Справа № 135/1515/24
Провадження № 1-в/135/203/24
У Х В А Л А

іменем України

10.12.2024 м. Ладижин Вінницька область

Ладижинський міський суд Вінницької області у складі:

головуючої судді: ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судових засідань: ОСОБА_2 ,

прокурора: ОСОБА_3 ,

представника ДУ «Ладижинська ВК № 39»: ОСОБА_4 ,

засудженого: ОСОБА_5 ,

захисника: ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м.Ладижин Вінницької області подання начальника Державної установи «Ладижинська виправна колонія (№39)» полковника внутрішньої служби ОСОБА_7 про приведення вироку суду відносно засудженого ОСОБА_5 у відповідність до вимог закону, -

ВСТАНОВИВ:

Державна установа «Ладижинська виправна колонія (№39)» звернулася до суду з поданням про приведення вироку суду відносно засудженого ОСОБА_5 у відповідність до вимог закону.

Подання обґрунтоване тим, що Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-ІХ встановлено, що особа несе відповідальність, встановлену КУпАП, за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

ОСОБА_5 відбуває покарання в ДУ «Ладижинська виправна колонія (№39)» за вироком Дружківського міського суду Донецької області від 09.08.2024 за ч. 3 ст. 307, ст. 69, ч. 4 ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією майна, в строк покарання зараховано покарання частково відбуте за вироком Дружківського міського суду Донецької області від 26.02.2024, строк обчислюється з 09.08.2024. За вказаним вироком від 26.02.2024 ОСОБА_5 , в тому числі засуджений і за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, за епізодами від 18.10.2021, 14.12.2021 та 15.12.2021, і внаслідок яких було завдано збитків на загальну суму 1757 гривень 40 копійок, 294 гривні 75 копійок та відповідно 363 гривні 25 копійок.

Таким чином, сума завданих збитків внаслідок вчиненого кримінального правопорушення не перевищує розміру двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, встановленому законом на момент вчинення даних дій.

За викладених обставин начальник установи виконання покарань вважає, що є необхідність приведення вироку відносно засудженого ОСОБА_5 у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-ІХ.

У судовому засіданні представник ДУ «Ладижинська виправна колонія (№39)» підтримав подання за викладених в ньому обставин, просив його задовольнити.

Засуджений ОСОБА_5 також підтримав подання ДУ «Ладижинська виправна колонія №39» щодо приведення вироку суду відносно нього у відповідність до вимог закону.

Захисник ОСОБА_6 повністю підтримала позицію свого підзахисного та просила задовольнити подання.

Прокурор ОСОБА_3 вважає, що подання підлягає частковому задоволенню, виключивши епізод від 18.10.2021 за ч. 1 ст. 186 КК України. Свою позицію прокурор обґрунтував тим, що 09.08.2024 набули чинності зміни до Закону щодо підвищення порогу кримінальної відповідальності за крадіжку. Відповідно до цих змін, викрадення чужого майна є кримінально караним діянням, якщо вартість викраденого перевищує два неоподатковувані мінімуми доходів громадян. Сума викраденого майна у кримінальному провадженні, за яким ОСОБА_5 був засуджений вироком Дружківського міського суду Донецької області від 26.02.2024 за епізодами від 14.12.2021 та 15.12.2021, становить менше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на час вчинення правопорушення. Відтак, прокурор вважає, що ОСОБА_5 підлягає звільненню від покарання, призначеного судом за ч. 2 ст. 185 КК України, відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України у зв`язку з декриміналізацією цього діяння.

Заслухавши думку учасників справи, оглянувши матеріали подання та матеріали особової справи ОСОБА_5 , суд дійшов наступного висновку.

В пункті 13 частини першої статті 537 КПК України визначено, що під час виконання вироків, суд має право вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України.

Установлено, що Дружківський міський суд Донецької області від 09.08.2024 ухвалив « ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, і призначити йому узгоджену сторонами міру покарання за даною статтею, із застосуванням ст. 9 КК України, у виді позбавлення волі строком на 7 (сім) років з конфіскацією всього майна, належного йому на праві власності. На підставі ч. 4 ст. 70 КК України, за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом часткового складання призначеного покарання за цим вироком та покарання, призначеного за попереднім вироком Дружківського міського суду Донецької області від 26 лютого 2024 року, остаточно призначити покарання у виді 7(семи) років 6 (шести) місяців позбавлення волі з конфіскацією всього майна, належного йому на праві власності. В строк покарання, остаточно призначеного ОСОБА_5 за сукупністю кримінальних правопорушень зарахувати покарання, часткове відбуте за попереднім вироком Дружківського міського суду Донецької області від 26 лютого 2024 року». Вирок Дружківського міського суду Донецької області від 09.08.2024 набрав законної сили 09.09.2024.

Дружківський міський суд Донецької області вироком від 26.02.2024, покарання за яким враховано вироком Дружківського міського суду Донецької області від 09.08.2024, ухвалив « ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні злочинів, передбачених за ч. 2 ст. 389 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік; за ч. 1 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік; за ст. 126-1 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік; за ч.2 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки 6 місяців; за ч. 1 ст. 309 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік; за ч. 1 ст. 317 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки; за ч. 1 ст. 361 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі строком на 1 рік 6 місяців; за ч. 4 ст. 185 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців. На підставі ст. 70 ч. 1 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_5 покарання у виді позбавлення волі строком на 5 років 6 місяців. На підставі ст. 71 ч. 1 КК України, остаточне покарання ОСОБА_5 призначити за сукупністю призначених покарань за даним вироком, та вироком Дружківського міського суду від 27 квітня 2021 року шляхом часткового складання, остаточно визначивши йому до відбуття покарання у вигляді 5 років 6 місяців 14 днів позбавлення волі». Вирок Дружківський міський суд Донецької області вироком від 26.02.2024 набрав законної сили 29.03.2024.

Відповідно до ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За частиною першою статті 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Такий же принцип неявно гарантований і статтею 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Цей принцип втілюється в правилі про те, що, якщо існують відмінності між кримінальним законодавством, чинним на момент вчинення злочину, та наступними кримінальними законами, прийнятими до винесення остаточного рішення, суди повинні застосовувати закон, положення якого є найбільш сприятливими для обвинуваченого.

Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-ІХ, який набрав чинності 09.08.2024, у статті 51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 07.10.2024 (справа № 278/1566/21) дійшла висновку, що «статті 185, 190, 191 фактично містять відсилку до статті 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна. Таким чином, кількісна зміна розміру дрібного викрадення з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян безпосередньо вплинула на суть таких кримінально караних діянь, як крадіжка, шахрайство, привласнення та розтрата, адже в тексті кримінального закону цей розмір прямо не визначено і він указаний законодавцем у статті 51 КУпАП. Отже, із часу набуття 09.08.2024 чинності Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК України може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією статті 51 КУпАП. Як наслідок, для діянь, які на час їх вчинення становили кримінальне правопорушення за статтями 185, 190 або 191 КК України, але в яких вартість предмета кримінального правопорушення не перевищувала 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, обговорювана зміна «скасовує кримінальну протиправність діяння» у значенні статті 5 КК України».

В частині шостій статті 3 КК України передбачено, що зміни до КК України можуть вноситися, у тому числі, законами про внесення змін до законодавства України про адміністративні правопорушення.

У пояснювальній записці до запропонованих змін до статті 51 КУпАП законодавець їх метою визначив саме зміну кримінального законодавства щоби досягнути домірності при застосуванні кримінальної відповідальності за правопорушення незначної тяжкості.

Таким чином, Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду у постанові від 07.10.2024 (справа № 278/1566/21) дійшла висновку, що «зміна до статті 51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта неоподатковуваного мінімуму доходів громадян для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. У той же час наголошено, що визначення суми, яка дорівнює два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, здійснюється виходячи з розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діяв на час вчинення відповідного діяння».

Згідно з п. 5 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

У підпункті 169.1.1 розділу ІV Податкового кодексу України визначено, що сума податкової соціальної пільги встановлена в розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

Таким чином, два неоподаткованих мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, що станом на 01.01.2021 становив 2270 грн.

Установлено, що ОСОБА_5 засуджений Дружківським міським судом Донецької області вироком від 26.02.2024 по епізоду від 14.12.2021 та епізоду від 15.12.2021 за ч. 2 ст. 185 КК України за вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжки), повторно, і внаслідок яких було завдано збитків на загальну суму 294 гривні 75 копійок та відповідно 363 гривні 25 копійок.

Враховуючи, що вартість предмету кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, вчиненого ОСОБА_5 , станом на момент вчинення ним кримінального правопорушення не перевищувала двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (2270 грн), отже, до такого діяння мають бути застосовані положення статті 5 КК України.

Встановивши, що Дружківський міський суд Донецької області вироком від 26.02.2024 ОСОБА_5 визнав винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, за викрадення майна, вартість якого станом на момент вчинення правопорушення не перевищувала двох неоподаткованих мінімумів доходів громадян, тому відповідно до ст. 5 КК України, суд вважає необхідним застосувати зворотну дію у часі Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» та на підставі частини другої статті 74 КК України звільнити ОСОБА_5 від призначеного судом покарання за ч. 2 ст. 185 КК України у зв`язку із усуненням законом караності діяння.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

В процесі реалізації кримінальної відповідальності, найпоширенішою формою якої є покарання, іноді виникають такі юридичні факти, котрі призводять до необхідності звільнення особи від призначеного покарання. Одним із таких фактів є усунення злочинності діяння, тобто його декриміналізація, закріплене в частині другій статті 74 КК України.

Застосування положень цієї норми ґрунтується на положеннях статті 58 Конституції України про зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів та статті 5 КК України про зворотну дію кримінального закону у часі.

Скасування караності діяння означає його декриміналізацію (повну або часткову), яка може бути досягнута шляхом: 1) виключення з чинного Кримінального кодексу певної статті (частини статті) Особливої частини Кодексу; 2) внесення до диспозиції статті (частини статті) Особливої частини Кримінального кодексу певних змін; 3) внесення змін до норм Загальної частини КК; 4) внесення змін до інших нормативно-правових актів, зокрема, Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Вказана в частині другій статті 74 КК України підстава застосовується у випадках, коли особу вже засуджено за вчинення нею певного діяння.

Звільнення від відбування покарання на підставі частини другої статті 74 КК України можна застосувати лише після набрання законної сили обвинувальним вироком суду засудження особи, незалежно від того відбуває вона покарання, чи ні (наприклад, звільнена від відбування покарання з випробуванням на підставі статті 75 КК України чи виконання вироку відстрочене статтею 536 КПК України). При цьому, законом передбачено негайне звільнення особи від відбування покарання. Вказана підстава є обов`язковою для застосування судом. Передумовою для початку провадження щодо звільнення засудженого від відбування покарання за частиною другою статті 74 КК України завжди є прийняття і набрання чинності спеціальним законом, яким усувається караність діяння, за яке особу засуджено. Він є передумовою або правовою підставою ініціювання, розгляду питання та прийняття рішення про застосування звільнення від покарання щодо конкретної особи. Така процедура завершується прийняттям конкретного процесуального рішення судом.

Окрім цього, судом встановлено, що вироком Дружківського міського суду Донецької області від 26.02.2024 ОСОБА_5 визнаний винуватим за ч. 1 ст. 186 КК України по епізоду від 18.10.2021, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж).

Оскільки, у статті 51 КУпАП передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 186 КК України за вчинення якого ОСОБА_5 засуджений вирокомДружківського міського суду Донецької області від 26.02.2024, не підпадає під дію положень статті 51 КУпАП, тому в цій частині Закон України №3886-ІХ за колом осіб та за предметом правового регулювання не поширюється відносно засудженого.

Разом з тим, з вироку Дружківського міського суду Донецької області від 26.02.2024 убачається, що визначені ОСОБА_5 покарання за ч.2 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців, на підставі ч.1 ст. 70 КК України, поглинуті більш суворим у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, яке визначене йому за ч. 4 ст. 185 КК України.

Таким чином декриміналізація кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185 КК України, не вплинула на остаточне покарання, яке призначене ОСОБА_5 вироком Дружківського міського суду Донецької області від 26.02.2024.

За таких обставин ОСОБА_5 слід вважати засудженим вироком Дружківського міського суду Донецької області від 26.02.2024 за ч. 2 ст. 389, ч. 1 ст. 186, ст. 126-1, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 361, ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.

В решті вирок Дружківського міського суду Донецької області від 26.02.2024 підлягає залишенню без змін.

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що стосовно засудженого підлягають застосуванню положення ст. 5 КК України про зворотну дію закону, який скасовує кримінальну протиправність діяння, а тому подання є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 58 Конституції України, ст.5, ч. 2 ст.74 КК України, Законом України №3886-ІХ від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», ст.ст.537,539 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Подання начальника Державної установи «Ладижинська виправна колонія (№39)» полковника внутрішньої служби ОСОБА_7 про приведення вироку суду відносно засудженого ОСОБА_5 у відповідність до вимог закону задовольнити частково.

Привести вирок Дружківського міського суду Донецької області від 26.02.2024 у справі №229/5068/21 у відповідність до Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-IX.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дружківка Донецької області, громадянина України, засудженого вироком Дружківського міського суду Донецької області від 26.02.2024 у справі № 229/5068/21 за ч. 2 ст. 389, ч. 1 ст. 186, ст. 126-1, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 361, ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, на підставі ст. 71 ч. 1 КК України, до остаточного покарання ОСОБА_5 призначеного за сукупністю призначених покарань за даним вироком, та вироком Дружківського міського суду від 27 квітня 2021 року шляхом часткового складання, остаточно визначивши йому до відбуття покарання у вигляді 5 років 6 місяців 14 днів позбавлення волі, - звільнити від призначеного судом покарання за ч. 2 ст. 185 КК України, на підставі ч. 2 ст. 74 Кримінального кодексу України, у зв`язку з усуненням караності діяння.

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дружківка Донецької області, громадянина України, вважати засудженим вироком Дружківського міського суду Донецької області від 26.02.2024 у справі № 229/5068/21 за ч. 2 ст. 389, ч. 1 ст. 186, ст. 126-1, ч. 1 ст. 309, ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 361, ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 70 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, на підставі ст. 71 ч. 1 КК України, до остаточного покарання ОСОБА_5 призначеного за сукупністю призначених покарань за даним вироком, та вироком Дружківського міського суду від 27 квітня 2021 року шляхом часткового складання, остаточно визначивши йому до відбуття покарання у вигляді 5 років 6 місяців 14 днів позбавлення волі.

В решті вирок Дружківського міського суду Донецької області від 26.02.2024 у справі № 229/5068/21 залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вінницького апеляційного суду через Ладижинський міський суд Вінницької області протягом семи днів з дня її оголошення, а особою, яка перебуває під вартою з моменту вручення їй судового рішення.

Суддя ОСОБА_1