ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/3878/23 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження апел.суду №11-кп/818/695/25 Доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст. 111-1 КК України
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участі секретаря - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду м. Харкова апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_9 на вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2024 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 111-1 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0003209 від 21.10.2022, -

в с т а н о в и л а :

Вироком Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2024 року ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, громадянина України, з середньою освітою, одруженого, маючого на утриманні неповнолітнього сина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , працюючого ФОП « ОСОБА_11 », раніше не судимого, зареєстрованого: АДРЕСА_1 , проживаючого: АДРЕСА_2 , визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 111-1 КК України, та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах влади, установах, підприємствах та організаціях незалежно від форми власності на строк 10 (десять) років з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого. Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 рахується з 02.12.2024 року. Відповідно до частини 5 статті 72 КК України зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання строк його попереднього ув`язнення з моменту його фактичного затримання, а саме, з 26.04.2022 р. по день набрання вироком законної сили із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі. З урахуванням ухвали про виправлення описки підлягає зарахуванню строк попереднього ув`язнення з 26.04.2023. Запобіжний захід ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили залишено раніше обраний - у вигляді тримання під вартою в умовах ДУ «Харківський слідчий ізолятор». Згідно вироку, згідно з Конституцією України, Україна є суверенною та незалежною державою. Суверенітет України поширюється на всю її територію, яка в межах існуючого кордону є цілісною та недоторканною. Перебування на території України підрозділів збройних сил інших держав з порушенням процедури, визначеної Конституцією та законами України, Гаазькими конвенціями 1907 року, IV Женевськими конвенціями 1949 року, а також усупереч Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї та іншими міжнародно-правовими актами є окупацією частини території суверенної держави та міжнародним протиправним діянням з усіма наслідками, передбаченими міжнародним правом.

Діючи в порушення норм міжнародного гуманітарного права, президент російської федерації володимир путін, а також інші невстановлені на даний час досудовим розслідуванням представники влади російської федерації, всупереч вимогам п. п. 1,2 Меморандуму про гарантії безпеки у зв`язку з приєднанням України до Договору про нерозповсюдження ядерної зброї від 05.12.1994, принципів Заключного акту Наради з безпеки та співробітництва в Європі від 01.08.1975 та вимог ч. 4 ст. 2 Статуту ООН та Декларацій Генеральної Асамблеї Організації Об`єднаних Націй від 09.12.1981 № 36/103, від 16.12.1970 № 2734 (XXV) від 21.12.1965 № 2131 (XX), від 14.12.1974 № 3314 (XXIX), підготували та розв`язали агресивну війну та військовий конфлікт підрозділів збройних сил російської федерації на території України.

На виконання вищевказаного злочинного наказу військовослужбовці збройних сил російської федерації 24.02.2022, шляхом збройної агресії, із загрозою застосування зброї та її фактичним застосуванням, незаконно вторглися на територію України через державні кордони України в Автономній Республіці Крим, Харківській, Донецькій, Луганській, Херсонській, Миколаївській, Сумській, Чернігівській, інших областях та вчинили збройний напад на державні органи, органи місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації, військові частини, інші об`єкти, що мають важливе народногосподарське або оборонне значення, та вчинили окупацію частин зазначеної території, чим вчинили дії з метою зміни меж території та державного кордону України з порушенням порядку, встановленого Конституцією України, яка триває до теперішнього часу та призводить до загибелі значної кількості людей та інших тяжких наслідків.

Указом Президента України ОСОБА_12 № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України, відповідно до пункту 20 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» запроваджено воєнний стан на всій території України.

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 строком на 30 діб. Законом України від 24.02.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» затверджено зазначений Указ.

Воєнний стан неодноразово продовжувався указами Президента України, в останній раз Указом Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 06.02.2023 №58/2023 строк дії воєнного стану в Україні продовжується з 05 години 30 хвилин 19.02.2023 строком на 90 діб. Законом України від 07.02.2023 р. №2915-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні»» затверджено зазначений Указ.

Станом на 24.02.2022 ОСОБА_7 , являвся фізичною особою підприємцем, що здійснював господарську діяльність у сфері вирощування зернових культур (крім рису), бобових культур і насіння олійних культур на території Куп`янського району Харківської області.

Після тимчасової окупації російськими військами території Куп`янського району Харківської області та створення підпорядкованої, керованої та фінансованої російською федерацією окупаційної адміністрації, до якої входили органи і структури, функціонально відповідальні за управління тимчасово окупованою територією України в тому числі і на території с. Семенівка, у громадянина України ОСОБА_7 , у період часу з кінця березня 2022, але не раніше 16.03.2022, по вересень 2022 року, більш точний час вчинення кримінального правопорушення за об`єктивних причин встановити не виявилося можливим, виник злочинний умисел, направлений на провадження господарської діяльності, у взаємодії з державою- агресором, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території, у тому числі з окупаційною адміністрацією держави-агресора.

Реалізуючи свій вищезазначений злочинний умисел, будучи достеменно обізнаним про факт ведення військами та іншими незаконними збройними та воєнізованими формуваннями рф агресивної війни проти України, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, ОСОБА_7 встановивши стійкі робочі та ідеологічні зв`язки з представниками незаконних органів влади, створених на тимчасово окупованій території, у тому числі окупаційною адміністрацією та незаконними збройними та воєнізованими формуваннями держави-агресора, з кінця березня 2022, але не раніше 16.03.2022, по вересень 2022 року, більш точний час вчинення кримінального правопорушення за об`єктивних причин встановити виявилося не можливим, здійснював господарську діяльність у взаємодії з так званою «Военно-гражданской администрацией». Продовжуючи свою злочинну діяльність, фізична особа підприємець ОСОБА_7 , з власної ініціативи та підтримуючи збройну агресію рф на території України, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та бажаючи настання негативних наслідків, маючи постійний зв`язок з представниками країни-агресора рф, перебуваючи у тісних зв`язках із керівною ланкою військовослужбовців рф, з метою особистого збагачення, а також отримання привілейованого ставлення від представників окупаційних сил отримав «Патент на торговую деятельность, сферу общественного питання, сферы обслуживания населення» від 01.08.2022, специфікація: «оптовая торговля зерном, необработанным табаком, Семенами и кормами для животных», який виданий незаконно створеною на території м. Куп`янська т.зв. «Временной гражданской администрацией Харьковской области», реалізував врожай пшениці 2022 року за російські рублі на умовах подальшої сплати 5% від отриманого прибутку відповідно до патенту. Не погоджуючись із вироком, захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_8 та прокурор подали апеляційні скарги. Прокурор в своїй апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати та ухвалити новий, яким ОСОБА_7 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 111-1 КК України, призначити покарання у виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах влади, установах, підприємствах та організаціях незалежно від форми власності, з позбавленням права займатися господарською діяльністю, а також заборонити займати керівні посади в суб`єктах господарювання, зареєстрованих за законодавством України строком на 15 років, з конфіскацією всього майна, що є власністю засудженого. В обгрунтування апеляційних вимог прокурор зазначає, що судом першої інстанції не в повному обсязі враховано обставини щодо тяжкості кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують відповідальність. Зазначає, що покарання у виді позбавлення права займатися певною діяльністю має формулюватися таким чином, щоб обвинувачений не мав права обіймати зазначені у вироку посади або займатися забороненою діяльністю в будь-якій сфері, а також був позбавлений можливості обіймати такі посади або займатися такою діяльністю, з якими було пов`язане вчинення кримінального правопорушення. ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення як голова фермерського господарства у взаємодії із державою-агресором. Однак суд першої інстанції наведене залишив поза увагою та необгрунтовано вказав на позбавлення права обіймати певні посади, оскільки вчинене кримінальне правопорушення не пов`язане з зайняттям посади, пов`язаної із виконанням цих функцій, чим звузив сферу його застосування. У зв`язку із неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, є необхідність розширення переліку посад та виду діяльності, які обвинувачений ОСОБА_7 позбавляється. Захисник обвинуваченого в своїй апеляційній скарзі просить вирок суду скасувати і кримінальне провадження закрити на підставі пункту 3 частини 1 статті 284 КПК України, запобіжний захід щодо ОСОБА_7 скасувати, звільнивши його з-під варти в залі суду. В обгрунтування апеляційних доводів захисник посилається на те, що у вироку суду відсутня інформація про те, яку саме діяльність (бездіяльність) ОСОБА_7 виконував задля встановлення стійких робочих та ідеологічних зав`язків із представниками держави-агресора, незаконними органами влади, створеними на тимчасово окупованій території України, у тому числі з окупаційною адміністрацією держави-агресора, та які саме висловлювання, виражені у формі закликів до підтримки рішень та/або дій держави-агресора він поширював. Беззаперечним є той факт, що ОСОБА_7 в умовах окупації проводив господарську діяльність, а саме, як фермер засівав поля, вирощував, збирав урожай, який частково продавав, але у співпраці зі своїми працівниками, як фізична особа-підприємець. Захисник вважає, що постанова слідчого по визнання патенту речовим доказом, не є доказом у розумінні положень статті 84 КПК України, оскільки ця постанова є процесуальним рішенням слідчого по справі. В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 винним себе визнав частково, надав відповідні пояснення, що про існування оригіналу ОСОБА_13 від 01.08.2022 року ФАП ОСОБА_7 на «торговую деятельность, сферу общественного питания, сферы обслуживания населения» (спецификация оптовая торговля зерном, необработанным табаком, семенами и кормами для животных) від т.зв. «Временной гражданской администрацией Харьковской области», йому стало відомо від слідчого 26.04.2023 року, під час ознайомлення з повідомленням про підозру. Хто зробив ОСОБА_13 на ім`я ФОП ОСОБА_7 та з якою метою, він не знає. До «т.зв. Временной гражданской администрацией Харьковской области», щодо створення чи отримання ОСОБА_13 від 01.08.2022 року, він не звертався. Сторона захисту зазначає, що суд проігнорував факт, що значна частина свідків обвинувачення ( ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 та інші) мали конфлікти з обвинуваченим з 2012 року і на теперішній час мають особисту неприязнь до обвинуваченого через конфлікти в минулому, що підтвердили у судовому засіданні зазначені свідки і про це суд зазначив у вироку, включно з побиттям ОСОБА_11 у 2012 році. У показаннях свідків встановлена відсутність безпосереднього спостереження за «співпрацею ОСОБА_7 з окупаційною владою». Усі свідки сторони обвинувачення визнають, що вони не бачили самого факту передачі зерна до рф чи безпосередньої співпраці ОСОБА_7 з окупаційною владою. Свідки також не надали суду інформації, що ОСОБА_7 особисто передавав продукцію представникам окупаційної адміністрації, укладав з ними угоди чи здійснив продаж зерна, а також вчиняв інші дії у взаємодії з окупаційною владою, а саме отримання та використання ОСОБА_13 від 01.08.2022 року. Практично всі твердження свідків обвинувачення стосуються дій інших осіб або базуються на чутках («односельці казали», «зі слухів знає»), що не є належними доказами за статтею 84 КПК України. Сторона захисту вважає, що свідки обвинувачення перебільшували обставини через особисті конфлікти з обвинуваченим, і надані ними покази в суді мали корисну зацікавленість. Сторона захисту переконана, що докази, зокрема покази вищезазначених свідків, які покладені в основу обвинувального вироку ОСОБА_7 в частині обвинувачення як кожний окремо, так і в сукупності не містять жодних даних, які б поза розумних сумнівом доводили вчинення ОСОБА_7 інкримінованого йому злочину, показання свідків сторони обвинувачення носять розрізнений характер та мають у собі суттєві протиріччя. Суд першої інстанції зовсім не надав оцінки показанням свідків сторони захисту, які перебували в безпосередньому контакті з ОСОБА_7 і тому їх показання є більш достовірними, ніж чутки та припущення з боку свідків обвинувачення. Допитані свідки підтвердили, що ОСОБА_17 допомагав односельцям, уникав контактів з окупаційною владою та не здійснював дій на підтримку держави-агресора. Судом належно не з`ясовано обставини, що характеризують об`єкт і об`єктивну сторону злочину, всебічно і повно не досліджено ознаки, на підставі яких встановлюється суб`єкт і суб`єктивна сторона злочину, проігноровано принцип об`єктивності при оцінки доказів, поверхово досліджено відомості про особу обвинуваченого, та обставини, що пом`якшують покарання. ОСОБА_7 об`єктивно намагався в умовах окупації зберегти своє життя, життя своєї дружини, неповнолітніх дітей, батьків, працівників, власників пайових земель, які знаходяться у нього в оренді. При цьому, ОСОБА_7 прагнув уникнути гуманітарної катастрофи для населення, яке опинилось в окупації. Дії обвинуваченого ОСОБА_7 , які не становили жодної суспільної небезпеки на окупованої території та виключно підтримували життєдіяльність громади, були неправомірно кваліфіковані районним судом як колабораційна діяльність за частиною 4 статті 111-1 КК України. Сторона захисту вважає, що наявність оригіналу ОСОБА_13 від 01.08.2022 року, виданого окупаційною адміністрацією, є підтвердженням факту існування такого документа, але суд не надав оцінки ймовірності того, що документ міг бути сфабрикований або підроблений як окупаційною адміністрацією з метою дискредитації ОСОБА_7 , так і не встановленими особами. Стороною обвинувачення не надано до суду належних, достовірних, допустимих доказів, які б прямо чи не прямо підтверджують що, обвинувачений ОСОБА_7 добровільно, з власної ініціативи, та підтримуючи збройну агресію рф на території України, з метою збагачення, добровільно звертався і надавав до т.зв. тимчасової окупаційної адміністрації держави-агресора Харківській області наступні документи для отримання Патенту. У повідомленні про підозру, обвинувальному акті, вироку суду не встановлено про час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення. Вказано не час скоєння правопорушення, а час тимчасової окупації Куп`янського району Харківської області. Визнання судом першої інстанції оригіналу ОСОБА_13 від 01.08.2022 року належним, допустимим доказом, виявлений через пів року після деокупації т.в.о. начальником Куп`янської районної військової адміністрації ОСОБА_18 на своєму робочому місті у будівлі Куп`янської міської ради Харківської області, за адресою: Харківська область, Куп`янський район, м. Куп`янськ, просп. Конституції, 3, не було належним чином перевірено на справжність, що ставить під сумнів його автентичність. Суд не врахував, що ОСОБА_7 діяв у ситуації, коли відсутність господарської діяльності призвела б до втрати майна та засобів для існування, гуманітарної катастрофи. При розгляді справи судом першої інстанції не з`ясована належність майна, вилученого під час обшуку у ОСОБА_19 . Так, суд всебічно і повно не дослідив наданий стороною обвинувачення протокол обшуку від 26.04.2023 року. Згідно наданих учасниками процесу доказів, майно (гроші) належать на праві власності ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_4 і вилучені за містом реєстрації, постійним містом мешкання останніх за адресою: АДРЕСА_2 . Обвинувачений не мешкає за даною адресою і реєстрації не має. Докази, що майно (гроші) вилучені у ОСОБА_19 ОСОБА_20 за правом власності належать обвинуваченому ОСОБА_7 судом не встановлено, у зв`язку із чим вказані грошові кошти не підлягають конфіскації. Заслухавши суддю - доповідача, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав апеляційні вимоги його захисника та в судових дебатах додатково зазначив, що вину визнає частково, просить врахувати, що кримінальне правопорушення є нетяжким, та призначити йому покарання в мінімальному розмірі, пояснення захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8 , який підтримав подану ним апеляційну скаргу, та які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, думку прокурора, який просив задовольнити апеляційні вимоги сторони обвинувачення та заперечував проти задоволення апеляційних вимог сторони захисту, дослідивши матеріали судового провадження та перевіривши оскаржуваний вирок, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 підлягає частковому задоволенню, підстав для задоволення апеляційної скарги прокурора не встановлено, зважаючи на наступне. Відповідно статті 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. Згідно статті 94 КПК України оцінка доказів є компетенцією суду, який ухвалив вирок, яка має здійснюватись судом за критеріями належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а сукупності зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. На думку колегії суддів, судом першої інстанції вказані вимоги дотримані, висновок щодо винуватості ОСОБА_7 та кваліфікації його дій за частиною 4 статті 111-1 КК України є обґрунтованим, зроблений на підставі об`єктивного з`ясування обставин, які підтверджено сукупністю всіх досліджених судом доказів, що є достатніми для доведення винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Доводи апеляційної скарги щодо відсутності в діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 4 статті 111-1 КК України є помилковими та спростовуються дослідженими у суді першої інстанції доказами та показаннями свідків. Зокрема, судом першої інстанції було допитано свідків сторони обвинувачення ОСОБА_21 , ОСОБА_15 , ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , досліджено письмові докази, а саме: лист тво начальника Куп`янської районної військової адміністрації ОСОБА_27 від 06.04.2023 № 870 на ім`я начальника відділу № 3слідчого відділу Куп`янського РВП в Харківській області, в якому повідомив про виявлення ним та іншими співробітниками в будівлі Куп`янської міської ради Харківської області документів та речей, які використовувались окупаційною адміністрацією «Купянской военно-гражданской администрацией Купянского раойна Харьковсой области» створеної російськими військовими у березні-вересні 2022, зокрема виявлено документ з назвою «Патент на торговую деятельность, сферу общественного питания, сфере обслуживаний населения» виданий приватному підприємцю ОСОБА_7 та підписаний «Главой ВГА ОСОБА_28 », постанову слідчого від 07.04.2023 про визнання і приєднання до справи речових доказів отриманих від тво начальника Куп`янської районної військової адміністрації ОСОБА_27 - «Патенту на торговую деятельность, сферу общественного питання, сферы обслуживания населення» виданого на ім`я ОСОБА_7 та підписаного «Главой ВГА ОСОБА_28 »; «Патент на торговую деятельность, сферу общественного питания, сфере обслуживаний населения» виданого 01 серпня 2022 року «Частному предпринимателю ОСОБА_17 , юридический адрес АДРЕСА_3 , зарегистрированного 28.09.2007 года, адрес предприятия 62303, Харьковская область, Купянский район, село Семеновка, улица Петровского. Специализация оптовая торговля зерном, необработаним табаком, семенами и кормами для животных,счет для учета налога с оборота за реализацію сельськохозяйственной продукции (5% от ежемесячного оборота) сроком действия с 01 августа 2022 по 31 августа 2022 года» за підписом «Глави Военно-гражданской администрации Харьковской области ОСОБА_28 ». Крім того, судом першої інстанції допитано свідків сторони захисту ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , ОСОБА_34 , ОСОБА_35 , ОСОБА_36 . Судом першої інстанції надано оцінку показанням свідків як сторони обвинувачення, так і сторони захисту та обгрунтовано зазначено, що показання одних свідків фактично не суперечать показанням інших свідків, оскільки свідки сторони захисту підтвердили той факт, що під час окупації села ОСОБА_7 допомагав з продуктами, допомагав у відновленні пекарні, млина, електропостачання, пояснили, що про факти співпраці обвинуваченого з окупаційною владою їм не відомо, чи спілкувався ОСОБА_7 з окупантами не знають, на яких умовах під час окупації він вів господарство вони не знають, особисто не бачили, що він співпрацював з окупантами. При цьому, надані свідками ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_37 , ОСОБА_38 , ОСОБА_39 , ОСОБА_40 , ОСОБА_41 , ОСОБА_42 показання не спростовують показань, наданих свідками сторони обвинувачення, які будучи повідомленими про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих показань, повідомили ті обставини, які бачили особисто, або свідками яких були безпосередньо. Крім того, свідки сторони обвинувачення пояснили, що їм не відомо на яких умовах обвинувачений здійснював господарську діяльність. Свідок ОСОБА_16 надав показання про те, що йому не відомо чи оформляв ОСОБА_43 документи під час окупації, однак в одній з розмов ОСОБА_43 казав, що збирається переоформлювати документи та отримувати патент, щоб возити самому зерно до росії та потрібен рахунок у російському банку. Допитані свідки сторони обвинувачення, зокрема ОСОБА_14 , ОСОБА_16 , ОСОБА_24 , ОСОБА_25 підтвердили, що вони особисто бачили як до ОСОБА_7 приїжджали камази на російських номерах та загружалися зерном. При цьому, посилання сторони захисту на те, що свідки надали показання про причетність ОСОБА_7 до вчиненого кримінального правопорушення через неприязні відносини з ним, та в 2012 році спричинили йому тілесні ушкодження є безпідставними, оскільки причетність допитаних свідків до побиття ОСОБА_7 не підтверджена. Суд апеляційної інстанції погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що на здійснення господарської діяльності ОСОБА_7 з продажу на користь представникам рф сільськогосподарської продукції - зернових культур вказує те, що автомобілі, які використовувалися при здійсненні перевезень частково мали реєстрацію на території рф, частково України, та пересувались по підконтрольній рф території. Та обставина, що перевезення зернових культур здійснювалося, на окупованих районах Харківської області, вказує на те, що ОСОБА_7 отримав відповідну реєстрацію та патент. Крім того, свідок ОСОБА_44 повідомляв, що його викликали в смт. Шевченкове в так звану «адміністрацію» та пропонували переоформити документи та отримати патент на ведення діяльності, але він відмовився, врешті йому наказали зібрати врожай, який він роздав людям. Кабанець же провів посівну та зібрав врожай. Обгрунтованим є висновок суду першої інстанції щодо доводів сторони захисту про невідповідність «патенту» законодавству рф, оскільки в даному випадку не йдеться про законність процедур, які були вчинені окупаційною адміністрацією та їх відповідність законодавству держави-агресора. Захисник посилається на недопустимість як доказу «патенту» та зазначає, що постанова слідчого по визнання патенту речовим доказом, не являється доказом в розумінні положень статті 84 КПК України. Щодо доводів про постанову слідчого про визнання патенту речовим доказом, суд апеляційної інстанції зазначає, що такі доводи захисника є слушними, але вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, не впливають на обсяг та допустимість інших доказів, яким судом першої інстанції надано правильну оцінку. Щодо доводів захисника про походження «патенту», то суд першої інстанції навів обгрунтовані мотиви, у зв`язку із чим відхилив такі твердження сторони захисту. Зокрема, як зазначено судом першої інстанції, вищезазначений доказ переданий супровідним листом 06.04.2023 за № 870 тво начальника Куп`янської районної військової адміністрації ОСОБА_45 від 06.04.2023 на ім`я начальника відділу № 3 слідчого відділу Куп`янського РВП в Харківській області. У цьому листі зазначено про виявлення ним та іншими співробітниками в будівлі Куп`янської міської ради Харківської області документів та речей, які використовувались окупаційною адміністрацією, у тому числі і «патент» на ім`я ОСОБА_7

07.04.2022 цей патент оглянутий слідчим та приєднаний до справи, як речовий доказ, про що складено відповідну постанову. Допитаний свідок ОСОБА_21 надав показання про те, що під час окупації не збирався займатися фермерською діяльністю, його викликали в смт Шевченкове в так звану «адміністрацію» та пропонували переоформити документи та отримати патент на ведення діяльності, але він відмовився, врешті йому наказали зібрати врожай, який він роздав людям. Кабанець же провів посівну та зібрав врожай. Свідок ОСОБА_16 пояснив, що про те, чи оформляв ОСОБА_43 документи під час окупації йому невідомо, однак в одній з розмов ОСОБА_43 казав, що збирається переоформлювати документи та отримувати патент, щоб возити самому зерно до росії та потрібен рахунок в російському банку. Крім того, сам ОСОБА_43 надав суду пояснення про те, що розрахунок за зерно отримував від чоловіка на ім`я ОСОБА_46 як в гривні, так і в рублях рф. Відомості до ЄРДР за № 0003209 за частиною 4 статті 111-1 КК України були внесені ще 21.10.2022. Відповідно до реєстру матеріалів досудового розслідування, органом досудового розслідування в листопаді 2022 року та в лютому квітні 2023 допитувалися свідки у даному кримінальному провадженні, тобто ще до того, як т.в.о. начальника Куп`янської РВА ОСОБА_45 на робочому місці було виявлено «патент», виданий ОСОБА_7 . Оскільки т.в.о. начальника Куп`янської районної військової адміністрації передав відповідний документ органу досудового розслідування супровідним листом, вищевказаний доказ є допустимим. Підстав вважати, що вказаний «патент» сфальсифікований, судом апеляційної інстанції не встановлено. Щодо доводів сторони захисту про те, що ОСОБА_7 об`єктивно намагався в умовах окупації зберегти своє життя, життя своєї дружини, неповнолітніх дітей, батьків, працівників, власників пайових земель, які знаходяться у нього в оренді. При цьому, ОСОБА_7 прагнув уникнути гуманітарної катастрофи для населення, яке опинилось в окупації, суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Судом апеляційної інстанції не встановлено підстав вважати, що вищенаведене кримінальне правопорушення ОСОБА_7 вчинив, перебуваючи в стані крайньої необхідності чи під безпосереднім фізичним чи психічним примусом, внаслідок якого обвинувачений не міг керувати своїми діями. Доводи апеляційної скарги захисника не спростовують винуватості ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину. Суд апеляційної інстанції вважає, що пред`явлене ОСОБА_7 обвинувачення за частиною 4 статті 111-1 КК України повністю підтверджується дослідженими доказами та показаннями свідків. Перевіряючи вирок суду в частині призначеного покарання, суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до частин 2, 3 статті 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність. Відповідно до норм статті 65 КК України та роз`яснень, наведених в пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі має бути призначено покарання необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Суд першої інстанції призначаючи ОСОБА_7 покарання, обставин, що пом`якшують покарання відповідно до статті 66 КК України не встановив. Обставинами, що обтяжують покарання ОСОБА_7 , згідно статті 67 КК України суд визнав вчинення злочину з використанням умов воєнного стану. Судом першої інстанції враховано характер та ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, яке відповідно до частини 4 статті 12 КК України є нетяжким кримінальним правопорушенням, відношення обвинуваченого до скоєного, відсутність обставин які пом`якшують покарання та наявність обставини, яка його обтяжує, ступінь суспільної небезпечності вчиненого ним умисного кримінального правопорушення проти основ національної безпеки України, дані про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, одружений, має на утриманні неповнолітнього сина, на обліку у лікаря психіатра та нарколога не перебуває, працює. З урахуванням вказаних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку, що з метою виправлення обвинуваченого, попередження з його боку вчинення нових злочинів і досягнення інших цілей покарання, йому слід призначити покарання, в межах передбачених санкцією частиною 4 статті 111-1 КК України, у виді позбавлення волі, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та з конфіскацією майна. Разом з тим, суд апеляційної інстанції зазначає, що санкція частини 4 статті 111-1 КК України передбачає покарання у виді штрафу до десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк від трьох до п`яти років, з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років та з конфіскацією майна. У даному випадку, суд першої інстанції обрав ОСОБА_7 найбільш суворий вид покарання у виді позбавлення волі, не навівши конкретної аргументації саме для призначення такого виду покарання, враховуючи, що санкція даної статті також передбачає менш суворий вид покарання. Мотивуючи рішення про призначення ОСОБА_7 найбільш суворого виду покарання, визначеного санкцією частини 4 статті 111-1 КК України, суд першої інстанції поряд з наявністю обставини, що обтяжує покарання та посиланням на те, що кримінальне правопорушення було спрямоване проти основ національної безпеки України, вказав також про те, що кримінальне правопорушення є нетяжким, відповідно до статті 12 КК України, обвинувачений раніше не був судимим, одружений, на утриманні має неповнолітнього сина, працює. З урахуванням наведених даних, що характеризують особу обвинуваченого, суд першої інстанції не навів у вироку посилання на обставини, які б при призначенні ОСОБА_7 менш суворого виду покарання, передбаченого санкцією статті, свідчили про неможливість його виправлення без відбування покарання у виді позбавлення волі. Крім того, судом першої інстанції при призначенні ОСОБА_7 покарання не були враховані показання свідків сторони захисту в частині того, що ОСОБА_7 під час окупації села допоміг відновити пекарню, разом із сільським головою після обстрілів відновлювали електропостачання села, полагодили млин, допомагав розвозити людям м`ясо, привозив в село продукти харчування. Ці відомості є такими, що сторонами не заперечувалися, у тому числі і прокурором. У свою чергу, такі обставини характеризують обвинуваченого цілком з позитивної сторони, що додатково враховується колегією суддів при ухваленні свого рішення. Виходячи з вищевикладеного, враховуючи наведені дані, що характеризують особу винного, те, що кримінальне правопорушення є нетяжким, виступ обвинуваченого в судових дебатах, його позицію щодо призначення покарання, колегія суддів вважає, що призначене судом першої інстанції основне покарання у виді позбавлення волі не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через суворість, а тому є необхідність пом`якшити основне покарання шляхом обрання більш м`якого виду покарання із встановлених санкцією вказаної норми. Такий підхід при призначенні покарання, з урахуванням обставин справи та особи обвинуваченого, колегія суддів вважає таким, що повністю відповідає вимогам процесуального закону і тим критеріям які наведені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання». На переконання колегії суддів, покарання у виді штрафу, призначеному у максимальному розмірі із призначенням додаткових покарань, в тому числі і з конфіскацією майна, що належить обвинуваченому, буде достатнім для досягнення мети покарання та необхідним для виправлення особи, без ізоляції обвинуваченого від суспільства. Верховний Суд зазначав, що врахування тих чинників, які охоплюються об`єктивною стороною злочину, для посилення кримінальної відповідальності поза зв`язком із іншими конкретними обставинами справи й даними про особу винного, не ґрунтується на принципі індивідуалізації, що передбачає диференційований підхід як обов`язкову умову справедливості кримінальної відповідальності. У зв`язку із наведеним, доводи апеляційної скарги прокурора про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість, колегія суддів вважає непереконливими, та такими, що спростовуються вищенаведеними обставинами, а тому вимоги апеляційної скарги прокурора щодо призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років задоволенню не підлягають. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 408 КПК України, суд апеляційної інстанції змінює вирок у разі пом`якшення призначеного покарання, якщо визнає, що покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого. За змістом положень статті 409 та статті 414 КПК України підставою для скасування або зміни вироку суду першої інстанції може бути також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого; невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість. Щодо вимоги прокурора про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах влади, установах, підприємствах та організаціях незалежно від форми власності, з позбавленням права займатися господарською діяльністю, а також заборонити займати керівні посади в суб`єктах господарювання, зареєстрованих за законодавством України строком на 15 років, суд апеляційної інстанції вважає таку вимогу необгрунтованою. Свої вимоги прокурор мотивує тим, що ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення не пов`язане із зайняттям посади в незаконному органі влади, створеному на тимчасово окупованій території, а суд першої інстанції призначаючи додаткове покарання звузив сферу його застосування. Зі змісту апеляційної скарги убачається, що прокурор фактично порушує питання про недотримання судом визначених законом вимог, що стосуються призначення покарання і пов`язані із суддівським розсудом (дискреційними повноваженнями), а не з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винуватого, справедливості й достатності обраного покарання тощо. Санкція частини 4 статті 111-1 КК України передбачає одне з обов`язкових додаткових покарань: позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк від десяти до п`ятнадцяти років. Відповідно до висновку Об`єднаної палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 04.09.2023 у справі № 404/2081/22, згідно з положеннями статті 55 КК України у випадку, коли санкцією відповідної частини статті Особливої частини КК передбачено можливість призначення особі додаткового покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, суд, визнаючи особу винуватою у вчиненні відповідного кримінального правопорушення, має право призначити таке додаткове покарання незалежно від того, чи обвинувачений обіймав певну посаду або займався певною діяльністю на час вчинення кримінального правопорушення. Тобто фактично йдеться про обмеження зайняття для особи певних посад або здійснення певної діяльності у майбутньому навіть у тому разі, якщо на момент вчинення кримінального правопорушення особа їх не обіймала чи не займалася певною діяльністю. Суд апеляційної інстанції зауважує, що судом першої інстанції визначено додаткове покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади в органах влади, установах, підприємствах та організаціях незалежно від форми власності строком на 10 років. На думку колегії суддів, визначене судом першої інстанції додаткове покарання буде достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень. У зв`язку із наведеним, апеляційна скарга прокурора задоволенню не підлягає, а вирок суду підлягає зміні в частині призначеного основного покарання. Щодо доводів сторони захисту про те, що судом першої інстанції не з`ясована належність майна, вилученого під час обшуку у ОСОБА_19 , суд апеляційної інстанції зазначає наступне. Сторона захисту стверджує, що відповідно до наданих учасниками процесу доказів, майно (гроші) належать на праві власності ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_4 і вилучені за містом реєстрації, постійним містом мешкання останніх за адресою: АДРЕСА_2 . Обвинувачений не мешкає за даною адресою і реєстрації не має. У зв`язку із наведеним, вилучені у ОСОБА_19 ОСОБА_20 майно (гроші) під конфіскацію не підпадають. Разом з тим, на підтвердження вказаних доводів стороною захисту не надано жодних доказів, які б свідчили про належність грошових коштів, вилучених за адресою: АДРЕСА_2 , не обвинуваченому ОСОБА_7 , а його батькам. Як повідомлено стороною захисту суду апеляційної інстанції, з клопотанням про скасування арешту майна в порядку статті 174 КПК України, батьки обвинуваченого до слідчого судді не зверталися, дані про оскарження вказаної ухвали слідчого судді про арешт майна в апеляційному порядку відсутні. З урахуванням наведеного, підстави вважати, що вилучені кошти належать батькам обвинуваченого ОСОБА_7 відсутні, а тому апеляційна скарга захисника в цій частині задоволенню не підлягає. Натомість, зацікавлені особи не позбавлені процесуальної можливості та права щодо звернення до слідчого судді із клопотанням в порядку статті 174 КПК України про скасування арешту майна, навівши фактичні та правові підстави для його повернення. Враховуючи, що судом апеляційної інстанції встановлені підстави для призначення обвинуваченому покарання у виді штрафу в межах санкції частини 4 статті 111-1 КК України, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 404, 405, 407, 408, 409, 414, 418, 419 КПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу прокурора залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 - задовольнити частково.

Вирок Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2024 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 в частині призначення основного покарання - змінити.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за частиною 4 статті 111-1 КК України до штрафу в розмірі десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 170 000 (сто сімдесят тисяч) гривень, з позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій в органах влади, установах, підприємствах та організаціях незалежно від форми власності строком на 10 років, з конфіскацією майна, що є власністю засудженого.

В решті вирок суду першої інстанції - залишити без змін.

Звільнити ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з-під варти негайно.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді: