Справа 688/5757/24
№ 1-кс/688/2543/24
Ухвала

про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою

16 грудня 2024 року м. Шепетівка

Слідчий суддя Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області ОСОБА_1 , з участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , слідчого ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , підозрюваного ОСОБА_6 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання, подане в межах кримінального провадження №0002071 від 14 грудня 2024 року, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Ізяслава Шепетівського району Хмельницької області, українця, громадянина України, з середньою освітою, неодруженого, непрацюючого, інваліда ІІ-групи, проживаючого по АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України,

встановив:

16 грудня 2024 року на адресу Шепетівського міськрайоннного суду Хмельницької області надійшло клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до підозрюваного ОСОБА_6 .

В обґрунтування клопотання слідчий зазначив, що 14 грудня 2024 року, близько 16 год 30 хв, ОСОБА_6 , перебуваючи за місцем свого проживання, а саме в кімнаті квартири АДРЕСА_2 , спільно зі своїм батьком ОСОБА_7 , взяв до рук молоток із металевою робочою частиною, що знаходився в приміщенні кімнати квартири, підійшов до батька, який на той час лежав на ліжку в цій же кімнаті, та, усвідомлюючи, що голова людини являється важливою для життя частиною тіла, суттєве пошкодження органів якої може спричинити смерть людині, умисно наніс близько п`яти ударів носком (допоміжним бійком) молотка в потилично-тім`яну ділянку голови останнього, помилково вважаючи, що він вчинив усі необхідні дії для позбавлення життя ОСОБА_7 . Однак, смерть ОСОБА_7 не настала з обставин, що не залежали від волі ОСОБА_6 , а тому останнім злочин не був доведений до кінця. В результаті вказаних протиправних дій ОСОБА_6 , потерпілого ОСОБА_7 , який відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» є особою, яка постраждала від домашнього насильства, 14 грудня 2024 року госпіталізовано до ВАІТ КНП «Ізяславська МБЛ» Ізяславської МР, з тілесними ушкодженнями у вигляді забійних ран голови, ВЧМТ.

Своїми умисними діями, які виразились в закінченому замаху на умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (вбивство) ОСОБА_6 вчинив злочин, передбачений ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.

14 грудня 2024 року ОСОБА_6 затримано у порядку ст. 208 КПК України.

15 грудня 2024 року ОСОБА_6 повідомлено про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри у вчиненні інкримінованого злочину підтверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами.

З метою забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та суду, незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні та вчинити інші кримінальні правопорушення, виникла об`єктивна необхідність у застосуванні до підозрюваного ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

В судовому засіданні прокурор ОСОБА_3 та слідчий ОСОБА_4 клопотання підтримали, просили його задовольнити, посилаючись на мотиви такого.

Підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_5 заперечували щодо задоволення клопотання.

Заслухавши учасників провадження та дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов висновку, що клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.

Клопотання відповідає вимогам ст.184 КПК України.

14 грудня 2024 року розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0002071 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України.

Копію клопотання та матеріалів, якими обґрунтовано необхідність застосування запобіжного заходу, підозрюваний ОСОБА_6 та його захисник ОСОБА_5 отримали 15 грудня 2024 року.

Надані стороною обвинувачення докази свідчать про обґрунтованість повідомленої підозри ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.15 ч.1 ст.115 КК України, що підтверджується наступними доказами: протоколом проведення обшуку на проведення огляду в порядку здійснення обшуку на підставі ч.3 ст.233 КПК України, в квартирі АДРЕСА_2 ; протоколами допиту свідків ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 ; протоколом затримання в порядку ст. 208 КПК України ОСОБА_6 від 14 грудня 2024 року; повідомленням про підозру від 15 грудня 2024 року та іншими узгодженими між собою матеріалами кримінального провадження.

Суд вважає, що потреби досудового розслідування, яке перебуває на початковій стадії, виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи підозрюваного, оскільки застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою забезпечить ефективне розслідування кримінального правопорушення.

Слідчий суддя також вважає встановленим та доведеним стороною обвинувачення існування на даний час ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України: переховуватися від органів досудового розслідування та суду.

Стороною обвинувачення не доведено наявність таких ризиків, що підозрюваний ОСОБА_6 може незаконно впливати на потерпілого та свідків у даному кримінальному провадженні, а також вчиняти інші кримінальні правопорушення.

За змістом п. п. "b" та "c" ст. 5 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, особу може бути позбавлено свободи для забезпечення виконання нею будь-якого обов`язку, встановленого законом, а також з метою її допровадження до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21 квітня 2011 року, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30 серпня 1990 року, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28 жовтня 1994 року та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5&1(с), поліція не зобов`язала мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13 листопада 2007 року).

Ризиком у контексті кримінального провадження є наявність відомостей, які свідчать про можливість виникнення у майбутньому проявів протиправної поведінки підозрюваного, певна ступінь ймовірності того, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати досудовому розслідуванню та судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству.

Вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому, небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Всі інші питання, фактичні обставини кримінального провадження, питання винуватості чи не винуватості в скоєні кримінального правопорушення, а також питання відносності та допустимості доказів вирішуються під час іншої стадії кримінального процесу судового провадження під час розгляду справи по суті в суді першої інстанції.

Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризику, зокрема враховано те, що підозрюваний вчинив особливо тяжкий злочин, не має міцних соціальних зв`язків за місцем проживання, що свідчить про неможливість запобігання ризику шляхом застосування більш м`яких запобіжних заходів.

З врахуванням, інкримінованого органом досудового слідства ОСОБА_6 злочину, існування ризику, оцінюючи сукупність таких обставин, як вагомість наявних доказів на підтвердження причетності останнього до інкримінованого злочину, тяжкість покарання, що загрожує йому у разі визнання винним у вчиненні злочину, який йому інкримінується, а саме покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до п`ятнадцяти років, слідчий суддя приходить до висновку про недостатність застосування до підозрюваного більш м`якого запобіжного заходу в межах даного кримінального провадження, оскільки такий запобіжний захід не дозволить забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Європейський суд з прав людини в своєму рішенні у справі "Летельє проти Франції" від 26 червня 1991 року зазначив, що особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення як виключну міру запобіжного заходу протягом певного часу. Тобто, із зазначеного рішення Європейського суду з прав людини вбачається, що у справах, де особа обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, виходячи з самої тяжкості обвинувачення, попереднє ув`язнення може бути застосоване. Суд зобов`язаний врахувати всі дійсні обставини справи і за наявності підстав, вичерпний перелік яких визначений в ст. 183 КПК України, застосувати винятковий вид запобіжного заходу.

Даних щодо неможливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я чи з інших підстав слідчому судді не надано.

Частина 3 ст.183 КПК України зобов`язує слідчого суддю під час застосування до особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою визначати розмір застави. Однак, у випадку вчинення злочину, вчиненого із застосуванням насильства слідчому судді згідно ч.4 ст.183 КПК України надається право, застосовуючи запобіжний захід у виді тримання під вартою, не визначати розмір застави.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 197 КПК України строк дії ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не може перевищувати шістдесяти днів.

Керуючись ст.ст. 2, 7, 177, 178, 183, 193, 194, 196, 197, 206, 372, 395 КПК України, слідчий суддя,

ухвалив:

Клопотання задовольнити.

Застосувати до ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 13 лютого 2025 року включно.

Зобов`язати орган досудового розслідування негайно повідомити про взяття під варту ОСОБА_6 родичів останнього.

Копію ухвали негайно після її проголошення вручити підозрюваному та направити для виконання в Шепетівський РУП ГУНП в Хмельницькій області.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення таможе бути оскаржена безпосередньо до Хмельницького апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали виготовлено 17 грудня 2024 року.

Слідчий суддя