У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2025 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

представника потерпілого ОСОБА_4 ,

обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

захисників ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000569 від 18.02.2024 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.263, ч.2 ст.289 Кримінального кодексу України, ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 Кримінального кодексу України, ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.289 Кримінального кодексу України,

в с т а н о в и в:

У провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває вищевказане кримінальне провадження.

15.11.2024 до суду надійшло клопотання захисника власника майна адвоката ОСОБА_10 , що діє в інтересах ОСОБА_11 про скасування арешту, накладеного ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13.03.2024 у справі № 308/3074/24 на дві пари жіночих сонцезахисних окуляр, без маркування та позначень; куртку жіночу чорного кольору з позначенням «ZARA»; зимові жіночі черевики чорного кольору без маркування та позначень; мобільний телефон марки «Iphone» ІМЕІ НОМЕР_1 , ІМЕІ 2: НОМЕР_2 та повернути вказані речі власнику майна - ОСОБА_11 .

В обґрунтування клопотання зазначив, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права інтереси власника/володільця майна, оскільки за викладених у клопотанні про арешт майна обставин та доданих до нього матеріалів не доведено необхідність застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна. Слідчим/прокурором у клопотанні про арешт майна, у постанові про визнання речовими доказами та прилученнях їх до провадження не умотивовано та не обґрунтовано визнано майно речовим доказом, не доведено, що відповідно до вимог ст.98 КПК України, дане майно було знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегло на собі його сліди або містить інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, було об`єктом кримінально протиправних дій, набуте кримінально протиправним шляхом. Зазначає, що в порушення вимог ст. 100 КПК України, майно, яке стороною обвинувачення вилучене і визнане речовим доказом - не оглядалось, не фотографувалось та докладно не описувалось в протоколі огляду. Зазначений факт підтверджує про те, що вказане майно, не містить жодних ознак речових доказів, слідів злочинів, тощо, які повинні бути описані та зафіксовані і протоколі огляду речових доказів, а отже вказане майно, вилучене під час обшуку та арештоване судом, не потрібне органу досудового розслідування в якості речового доказу, і скасування арешту зазначеного майна жодним чином не буде перешкоджати кримінальному провадженню.

Зазначив, що у даному кримінальному провадженні ОСОБА_11 підозра не повідомлялась, вона лише допитувалась у статусі свідка.

Також вказує, що в даному випадку відсутня сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що вилучені речі є доказом кримінального правопорушення, підлягає конфіскації, спеціальній конфіскації, арешт, який може бути накладений ухвалою суду, не виконає завдань арешту, визначених у частині першій статті 170 КПК України, не виконає мети накладення арешту, визначеною частиною другою статті 170 КПК України. ОСОБА_11 є фактичним власником майна, не має ніякого відношення до кримінального провадження, в межах якого винесено постанову про визнання вилученого майна речовим доказом, проте, внаслідок необґрунтованого, незаконного накладеного арешту у неї можуть виникнути перешкоди у реалізації законних прав щодо мирного, безперешкодного володіння, тестування, розпорядження вилученим майном.

З огляду на викладене, вважає, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування не виправдовують таке втручання у права та інтереси ОСОБА_11 як власника майна, а тому просить скасувати арешт, накладений на майно ОСОБА_11 .

В судовому засіданні представник власника майна адвокат ОСОБА_10 просив залишити клопотання без розгляду.

В судовому засіданні прокурор та представник потерпілого не заперечували проти залишення клопотання без розгляду.

Захисники та обвинувачені не заперечували проти залишення клопотання без розгляду.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали поданого клопотання, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 КПК України, сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених цим Кодексом.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 9 КПК України, у випадках, коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються загальні засади кримінального провадження, визначені частиною першою статті 7 цього Кодексу.

Приймаючи до уваги вищезазначене та, враховуючи, що захисник засудженого не підтримує вищезазначене клопотання у тому вигляді, в якому воно подане та просить повернути вказане клопотання без розгляду, суд приходить до висновку про задоволення клопотання захисника.

З наведених міркувань та керуючись ст.ст. 9, 26, 40, 369-372 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Клопотання представника власника майна адвоката ОСОБА_10 , що діє в інтересах ОСОБА_11 про скасування арешту майна залишити без розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає, набирає законної сили з моменту її підписання.

Головуючий суддя ОСОБА_1