шістсот п`ятдесят чотири) грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави 15 145, 60 (п`ятнадцять тисяч сто сорок п`ять) грн. 60 коп. судових витрат на залучення експертів.

Арешт, накладений ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 18.04.2024 на автомобіль Audi A6, реєстраційний номер НОМЕР_1 , який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 належить ОСОБА_12 , та перебував у користуванні ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 ухвалено скасувати та повернути власнику.

Питання про речові докази вирішено в порядку ст. 100 КПК України і у апеляційному порядку не оскаржується.

ВСТАНОВИЛА:

Як встановив суд, наказом командира військової частини НОМЕР_3 №66 від 18.03.2022 військовослужбовця солдата ОСОБА_6 призначено такелажником 2 розряду 2-го евакуаційного відділення 2- го евакуаційного взводу 2-ї евакуаційної роти евакуаційного батальйону.

Так, 14.04.2024 близько 17 години 30 хвилин водій ОСОБА_6 , в порушення вимог пункту 2.9 а) Правил дорожнього руху України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10.10.2001 (далі - ПДР України), перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керував технічно справним автомобілем Аudi А6, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та рухався ним по Чуднівському шосе, зі сторони м. Житомира в напрямку с. Тетерівка Житомирського району, яка має по дві смуги руху в кожному напрямку.

Рухаючись у вказаний день, час та місці зазначеним транспортним засобом, водій ОСОБА_6 в порушення вимог 2.3.б), 12.1 ПДР України, в світлу пору доби, в умовах достатньої видимості, по проїзній частині Чуднівського шосе поблизу с. Тетерівка Житомирського району, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, не врахував дорожню обстановку та не вибрав в установлених межах безпечну швидкість руху керованого ним транспортного засобу, внаслідок чого допустив некерований рух транспортного засобу, виїхав за межі проїзної частини Чуднівського шосе та в подальшому зіткнувся з бетонними блоками, які знаходилися на узбіччі в зустрічному напрямку руху транспортного засобу.

Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля Аudi А6, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_10 , який знаходився на передньому пасажирському сидінні, отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої тупої поєднаної травми тіла у вигляді множинних саден тулуба та кінцівок, перелому дужки 5-го шийного хребця зліва, багатоуламкового перелому тіла 6-го шийного хребця та тіла 7-го шийного хребця, що призвело до розвитку грубого верхнього парапарезу (зниження м`язевої сили нижніх кінцівок з обмеженням довільних рухів) та нижньої параплегії (параліч обох нижніх кінцівок) із порушенням функції тазових органів за типом затримки сечі; перелому заднього відділу 7-го та 8-го ребер справа, забою правої легені, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження за ознакою небезпеки для життя.

Порушення водієм ОСОБА_6 вимог пунктів 2.3.б), 12.1 ПДР України, знаходиться у причинному зв`язку із створенням аварійної обстановки, виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Своїми необережними діями, які виразились в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому ОСОБА_10 тяжке тілесне ушкодження, ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286-1 КК України.

В спільній апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 та обвинувачений ОСОБА_6 оскаржують вирок з підстав суворості призначеного ОСОБА_6 покарання. Просять вирок суду змінити та призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання за ч. 2 ст. 286-1 КК України застосувавши до нього норми ч.ч.1, 2 ст. 58 КК України та замість 3 (трьох) років обмеження волі, в порядку переходу до іншого, більш м`якого виду покарання (на підставі статті 69 Кримінального кодексу) призначити службове обмеження для військовослужбовців на строк 2 (два) роки із відрахуванням 10 % (десяти відсотків) із суми грошового забезпечення в дохід держави.

На переконання апелянтів при призначенні покарання суд не в повній мірі врахував, що обвинувачений ОСОБА_6 у вчиненому щиро покаявся, висловив жаль з приводу своєї протиправної поведінки, добровільно, частково відшкодував заподіяну шкоду, сприяв у розкритті злочину. Запевнив суд, що в подальшому буде добровільно відшкодовувати спричинену потерпілому ОСОБА_10 моральну та матеріальну шкоду.

Крім того, враховуючи відсутність обставини, які обтяжують покарання, особу винного, який раніше не судимий, характеризується позитивно, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не є особою з інвалідністю, є особою молодого віку, одруженого, маючого на утриманні малолітнього сина, те, що він є військовослужбовцем, на теперішній час проходить військову службу в зоні бойових дій, а також те, що шкоди державним інтересам не завдано, шкода завдана потерпілому відшкодована частково, вважаємо призначене покарання суворим, оскільки при наявності такого покарання обвинувачений ОСОБА_6 буде позбавлений можливості відшкодовувати заподіяну моральну шкоду потерпілому, який вкрай її потребує.

В апеляційній скарзі представник потерпілого не оспорюючи висновки суду про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 , вважає, що вирок підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його суворість.

Крім того, просить повністю задовольнити цивільний позов та стягнути моральну шкоду в розмірі 300 000 грн., матеріальну в розмірі 56 379 грн.

Вимоги щодо покарання аналогічні вимогам захисника.

В апеляційній скарзі прокурор просить скасувати вирок та постановити новий, яким визнати обвинуваченого ОСОБА_6 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

Вказує, що суд не надав у своєму рішенні оцінки тим обставинам, що ОСОБА_6 , будучи в стані алкогольного сп`яніння свідомо сів за кермо транспортного засобу, взявши двох пасажирів, керував транспортним засобом, тим самим поставивши під небезпеку не лише своє життя і тих осіб, які перебували з ним в автомобілі (одному із них внаслідок ДТП спричинено тяжкі тілесні ушкодження за ознакою небезпеки для життя), та й інших учасників дорожнього руху, що могло спричинити більш тяжкі наслідки, однак обвинувачений байдуже до цього поставився.

Стверджує, що суд безпідставно застосував положення ст.69 КК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого та захисника, які підтримали свою апеляційну скаргу та частково апеляційну скаргу представника потерпілого, заперечили щодо доводів апеляційної скарги сторони обвинувачення, пояснення прокурора, який підтримав свою апеляційну скаргу та заперечив щодо задоволення апеляційних скарги сторони захисту та потерпілого, думку представника потерпілого, який підтримав свою апеляційну скаргу та сторони захисту, заперечення щодо апеляційної скарги прокурора, перевіривши матеріали провадження, відповідно до вимог ст. 404 КПК України, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги сторони захисту та прокурора не підлягають задоволенню, а апеляційна скарга представника потерпілого підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Висновки суду першої інстанції про фактичні обставини кримінального провадження та доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення є обґрунтованими і законними та апелянтами не оспорюються.

Не оспорюється в апеляційних скаргах також правильність кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч.2 ст.286-1 КК України.

Відповідно до загальних засад призначення кримінального покарання, передбачених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

З кримінального провадження вбачається, що суд, призначаючи ОСОБА_6 покарання в повній мірі дотримався вказаних вимог закону.

При призначенні покарання ОСОБА_6 судом було враховано тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, яке є тяжким злочином, відсутність обставин, що обтяжують його покарання та наявність обставин, що пом`якшують покарання, щире каяття, активне сприяння розкриттю злочину.

Крім того, судом враховано дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, характеризується позитивно, вину визнав повністю, на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, не є особою з інвалідністю, є особою молодого віку, одружений, має на утриманні малолітнього сина, цивільний позов визнав частково, відшкодував частково потерпілому завдану матеріальну шкоду в сумі 20 725 грн.

Доводи апелянтів, що суд призначив ОСОБА_6 покарання явно несправедливе та не врахував характеризуючи даних і пом`якшуючих обставин, а саме частково відшкодування матеріальної шкоди є помилковими, оскільки призначаючи покарання суд застосував ст. 69 КК України та призначив більш м`який вид основного покарання, що передбаченого санкцією ч.2 ст.286-1 КК України, з врахуванням всіх обставин на які посилаються апелянти.

Дані про особу обвинуваченого, які захисник просить визнати такими, що пом`якшують покарання, були враховані судом першої інстанції при постановленні вироку, а тому підстав вважати, що призначене ОСОБА_6 покарання є явно несправедливим, колегія суддів не вбачає.

Переконливих доводів про необхідність призначення ОСОБА_6 менш суворого покарання, ніж призначено судом першої інстанції, в апеляційних скаргах сторони захисту та представника потерпілого не наведено, у зв`язку з чим вважати його таким, що не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, підстав не вбачається.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора, що покарання призначене ОСОБА_6 не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через його м`якість то вони на думку колегії суддів є необґрунтованими, оскільки судом встановлені обставини, що пом`якшують покарання, обвинувачений частково відшкодував шкоду, а тому покарання призначене ОСОБА_6 у виді обмеження волі на значний термін є справедливим та достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

Крім того, колегією суддів враховано думку представника потерпілого, який в апеляційній скарзі просив не позбавляти волі обвинуваченого ОСОБА_6 , оскільки шкода відшкодована потерпілому частково, а у разі призначення покарання у виді позбавлення волі, обвинувачений буде позбавлений можливості відшкодувати моральну та матеріальну шкоду ОСОБА_13 у повному обсязі, а потерпілий на даний час її дуже потребує.

З врахуванням цих обставин, даних про особу обвинуваченого, характеру та обставин вчиненого кримінального правопорушення вчиненого з необережності, відношення обвинуваченого до скоєного, який частково відшкодував матеріальну шкоду, розкаявся, думку потерпілого, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_6 покарання не можна розцінювати таким, що є очевидно несправедливим внаслідок його м`якості.

Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано застосував положення ст. 69 КК України, що є дискреційними повноваженнями суду.

Тримання особи в кримінально-виконавчій установі, в умовах здійснення за ним нагляду з обов`язковим залученням до праці на строк 3 роки, з врахуванням встановлених пом`якшуючих покарання обставин, даних про особу обвинуваченого на думку апеляційного суду буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.

На думку колегії суддів, у даному конкретному випадку призначене ОСОБА_6 покарання відповідає вимогам ст. 50, ст. 65 КК, є справедливим, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень.

Як вбачається з матеріалів справи, потерпілим ОСОБА_10 заявлено цивільний позов до ОСОБА_6 , в якому він просив суд стягнути з обвинуваченого матеріальну шкоду в розмірі 56 379 грн. та моральну шкоду 300 000 грн. (а.с.26-30).

Судом частково задоволено цивільний позов та стягнуто з ОСОБА_6 150 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 35 654 грн. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Згідно з ч. 5 ст. 128 КПК України цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч.1 ст.129 КПК України ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

При цьому суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених кримінальним правопорушенням, установити злочинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.

На думку колегії суддів, цих вимог закону при вирішенні цивільного позову у кримінальному провадженні щодо ОСОБА_6 суд першої інстанції не дотримався в повній мірі.

Зокрема, висновки суду першої інстанції про часткове задоволення цивільного позову зроблено з порушення вимог ст.ст.370, 374 КПК України щодо законності, обґрунтованості і вмотивованості судового рішення, зроблено без належного з`ясування доведеності підстав і розміру цих позовних вимог, без належного мотивування та надання правової оцінки, зокрема, відповідних наданих потерпілою стороною квитанцій та чеків про придбання медичних засобів та товарів.

За таких обставин вирок суду в частині вирішення цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди не можна вважати законним та обґрунтованим.

Зазначені порушення на переконання колегії суддів, є істотними, а тому суд апеляційної інстанції скасовує вирок, в цій частині з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Спільну апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 та обвинуваченого ОСОБА_6 , апеляційну скаргу прокурора Житомирської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Центрального регіону ОСОБА_11 - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника потерпілого ОСОБА_10 адвоката ОСОБА_8 задовольнити частково.

Вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 19 вересня 2024 року щодо ОСОБА_6 скасувати в частині вирішення цивільного позову та призначити новий розгляд в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства.

В решті вирок залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду, якою вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 19 вересня 2024 року щодо ОСОБА_6 скасовано з призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції в порядку цивільного судочинства, касаційному оскарженню не підлягає.

Ухвала апеляційного суду, в тій частині, якою залишено без змін вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 19 вересня 2024 року щодо ОСОБА_6 може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного Кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції.

Судді: