Номер провадження: 11-кп/813/591/25
Справа № 523/4682/20
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

захисника ОСОБА_8 ,

обвинуваченого ОСОБА_9 ,

захисника ОСОБА_10 ,

представника потерпілого ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційні скарги прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_12 , захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , та обвинуваченого ОСОБА_9 на вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 15 січня 2024 року, у об`єднаному кримінальному провадженні №0000727, внесеному до ЄРДР 29.05.2021 року, №0000455, внесеному до ЄРЛР 03.06.2022 року, №0000036, внесеному до ЄРДР 21.06.2022 року, №0000391, внесеному до ЄРДР 06.02.2020 року, за обвинуваченням:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця міста Одеса, громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше засудженого

- 03.12.2020 року вироком Комінтерніського районного суду Одеської області за ч. 2 ст. 15, ч. 1 ст. 185 КК України до покарання у вигляді громадських робіт - 100 годин;

- у вчиненні кримінальних правопорушень передбачених ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3, 4 ст.185, ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 , ч. 2 ст.190 КК України;

ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця міста Одеса, громадянина України, з середньою освітою, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не засудженого, в силу ст.89 КК України;

- у вчинені кримінальних правопорушень передбачених ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України;

установив:

Зміст оскарженого судового рішення та встановлені судом першої інстанції обставини.

Зазначеним вироком суду:

1. Визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.190 КК України та виправдати у зв`язку з тим, що не доведено склад кримінального правопорушення в діянні ОСОБА_7 .

2. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених:

- ч. 2 ст.15, ч. 2 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки;

- ч.2 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на 2 (два) роки 6 (шість) місяців позбавлення волі;

- ч.3 ст.185 КК України призначити йому покарання у вигляді позбавлення волі строком 3 (три) роки та 6 (шість) місяців;

- ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років;

- ч.4 ст.185 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років і 1 (один) місяць;

На підставі ст.70 ч.1 КК України, за сукупністю вказаних кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, вважати ОСОБА_7 , засудженим до покарання увиді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років та 1 (один) місяць.

Зараховано у строк відбуття покарання ОСОБА_7 термін його попереднього ув`язнення, відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України в редакції редакції Закону №2046-УІІІ від 18.05.2017 року, з моменту фактичного затримання 17.06.2022 року по день набрання вироком чинності, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_7 , - залишено без змін у вигляді тримання під вартою.

Початок відбуття покарання ОСОБА_7 визначено обчислювати з моменту фактичного затримання, тобто з 17.06.2022.

Вирішено долю ревнивих доказів.

Цивільний позов, заявлений цивільним позивачем ПАТ «Укртелеком», - задоволено у повному обсязі. Стягнуто з засудженого ОСОБА_7 , на корить ПАТ «Укртелеком» матеріальну шкоду у розмірі 22923 ( двадцять дві тисячі дев`ятсот двадцять три) гривні.

3. ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ст.185 ч. 4 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.

Запобіжний захід засудженому ОСОБА_9 , - у цьому кримінальному проваджені - не обирався.

Відповідно на ст.100 КПК України, речові докази у кримінальному провадженні а саме відрізки кабелю марки ТПП 100х2х04 загальною довжиною 9,2 метри, відрізки кабелю марки ТПП 50х2х04 загальною довжиною 42 метри, відрізки кабелю марки ТПП 30х2х04 загальною довжиною 10,3 метри, відрізки кабелю марки ТПП 20х2х04 загальною довжиною 24,5 метри, вважати повернутими за належністю представнику ОФ АТ «Укртелеком» ОСОБА_13 .

Відповідно до вироку суду першої інстанції, 04.02.2020 року об 08 годині 33 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи у магазині «Сільпо», розташованому за адресою: м. Одеса, вул. Кримська, 71, маючи умисел на таємне викрадення майна, діючи з корисливих мотивів, визначив об`єктом своїх злочинних дій майно, що належить ТОВ «Сільпо-Фуд».

Реалізуючи свій злочинний намір, знаходячись в приміщенні вказаного магазину, діючи умисно з корисливих мотивів, та, будучи впевненим, що за його діями ніхто не спостерігає та не зможе завадити реалізації його злочинного умислу, шляхом вільного доступу таємно викрав майно, належне ТОВ «Сільпо- Фуд», а саме: биток свинини б/к охолоджений, вагою 2, 766 кг, вартістю за 1 кг 102 грн. 50 коп., а всього на суму 283 грн. 52 коп., помістивши його у рюкзак чорного кольору, який приніс з собою.

У подальшому, з метою утримання викраденого майна, оминувши касову зону вказаного магазину, не розрахувавшись за вищевказаний товар, ОСОБА_7 з викраденим майном вийшов з магазину «Сільпо» та покинув місце скоєння злочину, після чого викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, своїми протиправними діями ОСОБА_7 завдав ТОВ Сільпо-Фуд», матеріальну шкоду на загальну суму 283 гривень 52 коп.

Крім того, 05.02.2020 року близько 05 години 25 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи у магазині «Сільпо», розташованому за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Бочарова, 44, маючи умисел на таємне викрадення майна, діючи з корисливих мотивів, визначив об`єктом своїх злочинних дій майно, що належить ТОВ «Сільпо-Фуд».

Реалізуючи свій злочинний намір, знаходячись в приміщенні вказаного магазину, діючи умисно з корисливих мотивів, та, будучи впевненими, що за його діями ніхто не спостерігає та не зможе завадити реалізації його злочинного умислу, шляхом вільного доступу таємно викрав майно, належне ТОВ «Сільпо- Фуд», а саме: ошийок свинний б/к охолоджений, вагою 3, 528 кг, вартістю за 1 кг 87 грн. 50 коп., а всього на суму 308 грн. 70 коп., помістивши його у рюкзак чорного кольору, який приніс з собою.

У подальшому, з метою утримання викраденого майна, оминувши касу вказаного магазину, не розрахувавшись за вищевказаний товар, ОСОБА_14 з викраденим майном вийшов з магазину «Сільпо» та покинув місце скоєння злочину, після чого викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

Таким чином, своїми протиправними діями ОСОБА_7 завдав ТОВ «Сільпо-Фуд», матеріальну шкоду на загальну суму 308 грн. 70 коп.

Крім того, 13.02.2020 року близько 20 годині 45 хвилин ОСОБА_7 , перебуваючи, у ТРЦ «Сім`я», а саме в магазині «Сільпо», розташованому за адресою м. Одеса, вул. Семена Палія, 93а, маючи умисел на таємне викрадення діючи з корисливих мотивів, визначив об`єктом своїх злочинних дій майно, що належить ТОВ «Сільпо-Фуд».

Реалізуючи свій злочинний намір, знаходячись в приміщенні вказаного магазину, діючи умисно з корисливих мотивів, та, будучи впевненими, що за його діями ніхто не спостерігає та не зможе завадити реалізації його злочинного умислу, шляхом вільного доступу таємно викрав майно, належне ТОВ «Сільпо» а саме: ошийок свинний б/к охолоджений, вагою 5, 362 кг, вартістю за 1 кг 87 гривень 50 коп., а всього на суму 469 грн. 18 коп., помістивши його у рюкзак чорного кольору, який приніс з собою.

Далі, ОСОБА_7 , не розрахувавшись за вищевказаний товар, пройшов повз каси магазину «Сільпо», після чого направився до виходу з ТРЦ «Сім`я», розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Семена Паля, 93а.

Однак, під час виходу з вказаного торгівельного центру, ОСОБА_7 зупинений з викраденим майном співробітником охорони магазину « Сільпо». ОСОБА_7 зняв зі спини рюкзак, після чого покинув приміщення ТЦ «Сім`я» в невідомому напрямку. Так, ОСОБА_7 вчинив усі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, проте злочин не було закінчено з причин, що не залежали від його волі.

Таким чином, попереджене завдання матеріальної шкоди ТОВ «Сільпо» на загальну суму 469 грн. 18 коп.

Також судом встановлено, що ОСОБА_7 разом із ОСОБА_9 , достовірно знаючи про військову агресію Збройних Сил Російської Федерації та впровадження на території України військового стану, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про ведення воєнного стану в України», затвердженого Законом України від 21.02.2022 №2102-ІХ, Указу Президента України від 14.03.2022 №133/2022, затвердженого Законом України від 15.03.2022 №2119-ІХ, Указу Президента України від 18.04.2022 №259/2022, затвердженого Законом України від 21.04.2022 №2212-ІХ, Указу Президента України від 17.05.2022 №341/2022, затвердженого Законом України від 22.05.2022 №2263-ІХ, скоїв умисний, корисливий злочин при наступних обставинах:

Так, 02.06.2022 приблизно о 19:15 годині, більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 діючи спільно, умисно та за попередньою змовою з ОСОБА_9 , прибули у двір житлового будинку АДРЕСА_3 з метою викрадення чужого майна, а саме кабелю лінії зв`язку з підвального приміщення першого під`їзду даного будинку.

В подальшому, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , впевнившись, що за їх діями ніхто не спостерігає та не зможе завадити реалізації їх злочинного умислу, направленому на таємне викрадення чужого майна, заздалегідь розподіливши між собою ролі, згідно яких ОСОБА_7 мав проникнути до підвального приміщення, а ОСОБА_9 залишатися біля під`їзду будинку, спостерігати за обстановкою навкруги, щоби у разі небезпеки повідомити ОСОБА_7 про неї, підійшли до вказаного під`їзду.

Продовжуючи реалізацію свого злочинного умислу, спрямованого на викрадення чужого майна з метою власного незаконного збагачення, переслідуючи корисливий мотив, усвідомлюючи характер своїх протиправних дій, передбачаючи негативні наслідки та бажаючи їх настання, ОСОБА_7 , відповідно до відведеної ролі, проник до підвального приміщення, розташованого у першому під`їзді житлового будинку, через металеві двері, а ОСОБА_9 залишився чекати його біля під`їзду, спостерігаючи за обстановкою.

Перебуваючи у підвальному приміщенні та продовжуючи реалізацію злочинного умислу, ОСОБА_7 перервав та виніс з підвалу кабель зв`язку марки ТПП 100х2х0,4, довжиною 9,2 метри, вартістю 105,23 грн. за 1 метр, на суму 968,12 грн., кабель марки ТПП 50х2х0,4, довжиною 42 метри, вартістю 54,67 грн. за 1 метр, на суму 2296,14 грн., кабель марки ТПП 30х2х0,4, довжиною 10,3 метри, вартістю 52,09 грн. за 1 метр, на суму 536,53 грн., та кабель марки ТПП 20х2х0,4, довжиною 24,5 метри, вартістю 34,93 грн. за 1 метр, на суму 855,79 грн., а всього майна, яке належало АТ «Укртелеком», на загальну суму 4656,58 грн.

Після чого, даний кабель ОСОБА_7 та ОСОБА_9 перенесли за будинок, де скрутили та поклали на простирадло.

Після цього, продовжуючи доведення свого злочинного умислу до кінця, намагалися знову потрапити до підвального приміщення, однак в цей час були затримані перехожими, у результаті чого не змогли виконати всі дії, які вважили необхідними для доведення кримінального правопорушення до кінця, з причин, що не залежали від їх волі.

Також судом встановлено, що 14.02.2022, в період часу з 00 год. 00 хв. по 08 год. 00 хв., більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , цілеспрямовано вибравши для скоєння злочину нічний час доби, найбільш зручний для реалізації умислу, направленого на викрадення чужого майна, прибув у двір житлового будинку АДРЕСА_4 з метою викрадення чужого майна, а саме кабелю лінії зв`язку з підземної кабельної каналізації електрозв`язку, вхід до якої здійснюється через підземні колодязі.

Користуючись тим, що у зазначений час доби поряд відсутні сторонні особи, які б могли спостерігати за його діями та завадити його злочинному наміру, ОСОБА_7 реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме кабелю електрозв`язку з підземної каналізації, належного АТ «Укртелеком», доступ до якого здійснюється через підземні колодязі № С626, С627, відкрив металеві кришки колодязів, тим самим проник до даного сховища та за допомогою пилки для різання металу, підготовленої заздалегідь, перерізав в ньому кабель електрозв`язку. Після чого, ОСОБА_7 впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та не може йому завадити, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення таємно викрав з колодязів кабель електрозв`язку марки ТПП 400х2х0,4 довжиною 15 метрів, вартістю 368 гривень 26 копійок за метр, всього на загальну суму 5523 гривень 90 копійок.

Після чого, ОСОБА_7 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши своїми умисними протиправними діями АТ «Укртелеком» матеріальну шкоду на загальну суму 5523 гривень 90 копійок без ПДВ.

Крім того, судом встановлено, що 21.02.2022, в період часу з 00 год. 00 хв. по 08 год. 00 хв., більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 , цілеспрямовано вибравши для скоєння злочину нічний час доби, найбільш зручний для реалізації умислу, направленого на викрадення чужого майна, прибув у двір житлового будинку АДРЕСА_4 з метою викрадення чужого майна, а саме кабелю лінії зв`язку з підземної кабельної каналізації електрозв`язку, вхід до якої здійснюється через підземний колодязь.

Користуючись тим, що у зазначений час доби поряд відсутні сторонні особи, які б могли спостерігати за його діями та завадити його злочинному наміру, ОСОБА_7 реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, а саме кабелю електрозв`язку з підземної каналізації, належного АТ «Укртелеком», доступ до якого здійснюється через підземний колодязь № С627, відкрив металеву кришку колодязю, тим самим проник до даного сховища та за допомогою пилки для різання металу, підготовленої заздалегідь, перерізав в ньому кабель електрозв`язку. Після чого, ОСОБА_7 впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає та не може йому завадити, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення таємно викрав з колодязю чотири відрізки кабелю електрозв`язку марки ТПП 100х2х0,4 довжиною по 5 метрів кожний, загальною довжиною 20 метрів, вартістю 97 гривень 47 копійок за метр, всього на загальну суму 1949 гривень 40 копійок.

Після чого, ОСОБА_7 з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши своїми умисними протиправними діями АТ «Укртелеком» матеріальну шкоду на загальну суму 1949 гривень 40 копійок без ПДВ.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_7 , достовірно знаючи про військову агресію Збройних Сил Російської Федерації та впровадженням на території України військового стану, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ (продовжено Указом Президента України від 14.03.2022 року №133/2022, затвердженого Законом України від 15.03.2022 № 2119-ІХ, Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022, затвердженого Законом України від 21.04.2022 № 2212-ІХ, будучи неодноразово засудженим за вчинення майнових злочинів, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та повторно скоїв умисний, корисливий злочин при наступних обставинах.

Так, 01.05.2022, в період часу з 00 год. 00 хв. по 08 год. 00 хв., більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 з метою викрадення чужого майна, а саме кришки люка, яка належить АТ «Укртелеком» та закриває вхід до підземного колодязя кабельної каналізації електрозв`язку, розташованого на ділянці місцевості біля будинку №128-А по проспекту Добровольського в місті Одесі, прибув у двір зазначеного будинку, цілеспрямовано вибравши для скоєння кримінального правопорушення час доби, найбільш зручний для реалізації умислу, направленого на викрадення чужого майна.

Користуючись тим, що у зазначений час доби відсутні сторонні особи, які б могли спостерігати та завадити його діям, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, ОСОБА_7 , реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, відкрив та таємно викрав металеву кришку люка телефонної мережі легкого типу «Л» із запірним пристроєм, вартістю 1734 гривень, яку в подальшому помістив до візка, що знаходився при ньому.

Після чого, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши своїми умисними протиправними діями АТ «Укртелеком», матеріальну шкоду на загальну суму 1734 гривень.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_7 , достовірно знаючи про військову агресію Збройних Сил Російської Федерації та впровадженням на території України військового стану, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ (продовжено Указом Президента України від 14.03.2022 року №133/2022, затвердженого Законом України від 15.03.2022 № 2119-ІХ, Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022, затвердженого Законом України від 21.04.2022 № 2212-ІХ, будучи неодноразово засудженим за вчинення майнових злочинів, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та повторно скоїв умисний, корисливий злочин при наступних обставинах.

Так, 03.05.2022, в період часу з 00 год. 00 хв. по 08 год. 00 хв., більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 з метою викрадення чужого майна, а саме кришки люка, яка належить АТ «Укртелеком» та закриває вхід до підземного колодязя кабельної каналізації електрозв`язку, розташованого на ділянці місцевості біля будинків №62-64 по вулиці Жоліо-Кюрі в місті Одесі, прибув у двір зазначеного будинку, цілеспрямовано вибравши для скоєння кримінального правопорушення час доби, найбільш зручний для реалізації умислу, направленого на викрадення чужого майна.

Користуючись тим, що у зазначений час доби відсутні сторонні особи, які б могли спостерігати та завадити його діям, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, ОСОБА_7 , реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, відкрив та таємно викрав три металеві кришки люка телефонної мережі легкого типу «Л» із запірним пристроєм, вартістю 1734 гривень кожна, на загальну суму 5202 гривень, які в подальшому помістив до візка, що знаходився при ньому.

Після чого, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши своїми умисними протиправними діями АТ «Укртелеком», матеріальну шкоду на загальну суму 5202 гривень.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_7 , достовірно знаючи про військову агресію Збройних Сил Російської Федерації та впровадженням на території України військового стану, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ (продовжено Указом Президента України від 14.03.2022 року №133/2022, затвердженого Законом України від 15.03.2022 № 2119-ІХ, Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022, затвердженого Законом України від 21.04.2022 № 2212-ІХ, будучи неодноразово засудженим за вчинення майнових злочинів, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та повторно скоїв умисний, корисливий злочин при наступних обставинах.

Так, 06.05.2022, в період часу з 00 год. 00 хв. по 08 год. 00 хв., більш точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 з метою викрадення чужого майна, а саме кришки люка, яка належить АТ «Укртелеком» та закриває вхід до підземного колодязя кабельної каналізації електрозв`язку, розташованого на ділянці місцевості біля будинку № 138 по проспекту Добровольського в місті Одесі, прибув у двір зазначеного будинку, цілеспрямовано вибравши для скоєння кримінального правопорушення час доби, найбільш зручний для реалізації умислу, направленого на викрадення чужого майна.

Користуючись тим, що у зазначений час доби відсутні сторонні особи, які б могли спостерігати та завадити його діям, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, ОСОБА_7 , реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, відкрив та таємно викрав чавунну кришку люка телефонної мережі легкого типу «Л» без запірного пристрою, вартістю 1695 гривень, яку в подальшому помістив до візка, що знаходився при ньому.

Після чого, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши своїми умисними протиправними діями АТ «Укртелеком», матеріальну шкоду на загальну суму 1695 гривень.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_7 , достовірно знаючи про військову агресію Збройних Сил Російської Федерації та впровадженням на території України військового стану, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ (продовжено Указом Президента України від 14.03.2022 року №133/2022, затвердженого Законом України від 15.03.2022 № 2119-ІХ, Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022, затвердженого Законом України від 21.04.2022 № 2212-ІХ, будучи неодноразово засудженим за вчинення майнових злочинів, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та повторно скоїв умисний, корисливий злочин при наступних обставинах.

Так, 09.05.2022, в період часу з 00 год. 00 хв. по 08 год. 00 хв., точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 з метою викрадення чужого майна, а саме кришки люка, яка належить АТ «Укртелеком» та закриває вхід до підземного колодязя кабельної каналізації електрозв`язку, розташованого на ділянці місцевості біля будинку № 4 по вулиці Давида Ойстраха, 4 в місті Одесі, прибув у двір зазначеного будинку, цілеспрямовано вибравши для скоєння кримінального правопорушення час доби, найбільш зручний для реалізації умислу, направленого на викрадення чужого майна.

Користуючись тим, що у зазначений час доби відсутні сторонні особи, які б могли спостерігати та завадити його діям, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, ОСОБА_7 , реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, відкрив та таємно викрав металеву кришку люка телефонної мережі легкого типу «Л» із запірним пристроєм, вартістю 1734 гривень, яку в подальшому помістив до візка, що знаходився при ньому.

Після чого, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши своїми умисними протиправними діями АТ «Укртелеком», матеріальну шкоду на загальну суму 1734 гривень.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_7 , достовірно знаючи про військову агресію Збройних Сил Російської Федерації та впровадженням на території України військового стану, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ (продовжено Указом Президента України від 14.03.2022 року №133/2022, затверджений Законом України від 15.03.2022 № 2119-ІХ, Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022, затвердженого Законом України від 21.04.2022 № 2212-ІХ, будучи неодноразово засудженим за вчинення майнових злочинів, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та повторно скоїв умисний, корисливий злочин при наступних обставинах.

Так, 12.05.2022, в період часу з 00 год. 00 хв. по 08 год. 00 хв., точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 з метою викрадення чужого майна, а саме кришки люка, яка належить АТ «Укртелеком» та закриває вхід до підземного колодязя кабельної каналізації електрозв`язку, розташованого на ділянці місцевості біля будинку № 7 по вулиці Паустовського в місті Одесі, прибув у двір зазначеного будинку, цілеспрямовано вибравши для скоєння кримінального правопорушення час доби, найбільш зручний для реалізації умислу, направленого на викрадення чужого майна.

Користуючись тим, що у зазначений час доби відсутні сторонні особи, які б могли спостерігати та завадити його діям, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, ОСОБА_7 , реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, відкрив та таємно викрав чавунну кришку люка телефонної мережі легкого типу «Л» без запірного пристрою, вартістю 1695 гривень, яку в подальшому помістив до візка, що знаходився при ньому.

Після чого, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши своїми умисними протиправними діями АТ «Укртелеком», матеріальну шкоду на загальну суму 1695 гривень.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_7 , достовірно знаючи про військову агресію Збройних Сил Російської Федерації та впровадженням на території України військового стану, відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24.02.2022 № 2102-ІХ (продовжено Указом Президента України від 14.03.2022 року №133/2022, затвердженого Законом України від 15.03.2022 № 2119-ІХ, Указом Президента України від 18.04.2022 №259/2022, затверджений Законом України від 21.04.2022 № 2212-ІХ, будучи неодноразово засудженим за вчинення майнових злочинів, на шлях виправлення не став, належних висновків не зробив та повторно скоїв умисний, корисливий злочин при наступних обставинах.

Так, 17.05.2022, в період часу з 00 год. 00 хв. по 08 год. 00 хв., точний час в ході досудового розслідування не встановлено, ОСОБА_7 з метою викрадення чужого майна, а саме кришки люка, яка належить АТ «Укртелеком» та закриває вхід до підземного колодязя кабельної каналізації електрозв`язку, розташованого на ділянці місцевості біля будинку №79 по проспекту Добровольського в місті Одесі, прибув у двір зазначеного будинку, цілеспрямовано вибравши для скоєння кримінального правопорушення час доби, найбільш зручний для реалізації умислу, направленого на викрадення чужого майна.

Користуючись тим, що у зазначений час доби відсутні сторонні особи, які б могли спостерігати та завадити його діям, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, ОСОБА_7 , реалізуючи свій єдиний злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, відкрив та таємно викрав дві чавунні кришки люків телефонної мережі легкого типу «Л» без запірного пристрою, вартістю 1695 гривень кожна, на загальну суму 3390 гривень, які в подальшому помістив до візка, що знаходився при ньому.

Після чого, з місця скоєння кримінального правопорушення зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд, спричинивши своїми умисними протиправними діями АТ «Укртелеком», матеріальну шкоду на загальну суму 3390 гривень.

Також, за результатами судового розгляду суд першої інстанції дійшов висновку про невинуватість ОСОБА_7 у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.190 КК України, з огляду на те, щонадані суду докази є похідними від показань потерпілого та викликають сумнів у винуватості обвинуваченого, натомість, суд був позбавлений можливості допиту потерпілого ОСОБА_15 , безпосередньо, оскільки останній ігнорував виклики суду.

Вимоги апеляційної скарги.

Не оспорюючи доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 , кваліфікації його дій та призначеного судом покарання за ч.2 ст.15, ч.2 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3, 4 ст.185, ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КПК України, прокурор вважає, що вказаний вирок підлягає скасуванню в частині визнання ОСОБА_7 невинуватим за ч.2 ст. 190 КК України з підстав невідповідністю висновків суду, викладених у вироку, фактичним обставинам кримінального провадження та неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а також зміні

в частині не зарахування обвинуваченому ОСОБА_9 строку попереднього ув`язнення, з огляду на наступне:

- висновок суду про те, що надані суду докази є похідними від показань потерпілого та викликають сумнів у винуватості обвинуваченого, не відповідає дійсності,оскільки сам потерпілий не надавав показання протягом судового засідання, а в судовому засіданні були досліджені лише письмові докази. Разом з тим, суд помилково навів у вироку факт, який не підтверджується матеріалами судового розгляду, вказавши, що сторона обвинувачення відмовилась доставляти у судове засідання свідка по вказаному епізоду, в той час як свідки в даному випадку були відсутні і жодна зі сторін не заявляла клопотання про їх виклик та допит в судовому засіданні. Крім того, про невідповідність висновку суду фактичним обставинам справи свідчить і той факт, що такий висновок повністю спростовується дослідженими під час судового розгляду письмовими доказами, які в своїй сукупності повністю узгоджуються між собою та доповнюють один одного, формуючи логічну послідовність, які не є похідними від допиту потерпілого ОСОБА_15 ;

- суд під час ухвалення вироку в частині ОСОБА_9 не виконав вимоги ст. 72 КК України, відповідно до якої, попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання, зокрема, період з 19.05.2023 по 17.07.2023 за правилами, передбаченими ст. 72 КК України. Так, ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 19.05.2023 року ОСОБА_9 обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та поміщено до ДУ «Одеський слідчий ізолятор», після чого ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17.07.2023 вказаний запобіжний захід змінено на цілодобовий домашній арешт.

На підставі викладеного, прокурор просить оскаржуваний вирок скасувати в частині виправдання ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 190 КК України, а стосовно ОСОБА_9 - змінити в частині не зарахування строку попереднього ув`язнення, з підстав неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Визнати винуватим ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 190 КК України та призначити покарання у виді 2 років позбавлення волі.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за:

- ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 2 років позбавлення волі;

- ч. 2 ст. 185 КК України у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі;

- ч. 3ст. 185 КК України у вигляді 2 років 6 місяців позбавлення волі;

- ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді 5 років позбавлення волі;

- ч. 4 ст. 185 КК України у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 5 років 1 місяця позбавлення волі.

Зарахувати ОСОБА_9 відповідно до вимог ст. 72 КК України у строк покарання призначеного йому вироком суду, строк тримання під вартою у період з 19.05.2023 по 17.07.2023.

Не погоджуючись з вироком суду першої інстанції, захисник ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , подала апеляційну скаргу, в якій, не оспорюючи фактичні обставини справи, вважає, що призначене судом покарання за своєю суворістю не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, з огляду на те, що ОСОБА_7 повністю визнав вину та щиро розкаявся, тобто зробив для себе висновки.

На підставі вищевикладеного сторона захисту просить оскаржуваний вирок змінити в частині призначеного покарання ОСОБА_7 , та призначити останньому покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, обвинувачений ОСОБА_9 звернувся до суду із апеляційною скаргою, якій зазначав, що оскаржуваний вирок є незаконним та необґрунтованим, та підлягає скасуванню у зв`язку з невідповідністю висновків суду. В обґрунтування своїх доводів посилається на те, що інкриміноване йому кримінальне правопорушення не вчиняв у співучасті з ОСОБА_7 , що було підтверджено останнім під час судового розгляду.

На підставі викладеного, обвинувачений просить оскаржуваний вирок скасувати та призначити новий судовий розгляду у суді першої інстанції.

До початку судового розгляду від захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , надійшло клопотання, в якому сторона захисту вказує, що 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України від 18 липня 2024 року № 3886-IX «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна), тому з урахуванням викладеного проситьзакриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_16 у вчиненні злочинів, передбачених за ч. 2 ст. 185 КК України за епізодом крадіжки майна від 04.02.2020 р, 05.02.2020 р, 13.02.20 р.; за ч. 3 ст. 185 КК України за епізодом крадіжки майна від 21.02.2022 р.; за ч. 4 ст. 185 КК України за епізодом крадіжки майна від 01.05.2022 р, 06.05.2022 р, 09.05.2022 р, 12.05.2022 р., на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Крім того, просили скасувати виправдувальний вирок за ч. 2 ст. 190 КК України та закрити кримінальне провадження у цій частині на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Позиція учасників судового розгляду.

Прокурор ОСОБА_6 у судовому засіданні підтримала частково апеляційну скаргу прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_12 , з огляду на набуття чинності Закон № 3886-IX, та заперечувала проти апеляційних скарг сторони захисту. У свою чергу, не заперечувала проти задоволення клопотання захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , про закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 та захисник ОСОБА_8 підтримали подану апеляційну скаргу та клопотання про закриття кримінального провадження та звільнення від кримінальної відповідальності. При цьому, обвинувачений ОСОБА_7 зазначив, що йому цілком і повністю зрозуміла підстава звільнення від кримінальної відповідальностіна підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, та він надає свою згоду на таке його звільнення у рамках вказаного кримінального провадження.

Обвинувачений ОСОБА_9 та захисник ОСОБА_10 підтримали подану апеляційну скаргу та просили призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції.

Представник потерпілого ОСОБА_11 заперечував проти задоволення апеляційних скарг сторони захисту та підтримав апеляційну скаргу прокурора.

Заслухавши доповідь судді, думку учасників судового засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали кримінального провадження, колегія суддів приходить до наступного.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Що стосується посилань апеляційної скарги обвинуваченого ОСОБА_9 про те, що не встановлено достатніх доказів для доведення його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, за кваліфікуючими ознаками, незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена за попередньою змовою групою осіб, поєднаний з проникненням у сховище, в умовах воєнного стану, колегія суддів вважає необґрунтованими з таких підстав.

Згідно з положеннями ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 КПК України. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду в повній мірі дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_9 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення при зазначених у вироку обставинах, відповідають фактичним обставинам справи і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, які були повно і всебічно досліджені та правильно оцінені судом першої інстанції.

При перевірці вироку районного суду, апеляційним судом встановлено, що згідно відомостей, що є наявними у матеріалах судового провадження та зафіксованих на звукозаписі судового засідання, під час судового розгляду кримінального провадження судом першої інстанції, ретельно та об`єктивно були перевірені докази обвинувачення відносно ОСОБА_9 на підтвердження його вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України, шляхом допиту обвинувачених, свідків, а також дослідженням письмових доказів.

Так, при допиті у судовому засіданні суду першої інстанції обвинувачений ОСОБА_9 , провину у вчиненні кримінального правопорушення не визнав повністю, та повідомив суд, що у день події зустрів ОСОБА_7 , з яким був давно знайомий, та на його прохання почав викликати останньому таксі, під час чого до нього підійшов незнайомий раніше йому чоловік, представившись співробітником поліції та попросив підійти до комори під`їзду, де лежав великий згорток з кабелями.

Обвинувачений же ОСОБА_7 частково заперечував фактичні обставини інкримінованого і надав аналогічні обвинуваченому ОСОБА_9 пояснення, зокрема, те, що кабель лінії зв`язку за адресою: м. Одеса, вул. Семена Палія, він викрав без ОСОБА_9 , натомість, останнього попросив лише викликати йому таксі.

Тобто, обвинувачені визнали факт їх перебування 02 червня 2022 року на місці злочину та їх виявлення сторонніми особами.

Незважаючи на позицію обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , апеляційним судом встановлено, що судом першої інстанції версія сторони захисту була належним чином перевірена, надана належна оцінка та було відхилена, оскільки її визнано, як формою захисту обвинувачених. Такий висновок суд першої інстанції зробив на підставі доказів, які він дослідив та оцінив із дотриманням положень ст. 94 КПК України.

Зокрема, показань свідків ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які пояснили, що, приблизно о 19 годині,у день події вони перебували у дворі свого дому, побачив, що з під`їзду виходять двоє чоловіків ( вказавши на обвинувачених ОСОБА_7 та ОСОБА_9 ) та винесли, щось у простирадлі. У подальшому, підійшовши до чоловіків з вимогою показати, що у них у простирадлі, коли вони відкрили простирадло то у ньому були кабелі.

Під час вивчення матеріалів кримінального провадження не виявлено даних, які б давали підстави вважати, що свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 з будь-яких причин обмовили чи могли обмовити раніше невідомих їм обвинувачених у інкримінованому кримінальному правопорушенні, а також не виявлено порушень вимог кримінального процесуального закону під час збирання і закріплення доказів у справі, які б викликали сумніви в їх достовірності.

Суд першої інстанції взяв до уваги показання вказаних осіб, як логічні, чіткі, послідовні та такі, що узгоджуються з іншими матеріалами справи, а саме: протоколом огляду місця події від 02.06.2022 року; протоколами пред`явленням особи для впізнання за фотознімками від 04.06.2022 року, згідно яких свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 та ОСОБА_19 впізнали ОСОБА_7 , та ОСОБА_9 , як осіб, які здійснили крадіжку кабелю за адресою: м. Одеса, вул. Семена Палія.

За встановлених вище обставин справи, на думку апеляційного суду, що мета перебування обвинуваченого ОСОБА_9 на місці злочину, на яку він посилається, а саме раптова зустріч з обвинуваченим ОСОБА_7 , під час судового та апеляційного розгляду не знайшла свого підтвердження, з огляду на показання свідків, які зазначили, що ОСОБА_7 та ОСОБА_9 вийшли з під`їзду вдвох.

Апеляційний суд, оцінюючи вище приведені докази, як кожен окремо так і в їх сукупності між собою, відмічає відсутність в них протиріч і констатує повну узгодженість та достатність для встановлення поза розумним сумнівом вини ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України.

Що стосується клопотання захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , про закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно з частинами 1, 4 ст. 286 КПК України звільнення від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення здійснюється судом. Якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

На час апеляційного провадження набув чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року №3886-IX (далі - Закон №3886-IX).

Законом №3886-IX внесені зміни у ст.51 КУпАП, якою передбачена відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якими підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таким чином статті 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилку до ст.51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Отже, з часу набуття 09.08.2024 року чинності Законом № 3886-IX кримінальна відповідальність за статтями 185, 190, 191 КК України може настати, лише якщо розмір викраденого майна перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

В постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року (справа №278/1566/21, провадження №51-2555кмо24), зроблено правовий висновок, відповідно до якого Закон №3886-IX, яким внесені зміни до ст.51 КУпАП, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність у значенні ст.5 КК для тих діянь, які до набрання цим Законом чинності вважалися кримінальним правопорушенням, однак після набрання ним чинності підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ст.51 КУпАП. Зміни, внесені Законом №3886-IX, мають зворотну дію в часі.

У ході з`ясування, чи перевищує вартість викраденого майна розмір, визначений ст.51 КУпАП, має братися до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, установлений на час вчинення правопорушення, з урахуванням положень п. 5 підрозд. 1 розд. ХХ та пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розд. IV Податкового кодексу України.

Питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом №3886-IX, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння.

Пунктом 5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України встановлено, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

Як зазначалось раніше, оскаржуваним вироком ОСОБА_7 визнано винним, зокрема, у вчинені епізодів крадіжки, які мали місце: 04.02.2020 року та його діями заподіяно матеріальна шкода у розмірі 283 гривні 52 копійки, яка кваліфікована за ч. 2 ст. 185 КК України; 05.02.2020 року та його діями заподіяно матеріальна шкода у розмірі 308 гривень 70 копійок, яка кваліфікована за ч. 2 ст. 185 КК України; 13.02.2020 року та його діями заподіяно матеріальна шкода у розмірі 469 гривень 18 копійок, яка кваліфікована за ч. 2 ст. 15 ч.2 ст. 185 КК України; 01.05.2022 року та його діями заподіяно матеріальна шкода у розмірі 1734 гривень, яка кваліфікована за ч. 4 ст. 185 КК України; 06.05.2022 року та його діями заподіяно матеріальна шкода у розмірі 1695 гривень, яка кваліфікована за ч. 4 ст. 185 КК України; 09.05.2022 року та його діями заподіяно матеріальна шкода у розмірі 1734 гривень, яка кваліфікована за ч. 4 ст. 185 КК України; 12.05.2022 року та його діями заподіяно матеріальна шкода у розмірі 1695 гривень, яка кваліфікована за ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_7 пред`явлене обвинувачення, яке сформульовано в обвинувальному акті і підтримане прокурором під час судового розгляду за ч.2 ст. 190 КК України, яке мале місце 28 травня 2021 року, а вартість майна, яке було предметом посягання становить 1800 гривень

Відповідно до Податкового кодексу України та Закону №3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за статтями 185, 190 КК України, на 01 січня 2020 року становить 2102 гривень; на 01 січня 2021 року становить 2270; на 01 січня 2022 року становить 2481 гривень.

За таких обставин за вказаними вище епізодами злочинної діяльності вартість викраденого обвинуваченим ОСОБА_7 майна не підпадає під розмір, з якого настає кримінальна відповідальність за статтями 185, 190 КК України у відповідні роки.

Відповідно до ч.3 ст.479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п.4-1 ч.1 ст. 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує.

ОСОБА_7 не заперечував проти закриття кримінального провадження щодо нього на підставі п. 4-1 ч.1 ст.284 КПК України, надавши згоду під час апеляційного розгляду.

При цьому, як убачається з досліджених судом першої інстанції матеріалів кримінального провадження, дії ОСОБА_7 за епізодами крадіжки від 21.02.2022 року, слід кваліфікувати за ч. 1 ст. 162 КК України, як незаконне проникнення до іншого володіння особи, зважаючи на спосіб вчинення крадіжки.

Частиною 3 ст. 337 КПК встановлено, що з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі (ч. 1 ст. 12 КК).

З огляду на зміст ч. 1 ст. 162 КК України, дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч. 3 та ч. 4 ст. 185 КК, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище обвинуваченого.

На підставі наведеного, враховуючи положення ч. 3 ст. 337 КПК, колегія суддів уважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_7 за епізодами крадіжки від 21.02.2022 року.Таке тлумачення та правозастосування наведене у правовій позиції Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду в постанові від 07.10.2024 у справі № 278/1566/21, а правова позиція щодо перекваліфікації таких дій на ч. 1 ст. 162 КК викладена в постанові Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду (далі - ККС ВС) від 21.08.2024 у справі № 127/26638/23.

Разом з тим, що стосується доводів апеляційної скарги захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , про невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі засудженого через суворість, що, на переконання сторони захисту, виразилося в необґрунтованому незастосуванні до ОСОБА_7 , положень ст. 75 КК України, то колегія суддів вважає за необхідне зазначити таке.

Відповідно до статей 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, повинно бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують та обтяжують.

Згідно ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Як убачається з вироку, місцевий суд, призначаючи ОСОБА_7 вид та розмір покарання, зважив на ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а також дані про особу обвинуваченого, зокрема, і те, що ОСОБА_7 , раніше судимий, негативно характеризується за місцем проживання, офіційно не працевлаштований. Суд також узяв до уваги, що відсутні тяжкі наслідки у результаті вчинення кримінальних правопорушень. Обставинами, які пом`якшують обвинуваченому покарання, суд визнав щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, а також суд зважив на відсутність обставин, що обтяжують покарання.

З огляду на викладене колегія суддів не вбачає підстав, які вказували б на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених обвинуваченим кримінальних правопорушень й особі обвинуваченого через суворість, та погоджується з визначеним видом і розміром призначеного покарання, оскільки врахуванню підлягали всі наявні у кримінальному провадженні обставини. При цьому, апеляційний суд зауважує, що дані про особу обвинуваченого хоча і враховуються судом при призначенні йому покарання, однак не свідчать про можливість його виправлення без відбування покарання і не є такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, а тому підстав для звільнення ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, у відповідності до вимог ст. 75 КК України.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дотримався практики Європейського суду з прав людини відповідно до якої, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009 року). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не ставити особистий і надмірний тягар для особи (справа «Ізмайлов проти Росії» від 16.10.2008 року).

Водночас, апеляційний суд вважає обґрунтованими посилання прокурора, що судом першої інстанції не виконані вимоги ст. 72 КК України щодо обвинуваченого ОСОБА_9 .

Згідно ч. 5 ст. 72 КК України попереднє ув`язнення зараховується судом у строк покарання у разі засудження до позбавлення волі день за день або за правилами, передбаченими у частині першій цієї статті.

28 березня 2024 року набрав чинності Закону України «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» від 28.03.2023 № 3342-IX, яким було доповнено ст. 72 КК України частиною 7, згідно з якою домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Згідно з вимогами ст. 1 Закону України «Про попереднє ув`язнення» попереднє ув`язнення є запобіжним заходом, який у випадках, передбачених Кримінальним процесуальним кодексом України, застосовується щодо підозрюваного, обвинуваченого (підсудного) та засудженого, вирок щодо якого не набрав законної сили.

Апеляційним судом встановлено, і це підтверджується матеріалами провадження, що під час судового розгляду кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, ОСОБА_9 , обвинувачених у скоєні кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України (справа №523/4682/20) ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19 травня 2023 року до обвинуваченого ОСОБА_9 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком до 18 липня 2023 року, згідно ухвали про виправлення описки від 13 червня 2023 року (а.с.126-128; 132-133 т.4).

Надалі, ухвалою суду від 17 липня 2023 року у відношенні обвинуваченого ОСОБА_9 , змінено запобіжний захід з тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт строком на 2 місяці (а.с. 91-92 т.5), який у подальшому було продовжено ухвалою суду від 11 вересня 2023 року строком на 2 місяці (а.с.190-192 т.5).

Натомість, ОСОБА_9 02 листопада 2023 року було затримано у порядку ст. 208 КПК України, в рамках кримінального провадження № 0000405, внесеного до ЄРДР 19 червня 2023 року (а.с. 110-115 т.5), та ухвалою слідчого судді Малиновського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2023 року до останнього було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою (справа № 521/24812/23; провадження 1-кс/521/3861/23).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (частина перша статті 5 КК України).

Враховуючи те, що положення ч.7 ст.72 КК України поліпшують становище обвинуваченого ОСОБА_9 , вони мають зворотну дію у часі і повинні до нього застосовуватися.

Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_9 в рамках вказаного кримінального провадження у період з 19 травня 2023 року по 17 липня 2023 року включно перебували під дією запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а у період з 18 липня 2023 року по 02 листопада 2023 року під дією запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту, тому, зазначений період підлягає зарахуванню обвинуваченому у строк його покарання.

Керуючись ст. ст. 370, 372, 376, 404, 405, 407, 419, 532 КПК України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційні скарги прокурора Суворовської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_12 , та захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу обвинуваченого ОСОБА_9 залишити без задоволення.

Клопотання захисника ОСОБА_8 , яка діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , про закриття кримінального провадження на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, - задовольнити.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 15 січня 2024 року, у об`єднаному кримінальному провадженні №0000727, внесеному до ЄРДР 29.05.2021 року, №0000455, внесеному до ЄРЛР 03.06.2022 року, №0000036, внесеному до ЄРДР 21.06.2022 року, №0000391, внесеному до ЄРДР 06.02.2020 року, щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , - скасувати в частині виправдування ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 190 КК України.

Кримінальні провадження щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 190 КК України на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України закрити у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Вирок Суворовського районного суду м. Одеси від 15 січня 2024 року, у об`єднаному кримінальному провадженні №0000727, внесеному до ЄРДР 29.05.2021 року, №0000455, внесеному до ЄРЛР 03.06.2022 року, №0000036, внесеному до ЄРДР 21.06.2022 року, №0000391, внесеному до ЄРДР 06.02.2020 року, щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , - змінити.

Кримінальні провадження щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 185 КК України за епізодами від 04.02.2020 року, 05.02.2020 року; за ч.2 ст.15, ч. 2 ст. 185 КК України за епізодом від 13.02.2020 року; за ч.4 ст. 185 КК України за епізодами від 01.05.2022 року, 06.05.2022 року,09.05.2022 року,12.05.2022 року, на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України закрити у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 185 КК України за епізодом від 21.02.2022 року на ч. 1 ст. 162 КК України, та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 162, ч.3 ст. 185, ч. 3 ст. 15 ч. 4 ст. 185, ч. 4 ст. 185 КК України до покарання:

- за ч. 1 ст. 162 КК України - у виді обмеження волі строком 1 (один) рік;

- за ч.3 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі строком 3 (три) роки та 6 (шість) місяців;

- за ч.3 ст.15, ч.4 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років.

- за ч.4 ст.185 КК України -у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років і 1 (один) місяць.

На підставі ст.70 ч.1 КК України, за сукупністю вказаних кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, вважати ОСОБА_7 , засудженим до покарання у виді позбавлення волі строком 5 (п`ять) років та 1 (один) місяць.

Зарахувати у строк відбуття покарання ОСОБА_9 термін його попереднього ув`язнення, відповідно до вимог ч.5 ст.72 КК України у період з 19 травня 2023 року по 17 липня 2023 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

На підставі ч.7 ст.72 КК України зарахувати ОСОБА_9 у строк покарання термін його перебування під домашнім арештом з 18 липня 2023 року по 02 листопада 2023 року, з розрахунку три дні цілодобового домашнього арешту за один день позбавлення волі.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4