Справа № 454/191/17
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.12.2024 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2

прокурора ОСОБА_3 , представника потерпілого ОСОБА_4

захисника обвинуваченої ОСОБА_5 , законного представника обвинуваченої ОСОБА_6 , обвинуваченої ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сокаль кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уроженки м.Червоноград Львівської області та жительки АДРЕСА_1 , - у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України , -

в с т а н о в и в:

на розгляді в суді перебувало кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001506 від 19.05.2015 року, відносно ОСОБА_7 про вчинення нею суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України. Після проведення експертизи в суд надійшов висновок судово-психіатричного експерта № 147 від 01.03.2018 року щодо ОСОБА_7 . 02.12.2024 року до Сокальського районного суду Львівської області із Шептицької окружної прокуратури надійшло клопотання, затверджене прокурором Шептицької окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_3 про застосування примусових заходів медичного характеру у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001506 від 19.05.2015 року, відносно ОСОБА_7 про вчинення ним суспільно небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України.

Клопотання мотивоване тим, що як встановлено досудовим розслідуванням, 15.12.2015 року близько 22 години 20 хвилин ОСОБА_7 , маючи умисел на умисне пошкодження чужого майна шляхом підпалу , заздалегідь заготувавши заповнену бензином каністру об`ємом 5 літрів, зайшла через відкриту половину воріт на територію належної ОСОБА_9 колишньої тракторної бригади, що по АДРЕСА_2 , та на грунті особистих неприязних відносин облила вхідні двері офісного приміщення бензином із каністри і підпалила їх. Після цього ОСОБА_10 залишила місце вчинення кримінального правопорушення.

Прокурор у судовому засіданні клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_7 підтримав та просив задовольнити.

У судовому засіданні ОСОБА_7 , як особа, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 2 ст. 194 КК України, показала, що згідна із обставинами, викладеними щодо неї у клопотанні.

Захисник адвокат ОСОБА_5 проти застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру не заперечували.

Представник потерпілої ОСОБА_11 в судовому засіданні щодо застосування до ОСОБА_7 примусових заходів медичного характеру, не заперечив.

Вчинення ОСОБА_7 суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст.194 КК України підтверджується такими доказами:

-показаннями потерпілої ОСОБА_9 , даними в судовому засіданні,

-показаннями свідка ОСОБА_12

-показаннями свідка ОСОБА_13 ,

-показаннями свідка ОСОБА_14 ,

-даними заяви ОСОБА_9 від 18.12.2015 року,

-даними протоколу огляду відеозапису від 15.03.2016

-даними протоколу огляду місця події від 18.12.2015 року

-даними протоколу огляду предметів від 24.03.2016 року

-даними висновку експерта №2/75е від 20 грудня 2016 року,

-даними висновку експерта №5/313 від 23 листопада 2016 року,

Оцінюючи досліджені під час судового розгляду даного клопотання докази, суд визнає їх належними, допустимими та достовірними, а сукупність зібраних доказів достатніми та взаємозв`язаними між собою та приходить до висновку, що вчинення ОСОБА_7 суспільно-небезпечного діяння, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України, доведено повністю.

Встановлені судом у кримінальному провадженні події та досліджені докази свідчать про вчинення ОСОБА_7 наведеного суспільно небезпечного діяння, а саме, ці докази свідчать про те, що ОСОБА_7 вчинила суспільно-небезпечне діяння, передбачене ч. 2 ст. 194 КК України.

Заслухавши думку учасників процесу, суд вважає, що клопотання про застосування примусових заходів медичного характеру у виді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку стосовно ОСОБА_7 підлягає задоволенню, оскільки його обґрунтованість повністю підтверджується зібраними у кримінальному провадженні та дослідженими у судовому засіданні доказами:

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», примусові заходи медичного характеру застосовуються за рішенням суду у випадках та в порядку, встановлених Кримінальним, Кримінальним процесуальним кодексами України, цим Законом та іншими законами.

Згідно із вимогами ч. 2 ст.19 КК України, не підлягає кримінальній відповідальності особа, яка під час вчинення суспільно небезпечного діяння, передбаченого цим Кодексом, перебувала в стані неосудності, тобто не могла усвідомлювати свої дії (бездіяльність) або керувати ними внаслідок хронічного психічного захворювання, тимчасового розладу психічної діяльності, недоумства або іншого хворобливого стану психіки. До такої особи за рішенням суду можуть бути застосовані примусові заходи медичного характеру.

За змістом ст.93 КК України, примусові заходи медичного характеру можуть бути застосовані судом до осіб, які вчинили у стані неосудності суспільно небезпечні діяння, які вчинили у стані обмеженої осудності кримінальні правопорушення, які вчинили кримінальне правопорушення у стані осудності, але захворіли на психічну хворобу до постановлення вироку або під час відбування покарання.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 94 КПК України, залежно від характеру та тяжкості захворювання, тяжкості вчиненого діяння, з урахуванням ступеня небезпечності психічно хворого для себе або інших осіб, суд може застосувати такі примусові заходи медичного характеру: надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку; госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із звичайним наглядом; госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги з посиленим наглядом; госпіталізація до закладу з надання психіатричної допомоги із суворим наглядом.

Згідно з п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 03 червня 2005 року №7 «Про практику застосування судами примусових заходів медичного характеру та примусового лікування», примусові заходи медичного характеру мають застосовуватися лише за наявності у справі обґрунтованого висновку експертів - психіатрів про те, що особа страждає на психічну хворобу чи має інший психічний розлад, які зумовлюють її неосудність або обмежену осудність і викликають потребу в застосуванні щодо неї таких заходів, а примусове лікування щодо осіб, які вчинили злочини та страждають на хворобу, що становить небезпеку для здоров`я інших осіб (ст.96 КК України) - висновку судово-медичної експертизи.

У ч. 1, ч. 2 ст. 513 КПК України визначено, що під час постановлення ухвали про застосування примусових заходів медичного характеру суд з`ясовує такі питання: чи мало місце суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення; чи вчинено це суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення особою; чи вчинила ця особа суспільно небезпечне діяння, кримінальне правопорушення у стані неосудності; чи не захворіла ця особа після вчинення кримінального правопорушення на психічну хворобу, яка виключає застосування покарання; чи слід застосовувати до цієї особи примусові заходи медичного характеру і якщо слід, то які. Визнавши доведеним, що ця особа вчинила суспільно небезпечне діяння у стані неосудності або після вчинення кримінального правопорушення захворіла на психічну хворобу, яка виключає можливість застосування покарання, суд постановляє ухвалу про застосування примусових заходів медичного характеру.

За правилами ч. 4 ст. 503 КПК України, примусові заходи медичного характеру застосовуються лише до осіб, які є суспільно небезпечними.

Згідно вищевказаного висновку судово-психіатричного експерта № 147 від 01.03.2018 року відомо, що ОСОБА_7 страждає хронічним психічним захворюванням - шизоафективним розладом (змішаний тип).

Не може усвідомлювати свої дії та керувати ними.

У період інкримінованих дій ОСОБА_7 також страждала хронічним психічним захворюванням шизоафективним розладом (змішаний тип). Не могла усвідомлювати свої дії та керувати ними. ОСОБА_7 рекомендовано застосування примусових заходів медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

На час розгляду клопотання прокурора про застосування примусових заходів медичного характеру, відсутні правові підстави для закриття кримінального провадження, відповідно до ч. 5 ст. 513 КПК України. Згідно з вимогами діючого законодавства закриття кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру можливе лише у випадках, передбачених частинами 4 і 5 ст. 513 КПК України - у разі, якщо особа видужала, або якщо внаслідок змін у стані її здоров`я відпала потреба у застосуванні цих заходів.

Ураховуючи наведене в сукупності, суд дійшов висновку про необхідність застосувати щодо ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Долю речових доказів слід вирішити відповідно до вимог ст.100 КПК України.

Що стосується вирішення долі процесуальних витрат у виді витрат на залучення експерта на проведення судової вибухотехнічої експертизи під час здійснення досудового розслідування, то вони відшкодуванню не підлягають, оскільки згідно ч.2 ст.124 КПК України суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта лише у разі ухвалення обвинувального вироку.

Керуючись ст. ст. 19, 92-94 КК України , п.2 ч.1 ст 392 , п.1 ч. 2 ст. 395 , ст. ст. 503, 506, 513 КПК України, суд,-

у х в а л и в:

клопотання прокурора задоволити. Застосувати відносно ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 примусові заходи медичного характеру у вигляді надання амбулаторної психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Речові докази : мобільний телефон марки "Нокіа 1800" ІМЕІ : НОМЕР_1 та жіноча куртка темног синього кольору із малюнками квітів, що знаходяться в кімнаті для зберігання речових доказів Сокальського ВП Червоноградського ВП ГУНП у Львівській області- повернути власнику ОСОБА_8 .

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду через Сокальський районний суд Львівської області протягом 30 днів з дня її проголошення.

Головуючий: ОСОБА_1