Справа № 297/3419/24
УХВАЛА

08 квітня 2025 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , його захисника ОСОБА_5 , захисника обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву обвинуваченого ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0000830 від 01 квітня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України,

ВСТАНОВИВ:

08.04.2025 року до Берегівського районного суду надійшла заява обвинуваченого ОСОБА_4 про відвід головуючого судді Ільтьо у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000830 від 01 квітня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

Заява про відвід судді мотивована тим, що ухвалою Берегівського районного суду № 297/3419/24 від 01.04.2025 року було задоволено клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою всім трьом обвинуваченим без визначення розміру застави, та продовжено строк дії таких запобіжних заходів до 02.06.2025 року.

При цьому, посилається на те, що вказана ухвала не відповідає нормам закону, а саме судом не надано жодної оцінки доводам його захисника щодо подання прокурором клопотання про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з порушенням строків, які визначені в ч. 1 ст. 199 КПК України. Крім того, зазначив, що суддею ОСОБА_9 застосовано стару редакцію ст. 331 КПК України та невирішено клопотання його захисника про виклик і допит свідка під час розгляду клопотання про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Вказані, на думку обвинуваченого ОСОБА_4 , обставини є підставою для обґрунтованих сумнівів у неупередженості та незалежності судді ОСОБА_9 ..

Прокурор ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечив щодо задоволення заяви про відвід, зазначив, що підстави, передбачені ст. 75 КПК України, для її задоволення відсутні, в разі незгоди із ухвалою вона може бути оскаржена обвинуваченим до апеляційного суду.

Захисник ОСОБА_5 підтримала заяву обвинуваченого та вважала її обґрунтованою. Вказала, що суддею ОСОБА_9 не наведено мотивування ухвали про продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, не визначено розмір застави, а прокурором не вчасно подано клопотання дане клопотання, тобто таким чином головуючий надав перевагу іншому учаснику справи.

Захисник обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 залишив вирішення даного питання на розсуд суду.

Обвинувачені ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судове засідання не з`явились, клопотання про участь у розгляді заяви про відвід не подали.

Головуючий ОСОБА_9 в судове засідання також не з`явився.

Перевіривши необхідні матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що у провадженні Берегівського районного суду - головуючого судді ОСОБА_9 знаходиться на розгляді кримінальне провадження № 0000830 від 01 квітня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України.

При цьому, 08.04.2025 року обвинувачений ОСОБА_4 подав заяву про відвід головуючого (том 5 а.с. 143-148).

Обвинувачений ОСОБА_4 під час судового розгляду в суді першої інстанції не позбавлений можливості при здійсненні свого захисту заявляти клопотання, як і його захисник, подавати письмові заяви під час судового розгляду кримінального провадження у вчиненні кримінального правопорушення якого він обвинувачується, на обґрунтування своєї позиції захисту.

Суд першої інстанції зобов`язаний відповідно до статті 22 КПК забезпечити реалізацію сторонами їхніх процесуальних прав і має повноваження, за наявності переконливих аргументів сторони захисту, перевірити заяву ОСОБА_4 і забезпечити можливість стороні захисту належно представити свою позицію.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 75 КПК України слідчий суддя, суддя або присяжний не може брати участь у кримінальному провадженні за наявності інших обставин, які викликають сумнів у його неупередженості.

Відповідно до ст. 80 КПК України за наявності підстав, передбачених статтями 75-79 цього Кодексу, слідчий суддя, суддя, присяжний, прокурор, слідчий, захисник, представник, експерт, представник персоналу органу пробації, спеціаліст, перекладач, секретар судового засідання зобов`язані заявити самовідвід. За цими ж підставами їм може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у кримінальному провадженні.

Заяви про відвід можуть бути заявлені як під час досудового розслідування, так і під час судового провадження.

Згідно до ч. 5 ст. 80 КПК України відвід повинен бути вмотивованим.

Отже, заявлення відводу судді у судовому засіданні є процесуальним правом учасників справи.

При цьому, для задоволення відводу за об`єктивним критерієм мають бути не щонайменші сумніви одного з учасників справи, а достатні підстави вважати, що суддя не є безстороннім або що йому бракує неупередженості під час розгляду справи.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод метою забезпечення незалежності судової влади є гарантування кожній особі основоположного права на розгляд справи справедливим судом тільки на законній підставі та без будь-якого стороннього впливу.

Незалежність судової влади є головною умовою забезпечення верховенства права, ефективного захисту прав і свобод людини та громадянина, юридичних осіб, інтересів суспільства й держави. Незалежність і недоторканність суддів гарантуються статтями 126 та 129 Конституції України.

Згідно зі статтею 48 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суддя у своїй діяльності щодо здійснення правосуддя є незалежним від будь-якого незаконного впливу, тиску або втручання. Суддя здійснює правосуддя на основі Конституції і законів України, керуючись при цьому принципом верховенства права. Втручання у діяльність судді щодо здійснення правосуддя забороняється і має наслідком відповідальність, установлену законом. Суддя зобов`язаний звернутися з повідомленням про втручання в його діяльність як судді щодо здійснення правосуддя до Вищої ради правосуддя та до Генерального прокурора.

У п. п. 49, 50, 52 рішення Європейського суду з прав людини "Білуха проти України" від 09.11.2006 (заява N 33949/02) зазначається, що наявність безсторонності відповідно до п. 1 ст. 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивними та об`єктивними критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у даній справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.

Обвинувачений ОСОБА_4 основним і єдиним аргументом відводу судді ОСОБА_9 наводить те, що ухвала про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не відповідає нормам закону та прийнята без визначення розміру застави.

Однак прийняття суддею того чи іншого процесуального рішення, зокрема й оцінки доводів та доказів не може свідчити про наявність інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді, навіть у разі коли сторона (сторони) не вдоволена прийнятим рішенням.

При цьому, внутрішні емоційно-вольові відчуття заявника з того чи іншого питання без наявності з цього питання певних доказів чи інформації не є достатньою підставою для констатації факту наявності інших обставин, які викликають сумнів у неупередженості судді. Сама ж по собі незгода з діями судді у провадженні чи постановленими ним процесуальними рішеннями не є підставою його відводу. У справі N 826/14033/17 в ухвалі від 03.07.2019 року Верховний Суд сформував позицію про те, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Обвинувачений, відповідно до КПК України, наділений правом оскарження рішення суду, в разі незгоди з ним.

Суд вважає, що зазначені обвинуваченим обставини не можуть вважатись такими, що виключають участь судді в кримінальному провадженні, оскільки вони не передбачені ст. 75 КК України.

Виключно законами України визначаються судоустрій та судочинство. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідним процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення питань підвідомчості судам спорів, порушення і відкриття справ, підготовки їх до розгляду, судовий розгляд справ та прийняття у них судових рішень належать до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України.

При розгляді заяви про відвід, суд не вправі оцінювати законність судового рішення та перевіряти його правовий зміст. Виключне право перевіряти законність та обґрунтованість судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством.

З огляду на викладене суд робить висновок, що прийняття чи не прийняття судом, процесуального рішення не є підставою, яка викликає сумнів у неупередженості судді, а тому суд відмовляє у відводі судді.

Таким чином, суд вважає, що підстави, визначені КПК України, для відводу судді відсутні.

Керуючись ст. ст. 80, 81, 372 КПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви обвинуваченого ОСОБА_4 про відвід судді ОСОБА_9 у кримінальному провадженні № 0000830 від 01 квітня 2024 року за обвинуваченням ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України - відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_10