Провадження № 1-кс/344/8779/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 та його захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо ОСОБА_4 в рамках кримінального провадження № 0000080 від 30.04.2024, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч.3 ст.368, ч.5 ст.426-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

Слідчий, за погодженням з прокурором, звернувся з вказаним клопотанням, в обґрунтування якого покликався на те, що П`ятим слідчим відділом (з дислокацією у м. Івано-Франківську) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000080 відомості про яке 30.04.2024 внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 3 ст. 368, ч. 5 ст. 426-1 КК України, -

В ході проведення досудового розслідування установлено, згідно ч. 1 ст. 3 Закону України «Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні» інвалідність як міра втрати здоров`я визначається шляхом експертного обстеження в органах медико-соціальної експертизи центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я.

Відповідно до п. 3 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009 № 1317, медико-соціальна експертиза проводиться з метою встановлення інвалідності хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, особам з інвалідністю (далі - особи, що звертаються для встановлення інвалідності) за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності документів, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлене захворюваннями, наслідками травм або вродженими вадами, які спричиняють обмеження нормальної життєдіяльності особи.

Відповідно до п. 4 Положення медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії (далі - комісії), з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров`я при Міністерстві охорони здоров`я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров`я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій. Комісії перебувають у віданні МОЗ і утворюються за таким територіальним принципом: Кримська республіканська; обласні; центральні міські у мм. Києві та Севастополі (далі - центральні міські); міські, міжрайонні, районні.

Згідно пп. 1 п. 11 Положення міські, міжрайонні, районні комісії визначають, зокрема, ступінь обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, групу інвалідності, причину і час її настання, потребу осіб з інвалідністю у забезпеченні їх технічними та іншими засобами реабілітації, виробами медичного призначення на підставі медичних показань і протипоказань, а також з урахуванням соціальних критеріїв.

Відповідно до п. 15 Положення визначено, що комісії проводять своєчасно огляд (повторний огляд) осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за місцем їх проживання або лікування, у тому числі за місцем їх проживання або місцем перебування у закладах соціального захисту для бездомних осіб та центрах соціальної адаптації осіб, звільнених з місць позбавлення волі, за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після пред`явлення паспорта чи іншого документа, що засвідчує особу.

Згідно п. 19 Положення комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.

Відповідно до п. 22 Положення рішення Центральної медико-соціальної експертної комісії МОЗ, Кримської республіканської, обласних, центральних міських комісій (у тому числі в разі проведення огляду у складних випадках) приймається більшістю голосів членів комісій. У разі рівного розподілу голосів вирішальним є голос голови комісії. Член комісії, не згодний з прийнятим рішенням, викладає свою думку в письмовому вигляді, яка додається до акта огляду. На вимогу такого члена комісії акт огляду надсилається МОЗ.

Згідно п. 24 Положення комісія видає особі, яку визнано особою з інвалідністю або стосовно якої встановлено факт втрати професійної працездатності, довідку та індивідуальну програму реабілітації і надсилає у триденний строк виписку з акта огляду комісії органові, в якому особа з інвалідністю перебуває на обліку як отримувач пенсії чи державної соціальної допомоги (щомісячного довічного грошового утримання), що призначається замість пенсії, та разом з індивідуальною програмою реабілітації - органові, що здійснює загальнообов`язкове державне соціальне страхування, виписку з акта огляду комісії про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у наданні додаткових видів допомоги. Копія індивідуальної програми реабілітації надсилається також лікувально-профілактичному закладові і органові праці та соціального захисту населення за місцем проживання особи з інвалідністю. За місцем роботи зазначених осіб надсилається повідомлення щодо групи інвалідності та її причини, а у разі встановлення ступеня втрати професійної працездатності - витяг з акта огляду комісії про результати визначення ступеня стійкої втрати професійної працездатності у відсотках та потреби у додаткових видах допомоги.

Згідно п. 27 Положення, підставою для встановлення IIІ групи інвалідності є стійкі, помірної важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, наслідками травм або вродженими вадами, що призвели до помірно вираженого обмеження життєдіяльності особи, в тому числі її працездатності, але потребують соціальної допомоги і соціального захисту.

Таким чином, на підставі вимог ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» та примітки 1 до ст. 364 КК України голова та члени медико-соціальних експертних комісій є особами, уповноваженими на виконання функцій держави, до повноважень яких, зокрема, віднесено визначення ступеня обмеження життєдіяльності осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, проведення їх огляду та прийняття за результатами експертного огляду підсумкового рішення щодо встановлення відповідної групи інвалідності.

У квітні 2024 приблизно о 10 год 00 хв ОСОБА_6 , звернувся до свого знайомого, який є працівником Косівської ЦРЛ ОСОБА_7 за консультацією, оскільки мав намір, пройти обстеження, у зв`язку з проблеми із серцем.

Під час розмови ОСОБА_7 повідомив ОСОБА_6 , що йому необхідно звернутися до його батьком ОСОБА_4 , який працює у обласній клінічній лікарні Івано-Франківська, а саме у кардіологічному відділенні та повідомив, що наддасть його номер телефону своєму батькові.

Цього ж дня, до ОСОБА_6 зателефонував чоловік, який представився ОСОБА_4 та повідомив, що може надати консультацію та те, що ОСОБА_6 необхідно прибути до обласної клінічної лікарні Івано-Франківська за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Федьковича, 91, на що останній погодився.

Надалі, ОСОБА_6 прибув за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Федьковича, 91, де мала місце зустріч, із ОСОБА_4 , в ході якої ОСОБА_6 , повідомив ОСОБА_4 , що у нього наявні захворювання серця, а також має намір пройти обстеження задля встановлення придатності до військової служби.

В цей час, ОСОБА_4 , діючи спільно із ОСОБА_7 , переслідуючи корисливий мотив, маючи на меті одержання неправомірної вигоди для себе та невстановлених посадових осіб Івано-Франківського міського бюро медико-соціальної експертизи, повідомив ОСОБА_6 , що він може вирішити питання із посадовими особами Івано-Франківського міського бюро медико-соціальної експертизи щодо визнання його непридатним до військової служби у Збройних Силах України та встановлення останньому ІІІ групи інвалідності.

Після цього, ОСОБА_4 , повідомив ОСОБА_6 , що задля встановлення групи інвалідності, останньому необхідно пройти лікування у медичних закладах, отримати відповідні виписки про проходження стаціонарного лікування, а також вказав на те, що він може посприяти у виготовленні фіктивних медичних документів за умови надання на його користь неправомірної вигоди у сумі 500 доларів США за кожну фіктивну виписку із стаціонарного хворого, на що останній погодився.

Надалі, у період із 09.05.2024 по 27.09.2024 дотримуючи заздалегідь розробленого злочинного плану, ОСОБА_4 , залучив медичних працівників задля виготовлення фіктивних медичних документів (довідок), для ОСОБА_6 , за результатами, яких виготовлено виписку із медичної карти стаціонарного хворого № 2638/2024 від 09.05.2024, виписку із медичної карти стаціонарного хворого № 17240/2024 від 13.06.2024, виписку із медичної карти стаціонарного хворого №4765 від 05.07.2024, виписку із медичної карти стаціонарного хворого №24296/2024 від 22.08.2024 та виписку із медичної карти стаціонарного хворого №30512/2024 від 27.09.2024.

За вказаний період часу, ОСОБА_4 , за сприяння у виготовленні фіктивних виписок із медичної карти стаціонарного хворого № 2638/2024 від 09.05.2024, № 17240/2024 від 13.06.2024, №4765 від 05.07.2024, №24296/2024 від 22.08.2024, №30512/2024 від 27.09.2024 отримав від ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 3900 доларів США.

27.11.2024 о 18 год 32 хв ОСОБА_4 , діючи умисно, та спільно із ОСОБА_4 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з метою особистого та невстановлених посадових осіб Івано-Франківського міського бюро медико-соціальної експертизи збагачення, маючи корисливий мотив, виступаючи пособником, в ході телефонної розмови повідомив

ОСОБА_6 про необхідність передачі йому 6000 доларів США для прийняття комісією Івано-Франківського міського бюро медико-соціальної експертизи рішення про призначення ОСОБА_6 ІІІ групи інвалідності.

28.11.2024 о 11 год 16 хв ОСОБА_6 прибув за адресою: м. Івано-Франкіськ, вул. Євгена Коновальця, 221 (територія торгового центру «Велмарт») та на вимогу ОСОБА_4 пересів в автомобіль марки «БМВ» д.н.з. НОМЕР_1 , де у ході зустрічі ОСОБА_4 роз`яснив ОСОБА_6 , що його документи вже на розгляді та в найкоротші строки буде прийнято позитивне рішення з вказаного питання та висловив вимогу про передачу йому раніше обумовленої суми неправомірної вигоди на, що ОСОБА_6 передав йому частину обумовленої неправомірної вигоди у сумі 4000 доларів США та додав, що решту наддасть по отриманню документів.

Надалі, 04.12.2024 о 17 год 54 хв ОСОБА_6 , перебуваючи поряд із Косівською ЦРЛ, що за адресою: Івано-Франківська область, м. Косів, провулок Шевченка, 27, виконуючи попередню вимогу ОСОБА_4 , передав другу частини неправомірної вигоди у сумі 2000 дол. США його сину ОСОБА_7 .

Після чого, ОСОБА_4 повідомив ОСОБА_6 про необхідність прибути 10.12.2024 о 08 год 00 хв до Івано-Франківського міського бюро медико-соціальної експертизи на засідання відповідної комісії, під час якої буде досліджено подані медичні документи, які були виготовлені за сприяння ОСОБА_4 , та на якому прийнято рішення про встановлення ОСОБА_6 ІІІ групи інвалідності.

10.12.2024 року ОСОБА_4 та ОСОБА_7 повідомлено підозри у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України.

Прокурор в судовому засіданні клопотання підтримав, покликаючись на викладені в ньому обставини, просив клопотання задовольнити, однак просив застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та визначити розмір застави 160 прожиткових мінімумів.

Захисник у судовому засіданні заперечила щодо клопотання. Вказала, що ризики зазначені в клопотанні є не підтверджені. Підозрюваний є інвалідом ІІ групи, просила обрати щодо підозрюваного запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою. або якщо суд прийде до переконання про задоволення клопотання то просила обрати заставу у меншому розміру згідно законодавства.

Підозрюваний в судовому засіданні підтримав думку захисника.

Заслухавши прокурора, підозрюваного, та його захисника. дослідивши матеріали клопотання вважаю наступне.

Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 184 КПК України під час досудового слідства встановлено наявність ризиків, передбачених у п. п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме: переховуватися від органу досудового розслідування та суду, що підтверджується, тим що ОСОБА_4 підозрюється у вчиненні тяжкого злочину за який, передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі строком від 5 до 10 років, у зв`язку із чим, розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання підозрюваного винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від органу досудового розслідування та суду з метою уникнення понесення покарання.

В той же час установлено, що ОСОБА_4 є інвалідом, а відтак під час воєнного стану безперешкодно може покинути територію України.

- перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, що підтверджується тим, що підозрюваний розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, може умисно симулювати хворобу, оскільки в минулому працював лікарем та має значне коло знайомих у різних медичних закладах міста Івано-Франківськ підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення досудового розслідування;

- незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, що підтверджується тим, що обвинувачений може вплинути на свідків, а саме працівників медичних установ м. Івано-Франківськ, які станом на даний час не допитані, а також на свідків від яких отриманні покази щодо викриття протиправної діяльності останнього, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій;

- вчиняти інші кримінальні правопорушення підтверджується тим, що під час проведення досудового розслідування задокументовано тривалу протиправну діяльність ОСОБА_4 , окрім цього у автомобілі яким він користувався виявлено ряд медичних документів на осіб, що не виключає факту вчинення інших подібних кримінальних правопорушень за яке ОСОБА_4 повідомлено про підозру.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини «розумна підозра у вчиненні кримінального злочину, про яку йдеться у ст. 5 § 1 (c) Конвенції, передбачає наявність обставин, або відомостей, як переконали б неупередженого спостерігача, що ця особа можливо вчинила злочин».

Обґрунтованість підозри, пред`явленої ОСОБА_4 , у вчиненні вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 27, ч. 3 ст. 368 КК України повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, які містяться в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 29 Конституції України, ст. 9 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966 p., ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р. та відповідних положень низки інших міжнародно-правових актів з прав людини і судочинства кожна людина має право на свободу і особисту недоторканність. Застосування до неї як до підозрюваного чи обвинуваченого запобіжних заходів є істотним обмеженням цього права, а тому можливе лише у виняткових випадках, за наявності передбачених законом підстав і в передбаченому законом порядку.

Злочин, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_4 , відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого та за нього передбачено покарання позбавлення волі строком від п`яти до десяти років (за відсутності альтернативного виду основного покарання), тобто є умисним тяжким злочином.

Згідно зі змістом ст.ст. 131-132 КПК України, запобіжні заходи є заходами забезпечення кримінального провадження і застосовуються на підставі ухвали слідчого судді або суду.

Частиною 1 ст.183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 183 КПК України визначено, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, а до раніше судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад три роки.

Згідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Вбачається, що застосування запобіжних заходів вже можливо при наявності ризиків. Ризик - це не визначена подія, яка по суті, представляє собою ймовірність отримання несприятливих для досудового слідства подій, визначених у ч. 1 ст. 177 КПК України.

Слідчий суддя вважає, що прокурором доведено наявність встановлених на досудовому розслідуванні ризиків, передбачених у п.п.1, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які на даний час існують.

Підсумовуючи наведене, слідчий суддя вважає, що більш м`які запобіжні заходи не зможуть в повній мірі запобігти наведеним ризикам, а відтак не будуть здатними і забезпечити дієвість даного кримінального провадження.

Вирішуючи клопотання про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя враховує тяжкість інкримінованого злочину, міцність соціальних зв`язків підозрюваного та характеризуючи його особу дані, те що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, зважає на те, що під час досудового слідства встановлено, а в судовому засіданні підтверджено наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України і приходить до переконання, що клопотання слід задовольнити.

Разом із тим, при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, слідчий суддя зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом (ч.3 ст. 183 КПК України).

Розмір застави, у відповідності до п.2 ч.5 ст. 182 КПК України, визначається у таких межах: щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, - від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

При визначенні розміру застави, як альтернативного запобіжного заходу, враховуючи позицію Європейського Суду з прав людини, відповідно до якої сума застави повинна визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави у випадку ухилення від слідства та суду, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання сховатися, те, що розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього (ч. 4 ст. 182 КПК України), зважаючи на обставини кримінального правопорушення, мотив кримінального правопорушення, тяжкість злочину, який інкримінується підозрюваному, розмір завданих злочином збитків, характеристику підозрюваного та його майновий стан, з огляду на вимоги щодо того, що застава повинна достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірною для нього, то слідчий суддя, вважає за необхідне визначити розмір застави який перевищує максимально передбачений п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме в межах 160 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 484 480 (чотириста вісімдесят чотири тисячі чотириста вісімдесят) гривень, а саме таку просив визначити і прокурор. Внесення застави саме в такому розмірі, наряду з обов`язками, передбаченими ч. 5 ст. 194 КПК України, зможе гарантувати виконання підозрюваною покладених на нього обов`язків.

При цьому вказаний розмір застави слідчий суддя вважає таким, що відповідає вимогам ч. 4 ст. 182 КПК України і не є завідомо непомірним для підозрюваного.

На переконання слідчого судді з отриманих пояснень та доказів внесення застави саме в такому розмірі зможе в повній мірі гарантувати належне виконання підозрюваним покладених на нього обов`язків під час досудового розслідування.

За змістом ч. 2 ст. 197 КПК України строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Таким чином строк тримання під вартою підлягає обчисленню з моменту затримання підозрюваного, а саме з 10 грудня 2024 року.

Виходячи з викладеного, на підставі ст.ст. 29, 55, 62, 63, 129 Конституції України, керуючись ст.ст. 131,132, 176-178, 182-184, 193, 194,197, 199, 202, 205, 309, 369-372, 395 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Клопотання задовольнити.

Зас тосувати щодо підозрюваного ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк 60 днів - до 07 лютого 2025 року включно, в межах строку досудового розслідування.

Тримання під вартою ОСОБА_4 здійснювати в Державній установі "Івано-Франківська установа виконання покарань (№12)".

Розмір застави визначити в межах 160 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 484 480 (чотириста вісімдесят чотири тисячі чотириста вісімдесят) гривень, у національній грошовій одиниці, яка може бути внесена як самим підозрюваним так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області (одержувач: ТУ ДСА України в Івано-Франківській області, код отримувача: 26289647, банк:ДКСУ України, м. Київ, МФО 820172, рахунок: UA15 259 002 000 002 265).

Підозрюваний або заставодавець мають право у будь-який момент внести заставу в розмірі, визначеному в ухвалі про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, протягом дії ухвали.

У разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 наступні обов`язки:

- прибувати до слідчого прокурора, слідчого судді, суду за першою вимогою;

- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу слідчого, прокурора або суду;

- повідомляти слідчого, прокурора, чи суд про зміну свого місця проживання та місця роботи;

- утриматися від спілкування зі свідками у кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон.

Роз`яснити підозрюваному, що у разі внесення застави у визначеному у даній ухвалі розмірі, оригінал документу із відміткою банку, який підтверджує внесення на депозитний рахунок Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області коштів має бути наданий уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. Після отримання та перевірки документа, що підтверджує внесення застави, уповноважена службова особа місця ув`язнення має негайно здійснити розпорядження про звільнення з-під варти та повідомити усно і письмово слідчого, прокурора та слідчого суддю Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.

У разі внесення застави та з моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави підозрюваний вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у виді застави.

Строк дії ухвали - до 07 лютого 2025 року включно.

Про прийняте рішення повідомити зацікавлених осіб.

Ухвала слідчого судді підлягає до негайного виконання після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її оголошення.

Повний текст ухвали складено 13 грудня 2024 року.

Слідчий суддя ОСОБА_8