КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2024 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 ,

при секретарі ОСОБА_4 ,

з участю прокурора ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві кримінальне провадження № 0000960 стосовно

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Великі Телковичі Володимирецького району Рівненської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого:

- 26.02.2018 Володимирецьким районним судом Рівненської області за ч. 3 ст. 185, ст. 71 КК України на 5 років 6 місяців позбавлення волі;

- 30.03.2018 Володимирецьким районним судом Рівненської області за ч. 1 ст. 393 КК України на 3 роки 6 місяців позбавлення волі,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, за апеляційною скаргою обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Тетіївського районного суду Київської області від 14 лютого 2024 року,

в с т а н о в и л а:

Вироком Тетіївського районного суду Київської області від 14 лютого 2024 року ОСОБА_6 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, та _________________________________________________________________

Справа №11-кп/824/3429/2024 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_7

Категорія: ч. 4 ст. 185 КК України Доповідач ОСОБА_1

йому призначено покарання у виді 5 років позбавлення волі.

Цим же вироком вирішено питання щодо речових доказів.

Суд визнав доведеним, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про режим воєнного стану», Указом Президента України ОСОБА_8 за № 64/2022 від 24.02.2022 року о 05 год. 30 хвилин введено воєнний стан на території України строком на 30 діб. У відповідності до Указу Президента України ОСОБА_8 за № 133/2022 від 14.03.2022 року «На часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ» - продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

У відповідності до Указу Президента України ОСОБА_8 за №255/2022 від 18.04.2022 року «На часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ» - продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

У відповідності до Указу Президента України ОСОБА_8 за №341/2022 від 17.05.2022 року «На часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ» - продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

У відповідності до Указу Президента України ОСОБА_8 за №573/2022 від 12.08.2022 року «На часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ» - продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

У відповідності до Указу Президента України ОСОБА_8 за № 757/2022 від 07.11.2022 року «На часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ» - продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

У відповідності до Указу Президента України ОСОБА_8 за № 58/2023 від 06.02.2023 року «На часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 року № 2102-ІХ» - продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

Так, 25.02.2023 року близько 23 год. в м. Тетіїв Білоцерківського району Київської області ОСОБА_6 , в умовах воєнного стану, маючи намір на повторне вчинення крадіжки, переслідуючи корисливий мотив, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, прийшов до домогосподарства ОСОБА_9 , що по АДРЕСА_3 , де, скориставшись відсутністю господаря, темною порою доби та тим, що за його діями ніхто не спостерігає, незаконно, повторно здійснив крадіжку металевої хвіртки, вартістю 7 100 гривень.

В подальшому ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 7 100 гривень.

Окрім цього, 22.03.2023 року близько 23 год. в м. Тетіїв Білоцерківського району Київської області ОСОБА_6 , в умовах воєнного стану, маючи намір на повторне вчинення крадіжки, переслідуючи корисливий мотив, з метою незаконного збагачення за рахунок чужого майна, прийшов до домогосподарства ОСОБА_9 , що по АДРЕСА_3 , де, скориставшись відсутністю господаря, темною порою доби та тим, що за його діями ніхто не спостерігає, незаконно, повторно здійснив крадіжку металевих воріт, вартістю 13 200 гривень.

В подальшому ОСОБА_6 з місця вчинення кримінального правопорушення зник та розпорядився викраденим майном на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 13 200 гривень.

В апеляційній скарзі обвинувачений ОСОБА_6 , вважаючи вирок суду незаконним, у зв`язку з невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, просить змінити вирок суду в частині призначеного покарання та призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнити його від відбування покарання з випробуванням терміном 3 роки, з покладенням обов`язків у відповідності до ст. 76 КК України.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що вину у вчиненні інкримінованого правопорушення він визнав повністю, не оспорював, та не оспорює фактичні обставини вчинення правопорушення, розкаявся у вчиненому, викрадені речі повернуто потерпілій, окрім цього ним потерпілій відшкодовано 5 000 грн. моральної шкоди, вчинене кримінальне правопорушення не потягнуло за собою тяжких наслідків, та як на стадії досудового слідства, так і в ході розгляду справи у суді першої інстанції повідомив про всі відомі обставини вчинення правопорушення.

При цьому зазначає, що до обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому, суд відніс повне визнання своєї винуватості, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування завданої шкоди шляхом повернення майна потерпілій, та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Окрім цього, зазначає, що частину четверту статті 185 КК після слів «у великих розмірах» доповнено словами «чи в умовах воєнного або надзвичайного стану» на підставі ЗУ «Про внесення змін до Кримінального кодексу України щодо посилення відповідальності за мародерство» № 2117-ІХ від 03.03.2022. Необхідність посилення відповідальності за вчинення грабежу пов`язана з введенням в країні військового стану та спрямована протидії мародерству. При цьому законодавець визначає мародерство, як корисливі діяння, вчинені на полі бою.

Разом з тим, вказує, що у м. Тетіїв Білоцерківського району Київської області, з моменту повномасштабного вторгнення, не відбувались жодні бойові дії. Тому, хоча формально має місце вчинення злочину в умовах воєнного стану, однак його дії не призвели до порушення завдань Кримінального кодексу України, для виконання яких прийнятий закон № 2117-ІХ від 03.03.2022.

Фактично вчинене ним діяння, по своїй суспільній небезпеці, носить таку ж небезпеку, як крадіжка, вчинена повторно або за попередньою змовою групою осіб, - карається арештом на строк від трьох до шести місяців або обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк (ч. 2 ст. 185 КК України).

Також зазначає, що в ході судового розгляду справи він та його захисних просили звільнити його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України. Однак, суд у вироку не навів доводів, чому відмовив у застосуванні по відношенню до нього вимог ст. 75 КК України, та не дослідив питання можливості застосування по відношенню до нього ст. 69 КК України, так як при наявності значної кількості пом`якшуючих обставин, взагалі відсутні обтяжуючі обставини.

Звертає увагу й на те, що він має міцні соціальні зв`язки, проживає з дружиною ОСОБА_10 та малолітнім сином ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а призначення йому покарання із застосуванням вимог ст. 75 КК України, надасть можливість приймати участь у виховуванні сина.

До того ж, зазначає, що своєю поведінкою та ставленням до вчиненого він довів, що може виправитись без ізоляції від суспільства, про що також свідчить і сприяння слідству, відшкодування збитків та щире каяття.

Таким чином, вважає, що наявні всі підстави для звільнення його від відбування покарання з випробуванням.

Інші учасники судового провадження даний вирок не оскаржують.

Заслухавши доповідь судді, обвинуваченого ОСОБА_6 на підтримку доводів апеляційної скарги, а також заперечення прокурора проти її задоволення, провівши судові дебати, заслухавши останнє слово обвинуваченого ОСОБА_6 , перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

За приписами ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 394 КПК України, висновки суду першої інстанції про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, викладених у вироку, колегія суддів не перевіряє, оскільки фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження в суді першої інстанції не оспорювалися і докази щодо них, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, не досліджувались.

За встановлених судом фактичних обставин, дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

При цьому колегія суддів не встановила істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду першої інстанції дійти правильних висновків в цій частині.

Що стосується доводів обвинуваченого ОСОБА_6 в частині неправильної кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 185 КК України за кваліфікуючою ознакою «вчинення злочину в умовах воєнного стану», вважаючи правильною кваліфікацію своїх дій за ч. 2 ст. 185 КК України, оскільки у м. Тетіїв Київської області з моменту повномасштабного вторгнення жодні бойові дії не відбувались, то вони є безпідставними з огляду на наступне.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 15.01.2024 у справі № 722/594/22, за ч. 4 ст. 185 КК України кримінальна відповідальність передбачена за вчинення кримінального правопорушення в умовах воєнного або надзвичайного стану на території, на якій він введений.

У зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, Указами Президента України №64/2022 від 24.02.2022, №133/2022 від 14.03.2022, №255/2022 від 18.04.2022, №341/2022 від 17.05.2022, №573/2022 від 12.08.2022, №757/2022 від 07.11.2022 та № 58/2023 від 06.02.2023, затвердженими відповідно законами України №2402-ІХ від 24.02.2022, №2119-ІХ від 15.03.2022, №2212-ІХ від 21.04.2022, №2263-ІХ від 22.05.2022, №2500-IX від 15.08.2022, № 2738-IX від 16.11.2022 та №2915-ІХ від 07.02.2023, в Україні діє правовий режим воєнного стану з 24.02.2022, який діє і по теперішній час (Указом Президента України №74020/24 від 28.10.2024, затвердженого Законом України №4024-IX від 29.10.2024, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 10 листопада 2024 року строком на 90 діб).

Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_6 , було вчинено ним 25.02.2023 та 22.03.2023, тобто під час дії правового режиму воєнного стану на території України.

Отже, доводи обвинуваченого ОСОБА_6 щодо неправильної кваліфікації його дій за ч. 4 ст. 185 КК України за кваліфікуючою ознакою «вчинення злочину в умовах воєнного стану», оскільки на території м. Тетіїв Київської області жодні бойові дії не відбувалися, є безпідставними.

Що стосується покарання, то, всупереч тверджень апелянта, міра покарання призначена ОСОБА_6 з дотриманням вимог ст.ст. 50, 65 КК України.

Згідно з вимогами ст.ст. 50, 65 КК України, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, це покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, включаючироль, яку виконувала особа, визнана винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінку під час його вчинення та інші фактори, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та/або небезпечність винуватця. При виборі заходу примусу мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.

Так, при призначенні обвинуваченому ОСОБА_6 покарання суд першої інстанції, відповідно до ст. 65 КК України, врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів, дані про особу ОСОБА_6 , який неодноразово судимий, в тому числі за вчинення злочинів проти власності з корисливих мотивів, посередньо характеризується за місцем проживання, одружений, не працюючий, має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, відшкодував завдану своїми діями шкоду, розкаюється у вчиненому, а також його неналежну процесуальну поведінку під час досудового розслідування.

Належним чином при цьому враховано судом і обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 - повне визнання ним своєї винуватості, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відшкодування завданої шкоди шляхом повернення майна потерпілій, та відсутність таких обставин, які його обтяжують.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність призначити ОСОБА_12 покарання саме у виді позбавлення волі, яке він має відбувати реально, так як його виправлення, перевиховання та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень неможливе без ізоляції від суспільства, при цьому визначивши йому таке покарання у виді 5 років позбавлення волі, тобто у мінімальному розмірі, передбаченому санкцією ч. 4 ст. 185 КК України.

Призначене ОСОБА_6 покарання за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, і є необхідним для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та в повній мірі відповідає вимогам ст. 65 КК України, а тому з доводами апелянта про суворість призначеного йому вироком суду першої інстанції покарання колегія суддів погодитись не може.

Вимоги обвинуваченого ОСОБА_6 щодо визнання та врахування наявності таких пом`якшуючих його покарання обставин, як повне визнання вини у вчиненні інкримінованого правопорушення, щиросердне розкаяння у вчиненому, повернення викрадених речей потерпілій, відшкодування потерпілій моральної шкоди, та те, що вчинене кримінальне правопорушення не потягнуло за собою тяжких наслідків, повідомлення ним про всі відомі обставини вчинення правопорушення як на стадії досудового слідства, так і в ході розгляду справи у суді першої інстанції, а також відсутності обставин, що обтяжують покарання, як підстав для пом`якшення призначеного йому судом покарання шляхом застосування до нього положень ст.ст. 69, 75 КК України, не можуть бути задоволені, оскільки вказані обставини не лише було враховано судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому покарання, але й, на переконання колегії суддів, не є тими обставинами, які в даному випадку давали б підстави для пом`якшення призначеного обвинуваченому судом покарання, зважаючи на ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, кількість епізодів його злочинної діяльності (два епізоди таємного викрадення чужого майна), його відношення до скоєного, невжиття ним заходів для пошуку законного джерела доходів, а обрання такого виключно шляхом вчинення корисливих злочинів, інаведені вище дані про його особу, з яких слідує, що ОСОБА_6 раніше неодноразово засуджувався, в тому числі і за скоєння кримінальних правопорушень проти власності, та відбував покарання у виді позбавлення волі тривалий строк, що не мало свого результату та мета покарання не була досягнута, адже ОСОБА_6 на шлях виправлення не став та, в чергове, звільнившись з місць позбавлення волі, повторно та ще й в умовах воєнного стану, вчинив корисливий тяжкий злочин, що в своїй сукупності переконливо свідчить про підвищену суспільну небезпечність ОСОБА_6 , відсутність у нього критичної оцінки своїх дій, його небажання вести законослухняний спосіб життя і дотримуватись загальноприйнятих у суспільстві правил поведінки, так і те, що наявність у ОСОБА_6 на утриманні малолітнього сина в даному випадку не стали для нього стримуючим фактором для ведення законослухняного способу життя.

Аналогічним чином вищевказане стосується і тієї обставини, на яку посилається обвинувачений ОСОБА_6 , як на підставу для пом`якшення призначеного йому судом покарання, а саме те, що на його утриманні знаходиться хвора матір, оскільки його сестра проживає у Харківській області, відомості про що й не підтверджено об`єктивними даними кримінального провадження.

А відтак, призначене ОСОБА_6 покарання за своїм видом та розміром є справедливим, відповідає тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення та його особі, і є необхідним для його виправлення, перевиховання та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, та в повній мірі відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

За викладеним вище, не маючи інших приводів та підстав для скасування чи зміни вироку, визнаючи його законним та обґрунтованим, колегія суддів вважає за необхідне залишити вирок суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 - без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 404, 407 КПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Тетіївського районного суду Київської області від 14 лютого 2024 року стосовно ОСОБА_6 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а засудженим в той же строк з дня отримання її копії.

Судді:

___________________ _____________________ ___________________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3