печерський районний суд міста києва
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2024 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва ОСОБА_1 ,

при секретарі судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора - ОСОБА_3

захисника підозрюваного ОСОБА_4 - адвоката ОСОБА_5 (в режимі ВКЗ)

підозрюваного - ОСОБА_4 (в режимі ВКЗ)

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві судове провадження за клопотанням старшого слідчого Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000811 від 20.09.2023, підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , -

ВСТАНОВИВ:

09.12.2024 старший слідчий Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань ОСОБА_6 , за погодженням з прокурором, звернувся до суду з клопотанням про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні № 0000811 від 20.09.2023, підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування клопотання слідчий посилається на те, що слідчими Головного слідчого управління Державного бюро розслідувань здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000811 від 20.09.2023 за підозрою ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 410 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений у ході досудового розслідування час, але не пізніше 09 вересня 2023 року ОСОБА_4 , будучи військовослужбовцем Збройних Сил України, солдатом НОМЕР_1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 за попередньою змовою з ОСОБА_8 військовослужбовцем Збройних Сил України, головним сержантом першого механізованого взводу третьої механізованої роти військової частини НОМЕР_3 , усвідомлюючи протиправний характер своїх подальших дій, з метою особистого збагачення розробили злочинний план, який полягав у вчиненні багатоетапних дій, спрямованих на систематичне незаконне викрадення, привласнення зброї, бойових припасів, вибухових речовин, а також їх незаконний збут, із залученням до цієї діяльності знайомих їм осіб.

Так, ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07.11.2024 № 757/52066/24-к продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 11.12.2024 включно (в межах строку досудового розслідування), залишивши альтернативний запобіжний захід у вигляді застави з покладеними обов`язками та у розмірі, що визначені ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03.10.2024 у справі справі №757/45007/24-к.

У той же час, через особливу складність кримінального провадження, яка визначається необхідністю проведення значного обсягу слідчих та процесуальних дій, необхідністю виконання заходів забезпечення провадження, тривалістю проведення експертних досліджень, закінчити досудове розслідування у 3-х місячний термін не виявляється можливим.

Так, з метою всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин кримінального провадження, зокрема, виявлення як тих обставин, що викривають, так і тих, що виправдовують підозрюваних, а також обставин, що пом`якшують чи обтяжують їх покарання, надання їм належної правової оцінки необхідно долучити до кримінального провадження всі матеріали за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а саме розсекречені: ухвали, клопотання та інше, що потребує додаткового процесуального часу, оскільки залежить, з поміж іншого від рішення апарату суду апеляційної інстанції.

З урахуванням вищевикладеного, додатковий строк досудового розслідування у кримінальному провадженні необхідний для виконання наступного: долучення матеріалів за результатами проведення негласних слідчих (розшукових) дій, а саме розсекречених: ухвал, клопотань. отримання матеріалів службових розслідувань з відповідних військових частини з метою встановлення причин, що передували вчиненню кримінальних правопорушень; отримання матеріалів з відповідних військових частини щодо причин перебування ОСОБА_7 та ОСОБА_4 поза місцем несення служби для надання оцінки щодо наявності фактів вчинення злочинів проти встановленого порядку несення військової служби; допитів військових командирів ОСОБА_7 , ОСОБА_4 , ОСОБА_8 щодо обставини вчинення інкримінованих кримінальних правопорушень; допитів підозрюваного, після отримання матеріалів з відповідних військових частин; здійснення заходів забезпечення кримінального провадження; проведення інших слідчих (розшукових) та процесуальних дій, спрямованих на отримання відомостей, які мають значення для досудового розслідування, з урахуванням результатів додатково проведених слідчих та інших процесуальних дій.

Зазначені слідчі та процесуальні дії не були здійснені у 2-х місячний строк у зв`язку із особливою складністю кримінального провадження, яка визначається необхідністю проведення значного обсягу слідчих та процесуальних дій, тривалістю проведення експертних досліджень.

Результати проведення зазначених слідчих та процесуальних дій є суттєвими для повноти встановлення всіх обставин розслідуваних кримінальних правопорушень, кола причетних осіб до них, мотивів і мети вчинення зазначених кримінальних правопорушень.

У той же час, не проведення вказаних слідчих та процесуальних дій може негативно відобразитись на повноті досудового розслідування та позбавляє орган досудового розслідування можливості об`єктивно і повно встановити всі обставини, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Слідчий, вказує, що метою застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу є забезпечення виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків.

Враховуючи, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 410 КК України, за учинення якого відповідно передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, що вже само по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Крім того, ураховуючи факт ведення відкритої війни рф проти України та наявності на території України лінії військового фронту значної протяжності, ОСОБА_4 може скористатися цим для втечі за межі території України. Також, у ході досудового розслідування отримані дані про те, що солдат ОСОБА_4 відсутній на військовій службі без поважних причин з 21 вересня 2023 року, що є предметом розслідування у іншому кримінальному провадженні.

Ураховуючи, що ОСОБА_4 є військовослужбовцем Збройних Сил України, має стійкі зв`язки серед військових службових осіб, та може безпосередньо або через наявні зв`язки сприяти втраті, знищенню, підміні або спотворенню будь-якої із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, які є предметом дослідження у кримінальному провадженні, зокрема носіїв інформації на яких можуть міститися дані, які він використовував для вчинення злочину, у тому числі щодо здійснення дискредитації військової влади.

Встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, можливе в тому числі шляхом проведення допитів. Виходячи з цього, у органу досудового слідства є достатньо підстав вважати, що використовуючи вплив на учасників кримінального провадження з метою мінімізації негативних наслідків для себе, підозрюваний може впливати на свідків у кримінальному провадженні, з метою схилити їх у будь-який спосіб до зміни або відмови від раніше наданих ними показань.

Враховуючи конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення та особу підозрюваного, існують обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_4 може перешкоджати проведенню об`єктивного розслідування, оскільки злочин вчинено групою осіб, частина підозрюваних переховується від органу досудового розслідування. ОСОБА_4 може сприяти подальшому ухиленню вказаних осіб від органу досудового розслідування та суду.

З урахуванням характеру та обставин вчинення інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, останній будучи військовослужбовцем може продовжити вчиняти злочини проти встановленого порядку несення військової служби.

Окрім іншого, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених вище, сторона обвинувачення також враховує вік та стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_4 , міцність соціальних зав`язків підозрюваного, майновий стан.

Таким чином, у кримінальному провадженні існують ризики не виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які вимагають застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Метою застосування до підозрюваного ОСОБА_4 запобіжного заходу є забезпечення виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків.

Також, враховуючи, що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 410 КК України, за учинення якого відповідно передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк до п`ятнадцяти років, що вже само по собі може бути підставою та мотивом для підозрюваного переховуватись від органів досудового розслідування та суду. Крім того, ураховуючи факт ведення відкритої війни рф проти України та наявності на території України лінії військового фронту значної протяжності, ОСОБА_4 може скористатися цим для втечі за межі території України. Також, у ході досудового розслідування отримані дані про те, що солдат ОСОБА_4 відсутній на військовій службі без поважних причин з 21 вересня 2023 року, що є предметом розслідування у іншому кримінальному провадженні.

ОСОБА_4 є військовослужбовцем Збройних Сил України, має стійкі зв`язки серед військових службових осіб, та може безпосередньо або через наявні зв`язки сприяти втраті, знищенню, підміні або спотворенню будь-якої із речей та документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінальних правопорушень, які є предметом дослідження у кримінальному провадженні, зокрема носіїв інформації на яких можуть міститися дані, які він використовував для вчинення злочину, у тому числі щодо здійснення дискредитації військової влади.

Встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення, можливе в тому числі шляхом проведення допитів. Виходячи з цього, у органу досудового слідства є достатньо підстав вважати, що використовуючи вплив на учасників кримінального провадження з метою мінімізації негативних наслідків для себе, підозрюваний може впливати на свідків у кримінальному провадженні, з метою схилити їх у будь-який спосіб до зміни або відмови від раніше наданих ними показань.

Враховуючи конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення та особу підозрюваного, існують обґрунтовані підстави вважати, що ОСОБА_4 може перешкоджати проведенню об`єктивного розслідування, оскільки злочин вчинено групою осіб, частина підозрюваних переховується від органу досудового розслідування. ОСОБА_4 може сприяти подальшому ухиленню вказаних осіб від органу досудового розслідування та суду.

З урахуванням характеру та обставин вчинення інкримінованого ОСОБА_4 кримінального правопорушення, останній будучи військовослужбовцем може продовжити вчиняти злочини проти встановленого порядку несення військової служби.

Окрім іншого, при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених вище, сторона обвинувачення також враховує вік та стан здоров`я підозрюваного ОСОБА_4 , міцність соціальних зав`язків підозрюваного, майновий стан.

Таким чином, слідчий вказує, що у кримінальному провадженні існують ризики не виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4 ч. 1 ст. 177 КПК України, які вимагають застосування до нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, просив його задовольнити.

Адвокат в судовому засіданні зазначив, що заперечує щодо задоволення клопотання, оскільки підозра є необгрунтованою, ризики не є підтвердженими.

З врахуваннням зазначеного, адвокат просив відмовити в задоволенні клопотання та застосувати до підозрюваного запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Підозрюваний в судовому засіданні підтримав позицію свого захисника.

Вивчивши клопотання, заслухавши пояснення учасників провадження, слідчий суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінивши кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, дійшов наступного висновку.

Так, судовим розглядом встановлено, що 11 вересня 2024 року слідчим за погодженням з прокурором у кримінальному провадженні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Федорівка, Сарненського району, Рівненської області, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , військовослужбовцю Збройних Сил України, повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 410 КК України.

Наявність обґрунтованої підозри ОСОБА_4 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 4 ст. 410 КК України підтверджується зібраними під час досудового розслідування доказами:

- протоколами допиту свідка ОСОБА_9 від 09.11.2023, 17.11.2023, 15.12.2023, який повідомив, що військовослужбовці НОМЕР_4 окремої бригади територіальної оборони Сухопутний військ Збройних Сил України ОСОБА_10 та ОСОБА_7 запропонували йому придбати у них ІНФОРМАЦІЯ_2. Після згоди на придбання, ОСОБА_9 передав ОСОБА_10 , як авансовий платіж, гроші в сумі 3000 доларів США. ОСОБА_10 , у той час, подарував ОСОБА_9 ручну гранату Ф-1. У подальшому ОСОБА_9 отримав від ОСОБА_10 гранатомет С.90 за 500 доларів США. Також, ОСОБА_7 передав ОСОБА_9 два ручних гранатомета за гроші в сумі 1400 доларів США.

- протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 21.11.2023 №10-3/8999т у ході проведення якої зафіксовано розмову ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під час якої останній отримав гроші в сумі 3000 доларів США як авансовий платіж і збув ручну гранату Ф-1.

- протоколом огляду від 17.11.2023 у ході якого оглянуто ручну гранату Ф-1, яку ОСОБА_10 збув ОСОБА_9

- висновком експерта від 27.11.2023 №СЕ-19-23/68079-ВТХ згідно якого ручна осколкова граната Ф-1 придатна до вибуху та належить до категорії вибухових пристроїв (боєприпасів).

- протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контроль за вчиненням злочину від 21.11.202310-3/8985т у ході проведення якої зафіксовано розмову ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під час якої останній отримав гроші в сумі 3000 доларів США як авансовий платіж і збув ручну гранату Ф-1.

- протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контроль за вчиненням злочину від 22.12.2023 №10-3/24454т у ході якого зафіксовано факт збуту ОСОБА_7 двох гранатометів РПГГ-22 та Bulspike за гроші в сумі 1400 доларів США.

- протоколом огляду від 15.12.2023 у ході якого оглянуто мобільний телефон ОСОБА_9 , зокрема, листування останнього з ОСОБА_7 де наявні фотознімки місця в якому перебували два гранатомети.

- протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контроль за вчиненням злочину від 22.12.2023 №10-3/24455т у ході якої зафіксовано факт збуту ОСОБА_10 ОСОБА_9 гранатомету С-90 за гроші в сумі 500 доларів США.

- висновком експерта від 27.12.2023 №СЕ-19-23/75086-ВТХ, згядно з яким реактивний гранатомет C90-CR-AM належить до категорії вибухових пристроїв (боєприпасів) реактивного типу.

- протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії від 19.02.2024 №8292т у ході якого зафіксовані телефонні розмови ОСОБА_7 , ОСОБА_10 , ОСОБА_4

- протоколом про результати проведення негласної слідчої (розшукової) дії - контроль за вчиненням злочину від 13.05.2024 №10-3/9326т у ході якого встановлено, що ОСОБА_4 08.04.2024 запропонував ОСОБА_9 поїхати в м. Лиман Донецької області та забрати викрадену зброю. 24.04.2024 ОСОБА_4 разом з ОСОБА_9 в м. Ямпіль Донецької області зустрілись з військовослужбовцем Збройних Сил України ОСОБА_8 . У подальшому ОСОБА_11 спільно з ОСОБА_8 передали ОСОБА_9 два гранатомети за гроші в сумі 400 доларів США.

- іншими матеріалами досудового розслідування у своїй сукупності.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 03.10.2024 № 757/45007/24-к задоволено клопотання слідчого, погодженого із прокурором, та застосовано до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 11.11.2024 включно, в межах строку досудового розслідування. Також, обрано підозрюваному ОСОБА_4 альтернативний запобіжний захід у виді застави в розмірі 906 400 (дев`ятсот вісім тисяч чотириста гривень), що дорівнює 300 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб. На підозрюваного ОСОБА_4 в разі внесення застави покладено наступні обов`язки, а саме:

прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду;

не відлучатися за межі міста, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд про зміну свого місця проживання;

здати на зберігання слідчому свій паспорт, для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

носити електронний засіб контролю.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду міста Києва від 07.11.2024 № 757/52066/24-к продовжено строк тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до 11.12.2024 включно (в межах строку досудового розслідування), залишивши альтернативний запобіжний захід у вигляді застави з покладеними обов`язками та у розмірі, що визначені ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 03.10.2024 у справі справі №757/45007/24-к.

05.11.2024 заступником Генерального прокурора ОСОБА_12 продовжено строк досудового розслідування у кримінальному провадженні до трьох місяців, а саме до 11.12.2024.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 06.12.2024 продовжено строк досудовго розслідування у кримінальному провадженні № 0000811 від 20.09.2023 до 11.03.2025.

Згідно з ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Відповідно до ч.3 ст.199 КПК України, при продовженні строку тримання під вартою слідчий суддя, окрім іншого, враховує наявність обставин, які свідчать про те, що заявлений ризик не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також наявність обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Згідно ст. 177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

У відповідності до положень ст. ст. 197, 199 КПК України, за відсутності підстав для зміни запобіжного заходу з тримання під вартою на непов`язаний з ізоляцією від суспільства, строк тримання підозрюваного під вартою може бути продовжено у разі неможливості закінчення досудового розслідування в частині доведеного обвинувачення у строки, встановлені ст. 219 КПК України.

Згідно з ч. 1 ст. 183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Так, у відповідності до стандарту доказування «поза розумним сумнівом» (рішення у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»), який застосовується при оцінці доказів, докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення у справі «Коробов проти України»).

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин. Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.

Так, для вирішення питання щодо обґрунтованості повідомленої підозри, оцінка наданих слідчому судді доказів здійснюється не в контексті оцінки доказів з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності, доведення чи не доведення винуватості особи, що здійснюється судом при ухваленні вироку, а з метою визначити вірогідність та достатність підстав причетності тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення, а також чи є підозра обґрунтованою, щоб виправдати подальше розслідування або висунення обвинувачення.

У пункті 175 рішення Європейського суду з прав людини від 21.04.2011 у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначено, що «термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Факти, що підтверджують обґрунтовану підозру, не повинні бути такого ж рівня, що й факти, на яких має ґрунтуватися обвинувальний вирок.

Отже, при вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів повинен визначити лише чи є причетність ОСОБА_4 до вчинення інкримінованого йому кримінальних правопорушень вірогідним та достатнім для застосування відносно нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Так, суд, аналізуючи доводи сторони обвинувачення, дійшов висновку, що підозра можливого вчинення ОСОБА_4 інкримінованого йому кримінального правопорушення не є вочевидь необґрунтованою, а відтак наявні підстави для продовження застосування запобіжного заходу відносно підозрюваного.

Перевіряючи обґрунтованість підозри, слідчий суддя одночасно враховує, що вказані обставини та докази були встановлено судами при ухваленні рішення про застосування запобіжного заходу та продожвення строку дії запобіжного заходу.

Разом з цим, слідчий суддя на даному етапі провадженні не вправі вирішувати питання, які повинен вирішувати суд під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї обмежувального заходу, то з огляду на наведені у клопотанні прокурора дані, у слідчого судді є всі підстави для висновку, що представлені докази об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином, на даному етапі хоча і не можна стверджувати про їх достатність для негайного засудження, проте можна дійти висновку про виправданість подальшого розслідування або висунення звинувачення (рішення у справі «Джон Мюррей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, «Фокс, Кемпбелл і Гартлі проти Сполученого Королівства» від 30 серпня 1990 року).

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Наряду з вказаним, у п. 42 рішення Європейського Суду з прав людини від 13.01.2011 р. у справі «Михалкова та інші проти України» зазначено, що розслідування має бути ретельним, безстороннім і сумлінним. Розслідування повинне забезпечити встановлення винних осіб та їх покарання. Органи державної влади повинні вжити всіх заходів для отримання всіх наявних доказів, які мають відношення до події, показань очевидців, доказів експертиз. Будь-які недоліки у розслідуванні, які підривають його здатність встановити відповідальну особу, створюють ризик недодержання такого стандарту.

Більш того, у п. 48 рішення «Чеботарь проти Молдови» № 35615/06 від 13.11.07 року - Європейський Суд з прав людини зазначив «Суд повторює, що для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5 & 1 (с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання».

Крім того, суд враховує правову позицію ЄСПЛ, викладену у рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою досудового розслідування, досягненню цілей якого і є тримання під вартою.

Відповідно до установленої практики Європейського суду з прав людини, висновки про ступінь ризиків та неможливості запобігання їм більш м`яких запобіжних заходів, мають бути зроблені за результатами сукупного аналізу обставин злочину та особистості підозрюваного (його характеру, моральних якостей, способу життя, сімейних зв`язків, постійного місця роботи, утриманців), поведінки підозрюваного під час розслідування кримінального правопорушення (наявність або відсутність спроб ухилятися від органів влади) поведінки підозрюваного під час попередніх розслідувань (способу життя взагалі, способу самозабезпечення, системності злочинної діяльності, наявності злочинних зв`язків). Сама лише тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, хоча і є визначеним елементом при оцінці ризику ухилення від органу досудового розслідування та/або суду, однак не може бути достатньою підставою для законності тримання особи під вартою.

Разом з цим, відповідно до рішення ЄСПЛ у справі Клоот проти Бельгії (Cloot v. Belgium, § 40), серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших порушень. Однак необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід необхідний в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, можливо дійти висновку, що небезпеку переховування від правосуддя необхідно визначати з урахуванням низки релевантних чинників, серед яких доцільно виокремити особистість обвинуваченого, його моральні якості та переконання, майновий стан і зв`язки з державою, в якій він зазнає судового переслідування, його міжнародні контакти у поєднанні із загрозою суворості можливого покарання (рішення у справах «Пунцельт проти Чехії», «В. проти Швейцарії).

Відтак, ризик втечі підозрюваного, на думку слідчого судді, виключати не можна, з урахуванням обставин провадження та особи підозрюваного, а тому він є наявним.

У розумінні практики ЄСПЛ, тяжкість обвинувачення, хоча і не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення, у сукупності з іншими обставинами, збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту.

Зокрема, у справі «Ілійков проти Болгаріі» від 26 липня 2021 року, ЄСПЛ зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Таким чином, ризик переховування від органу досудового розслідування, суду обумовлюється, серед іншого, можливістю притягнення до кримінальної відповідальності та пов`язаними із цим можливими негативними для особи наслідками (обмеженнями) і , зокрема, суворістю передбаченого покарання.

Відтак, на думку слідчого судді, на початкових етапах притягнення особи до кримінальної відповідальності очікування можливого суворого покаранняв сукупності з вагомістю доказів причетності підозрюваного до скоєння злочину, саме по собі може бути реальним мотивом та підставою для підозрюваного переховуватися від органів досудового розслідування чи суду. Це твердження узгоджується з позицією Європейського суду з прав людини у справі «Ілійков проти Болгарії», в якому зазначено, що суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування.

Відтак, усвідомлюючи тяжкість потенційного покарання та невідворотність кримінальної відповідальності у разі ухвалення обвинувального вироку, слідчий суддя допускає, що підозрюваний може використати наявні у нього засоби та можливості для переховування від правоохоронних органів і суду.

З урахуванням зазначеного, слідчий суддя вважає, що ризик переховування підозрюваного від органів досудового розслідування, є доведеним.

Таким чином, ризик переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду є основним ризиком, який обґрунтовує необхідність вжиття запобіжних заходів.

Щодо ризику знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, то слідчий суддя враховує, що станом на день розгляду клопотання досудове розслідування триває, стороні обвинувачення необхідно виконити ще ряд слідчих та процесуальних дій, а тому такий ризик має місце, оскільки мета кримінального провадження має бути досягнута.

Таким чином, слідчий суддя не виключає можливості незаконного впливу на свідків з боку підозрюваного з використанням кола зв`язків, з метою схилити їх до надання неправдивих показань у ході досудового розслідування або ж зміни показань у подальшому під час допиту в суді, з метою уникнення кримінальної відповідальності.

Так, при встановленні наявності ризику впливу на свідків, слід враховувати встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, потерпілими, експертами у кримінальному провадженні, а саме: спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні (частини 1, 2 статті 23, стаття 224 КПК України).

Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання або отриманих у порядку, передбаченому статтею 225 КПК України, тобто допитаних на стадії досудового розслідування слідчим суддею. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них (частина 4 статті 95 КПК України).

Тобто, ризик впливу на свідків, не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

З урахуванням зазначеного, суд вважає, що стороною обвинувачення доведено наявність існування даного ризку.

Слідчий суддя вважає, що посилання сторони обвинувачення на наявність зазначених ризиків є обґрунтованими, підтверджується обставинами провадження та особою підозрюваного його зв`язками, які свідчать про можливість того, що останній може ними скористатись.

Разом з цим, що стосується посилання сторони обвинувачення на те, що підозрюваний може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, слідчий суддя вважає, що такі ризики є допустими в силу статусу особи підозрюваного, однак посилання сторони обвинувачення є досить формальними, а тому не є достатньо обґрунтованими.

Таким чином, доводи сторони захисту щодо цих обов`язків можуть мати місце, однак не спростовують того, що основні ризики, які виправдовують подальше тримання підозрюваного під вартою, є наявними та доведеними.

З врахуванням зазначеного, слідчий суддя прийшов до висновку, що ризики є сталими та доведеними та на момент розгляду клопотання не зменшились. Також, слідий суддя враховує тяжкість покарання, обставини вчинення криімнального правопорушення, які лише приводять до висновку, що більш м`який запобіжний захід станом на день розгляду клопотання не може бути застосований.

Відтак, даних про наявність підстав для скасування ОСОБА_4 запобіжного заходу або його зміни на менш м`який, ніж тримання під вартою, слідчим суддею при розгляді клопотання не встановлено та стороною захисту не доведено наявність підстав для застосування більш м`якого запобіжного заходу, оскільки не спростовано існування в кримінальному провадженні ризиків, визначених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Разом з цим, суд звертає увагу, що доцільність необхідності подальшого утримання підозрюваного під вартою буде перевірена через нетривалий час з урахуванням результатів подальшого розгляду кримінального провадження у судовому розгляді, під час якого також будуть перевірені доводи сторони захисту.

Враховуючи тяжкість та суспільну небезпечність кримінальних правопорушень, у вчиненні яких підозрюється ОСОБА_4 , дані про особу підозрюваного, його стан здоров`я, соціальні зв`язки, наявність значного суспільного інтересу в результатах розслідування кримінального провадження, суд прийшов до висновку про наявність підстав для продовження строку тримання під вартою підозрюваного ОСОБА_4 .

Між тим, задовольняючи клопотання про продовження строку тримання під вартою, слідчий суддя вважає за необхідне визначити підозрюваному розмір застави, який, на думку суду, належним чином зможе забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, а також покласти на підозрюваного обов`язки, передбачені ч.5 ст.194 КПК України, необхідність покладення яких вбачається з наведеного в обґрунтування даного клопотання, так як станом на день розгляду клопотання, останній не підозрюється у вчиненні насильницького злочину.

Так, згідно п. 3 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод звільнення може бути обумовлено наданням гарантій явки в суд, й судова практика Європейського суду з прав людини встановлює, що не відповідає п. 3 ст. 5 Конвенції встановлення розміру застави, виключно в залежності від інкримінованої шкоди. Гарантія має мету не відшкодування шкоди, а забезпечення присутності обвинуваченого в залі судового засідання. Тому її розмір повинен відповідати перспективі втрати застави чи обернення на неї стягнення у разі не явки обвинуваченого до суду, й повинен утримувати обвинуваченого в межах належної процесуальної поведінки.

Окрім цього, частиною 1 статті 182 КПК України передбачено, що застава полягає у внесенні коштів у грошовій одиниці України на спеціальний рахунок, визначений в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, з метою забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків, під умовою звернення внесених коштів у доход держави в разі невиконання цих обов`язків.

Відповідно до ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі «Гафа проти Мальти», було встановлено що гарантія, передбачена статтею 5 §3 Конвенції покликана забезпечити явку обвинуваченого у судовому засіданні. Тому розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підозрюваного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі. Оскільки питання, яке розглядається, є основним правом на свободу, гарантованим статтею 5, органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою. Крім того, розмір застави, має бути належним чином обґрунтовано у рішенні про визначення застави і повинна враховувати майновий стан обвинуваченого. Нездатність національних судів оцінити здатність заявника сплатити необхідну суму може викликати виявлення Судом порушення. Проте обвинувачений, якого судові органи готові звільнити під заставу, повинні вірно подати достатню інформацію, яку можливо перевірити, якщо це буде необхідно, щодо суми застави, яку необхідно встановити.

Позиція Європейського суду стосовно питання обрання національними судами запобіжного заходу у вигляді застави та призначення її розміру, цілковито прослідковується в рішенні Суду у справі «Мангурас проти Іспанії» (Mangouras v. Spain) від 28 вересня 2010 року. У цій справі, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції, заявник стверджував, що сума застави у його справі була необґрунтовано високою та не враховувала конкретні обставини й умови його особистого життя. Суд підтвердив, що відповідно до вказаної статті Конвенції внесення застави може вимагатися лише за наявності законних підстав для затримання особи, а також те, що уповноважені органи влади повинні приділити визначенню суми застави стільки ж уваги, скільки і вирішенню питання про необхідність подальшого тримання обвинуваченого під вартою. Більше того, якщо навіть сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Також, щоб розмір застави можна було вважати таким, який здатен забезпечити належну процесуальну поведінку підозрюваного, слідчий суддя повинен, врахувавши положення ст. 177, 178 КПК України, та раціонально співставити його з доведеними у справі ризиками, даними про особу підозрюваного, тяжкістю вчиненого злочину. При цьому судді слід мати на увазі, що, виходячи з практики ЄСПЛ, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того, Європейський суд з прав людини також наголошує, що якщо на карту поставлене право на свободу, гарантоване ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, влада повинна приділяти питанню встановлення відповідного розміру застави таку ж увагу, якби це стосувалося обґрунтування необхідності тримання особи під вартою. Серйозність звинувачень проти обвинуваченого, як і його статки не можуть бути вирішальними факторами, що виправдовують суму застави.

При цьому, будь-яке обмеження прав осіб не може досягатися за рахунок та на шкоду принципу змагальності сторін, а мета такого обмеження жодним чином не пов`язана з досягненням «вразливого стану» у будь-якої особи, а тому прохання про застосування до особи найсуворішого запобіжного заходу та/або великого розміру застави повинно бути розумним з погляду її розміру та адекватною обстановці вчинення правопорушення і отриманим відомостям.

З врахуванням зазначеного, суд прийшов до висновку, що з метою забезпечення досудового розслідування, виконання підозрюваним обов`язків, необхідно визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, у розмірі 250 рожиткових мінімумів для працездатних осіб, зобов`язавши підозрюваного ОСОБА_4 , виконувати процесуальні обов`язки, визначені частиною п`ятою статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, в разі внесення застави, оскільки розмір застави, який просить суд орган досудового розслідування, на думку суду є надмірним для підозрюваного та не свідчить, що при такому розмірі не буде досянуто належного балансу між цілями досудового розлідування та правами підозрюваного.

Також, після визначення попереднього розміру застави пройшов певний період, а тому з метою дотримання позицій Європейського суду з прав людини необхідно зменшити розмір застави, оскільки заявлений розмір слідством є обтяжливим, так як підозрюваний певний час перебуває під вартою..

Питання щодо доведеності вини ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих злочинів та правильності кваліфікації його дій слідчим суддею при розгляді клопотання не вирішувались, оскільки підлягають дослідженню при проведенні досудового розслідування та під час розгляду справи по суті.

Відтак, клопотання підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 29 Конституції України, ст. ст. ст.ст. 177, 178, 182, 183, 193,194, 196, 197, 199, 202, 205, 532, 534 КПК України, слідчий суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання - задовольнити.

Продовжити підозрюваному ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у межах строку досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000811 від 20.09.2023, строк тримання під вартою до 06.02.2025 включно.

Одночасно визначити альтернативний запобіжний захід у вигляді застави, у розмірі 250 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 757 000 (сімсот п`ятдесят сім тисяч) грн. 00 коп., зобов`язавши підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виконувати процесуальні обов`язки, визначені частиною п`ятою статті 194 Кримінального процесуального кодексу України, в разі внесення застави, а саме:

- прибувати за кожною вимогою до органу досудового розслідування, прокурора, слідчого судді, суду;

- не відлучатися за межі міста, в якому він проживає без дозволу слідчого, прокурора, слідчого судді, суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, слідчого суддю, суд про зміну свого місця проживання;

- здати на зберігання слідчому свій паспорт, для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

носити електронний засіб контролю.

Застава може бути внесена, як самою підозрюваною, так й іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на наступний депозитний рахунок Печерського районного суду м. Києва:

Код отримувача (код за ЄДРПОУ) 26268059

Банк отримувача ДКСУ, м.Київ

Код банку отримувача (МФО) 820172

Рахунок отримувача UA1012089

призначення платежу: застава за …(ПІБ, дата народження особи, за яку вноситься застава), згідно ухвали … (назва суду) … від … (дата ухвали).. по справі № …, кримінальне провадження № ….., внесені (ПІБ особи, що вносить заставу) згідно квитанції від (дата та № квитанції).

Термін обов`язків, покладених слідчим суддею, у разі внесення застави визначити в межах строку досудового розслідування, а саме до 06.02.2025 року включно.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу з відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок ТУ ДСАУ в м. Києві коштів, має бути наданий уповноваженій службовій особі установи, де особа утримується.

Після отримання та перевірки протягом одного дня документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа установи, де особа утримується, має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти підозрюваного ОСОБА_4 , та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю Печерського районного суду м. Києва.

У разі внесення застави та з моменту звільнення підозрюваного з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі, підозрюваний зобов`язаний виконувати покладені на неї обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.

З моменту звільнення з-під варти, у зв`язку з внесенням застави ОСОБА_4 , вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.

У разі невиконання обов`язків заставодавцем, а також, якщо підозрюваний, обвинувачений, будучи належним чином повідомлений, не з`явився за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду без поважних причин чи не повідомив про причини своєї неявки, або якщо порушив інші покладені на нього при застосуванні запобіжного заходу обов`язки, застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України й використовується у порядку, встановленому законом для використання коштів судового збору.

Застава, що не була звернена в дохід держави, повертається підозрюваному, обвинуваченому, заставодавцю після припинення дії цього запобіжного заходу. При цьому, застава, внесена підозрюваним, обвинуваченим, може бути повністю або частково звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень. Застава, внесена заставодавцем, може бути звернена судом на виконання вироку в частині майнових стягнень тільки за його згодою.

Ухвала слідчого судді підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її проголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_13