Справа № 453/1031/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/811/161/25 Доповідач: ОСОБА_2
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 березня 2025 року м. Львів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

Головуючого - судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 на вирок Сколівського районного суду Львівської області від 13 грудня 2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Роздільне Самбірського району Львівської області, громадянки України, працюючої учителем Славської ЗЗСО 1-3 ступенів, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої, обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_8

представника потерпілих ОСОБА_9 ;

ВСТАНОВИЛА:

оскарженим вироком ОСОБА_7 визнано винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі.

На підставі ст. 75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, якщо вона протягом 1 (одного) року іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на неї обов`язки.

На підставі ст. 76 КК України покладено на ОСОБА_7 обов`язки: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Вирішено питання речових доказів, судових витрат та арештованого майна.

Ухвалою суду від 13.01.2025 року виправлено описку, допущену у вироку Сколівського районного суду Львівської області від 13 грудня 2024 року у кримінальному провадженні № 0000410 від 31 березня 2024 року про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, викладено дванадцятий та чотирнадцятий абзаци резолютивної частини вироку в наступній редакції:

«Речовий доказ - автомобіль марки «Nissan Leaf», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , зареєстрованій на адресою: АДРЕСА_2 та поміщений на зберігання на території автостоянки ВП № 3 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області за адресою: вул. Івана Франка, 2 А, м. Сколе Стрийського району Львівської області повернути власнику.»

«Арешт, накладений 02 квітня 2024 року ухвалою слідчого судді Галицького районного суду м. Львова на автомобіль марки «Nissan Leaf», державний номерний знак НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_10 , зареєстрованій на адресою: АДРЕСА_2 скасувати.».

Згідно вироку суду, обвинувачена ОСОБА_7 , 31 березня 2024 року приблизно о 17 годині 30 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen Bora», державний номерний знак НОМЕР_2 , та рухаючись ним по автодорозі Київ - Чоп у смт. Нижнє Синьовидне Стрийського району Львівської області у напрямку до м. Чоп, поблизу 639 км. 287 м., порушила чинні вимоги Правил дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10 жовтня 2001 року, а саме: Розділу 1 п. п. 1.5, 2.3 б), д); Розділу 10 п. 10.1; Розділу 11 п. 11.3; Розділу 12 п. 12.4, п. 12.9.б) ПДР України, які виразилися в тому, що вона керуючи автомобілем, своїми діями створила небезпеку для руху, що загрожувало життю та здоров`ю громадян, була не уважна, не стежила за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагувала на її зміну, своїми односторонніми діями створила загрозу безпеці дорожнього руху, а саме: керуючи транспортним засобом, без причин технічного характеру, перевищила максимальну допустиму швидкість у населеному пункті, виїхала на смугу руху зустрічних транспортних засобів, в результаті чого скоїла зіткнення із зустрічним автомобілем марки «Nissan Leaf», державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_10 .

В результаті порушення Правил дорожнього руху водієм автомобіля марки «Volkswagen Bora», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_7 , пасажир автомобіля марки «Nissan Leaf», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної тупої травми тіла у складі переломів груднини, ребер праворуч (7,11) та ліворуч (8), розривів пристінкової плеври і легень обабіч, селезінки, брижі тонкого кишківника, підкапсулярного розриву печінки, закритого перелому правої стегнової кістки, ускладненою внутрішньою крововтратою, набряку головного мозку, що призвело до зупинки серця, кровообігу та дихання. Розриви внутрішніх органів легень, селезінки мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження небезпечного для життя у момент заподіяння та перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті.

Таким чином, в діях ОСОБА_7 , що виразились у порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого ОСОБА_11 , вбачаються ознаки вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

На вказаний вирок прокурор у кримінальному провадженні подав апеляційну скаргу, у якій просить вирок Сколівського районного суду Львівської області від 13.12.2024 р. щодо ОСОБА_7 скасувати, ухвалити новий вирок, яким визнати ОСОБА_7 винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити їй покарання у виді 5 років позбавлення волі, з позбавленням права керувати транспортними засобами на термін 3 роки та на підставі ст. 75 КК України звільнити від відбування призначеного основного покарання із іспитовим терміном 3 роки. У решті вирок залишити без зміни.

В обґрунтування апеляційних вимог зазначає, що відповідно до вимог ст.65 КК України суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 вчинила тяжкий злочин, об`єктивна сторона якого виразилася у грубому порушенні ним Правил дорожнього руху, в результаті чого відбулося ДТП, в наслідок якого 1 особа загинула, а також те, що робота обвинуваченої безпосередньо не пов`язана із керуванням транспортним засобом, вважає, що судом безпідставно не призначено ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами. Ухвалу суду щодо виправлення описки не оскаржує.

Заслухавши доповідь головуючого, виступ прокурора на підтримку апеляційної скарги, обвинувачену та її захисника, які заперечили проти апеляційних вимог,представника потерпілого, який заперечив проти доводів апеляційної скарги прокурора, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення частково.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. При цьому, законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

У відповідності до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Колегія суддів вважає, що дані вимоги закону судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного вироку щодо ОСОБА_7 не дотримано в повному обсязі.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 розглядалось судом першої інстанції в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, оскільки ОСОБА_7 визнала винуватість, відтак суд першої інстанції обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів, що характеризують особу обвинуваченого.

Висновок суду про доведеність вини ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, за наведених у вироку суду обставин, та правильність кваліфікації його дій є вірним та в апеляційному порядку учасниками кримінального провадження не оскаржується і не може бути оскаржено.

Щодо призначеного судом першої інстанції ОСОБА_7 покарання, то слід зазначити наступне.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до вимог ст.65 КК України, суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання. Крім того, призначене особі покарання має бути необхідним і достатнім для її виправлення та попередження нових злочинів.

У відповідності до позиції, висловленої у постанові Верховного суду від 17 жовтня 2019 року у справі № № 205/7091/16-к (№ 51 - 1532 км 19), поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

ОСОБА_7 , 31.03.2024, приблизно о 17:30 год., керуючи технічно справним автомобілем марки «Volkswagen Bora», реєстраційний номер НОМЕР_2 , та рухаючись ним по автодорозі Київ - Чоп у смт. Нижнє Синьовидне, Стрийського району Львівської області у напрямку до м. Чоп, поблизу 639 км. 287 м., порушила чинні вимоги Правил дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, а саме: Розділу 1 п. п. 1.5, 2.3 б), д); Розділу 10 п. 10.1; Розділу 11 п. 11.3; Розділу 12 п. 12.4, п. 12.9.6) ПДР України, які виразилися в тому, що вона керуючи автомобілем, своїми діями створила небезпеку для руху, що загрожувало життю та здоров`ю громадян, була не уважна, не стежила за дорожньою обстановкою, відповідно не зреагувала на її зміну, своїми односторонніми діями створила загрозу безпеці дорожнього руху, а саме керуючи транспортним засобом, без причин технічного характеру, перевищила максимальну допустиму швидкість у населеному пункті, виїхала на смугу руху зустрічних транспортних засобів, в результаті чого скоїла зіткнення із зустрічним автомобілем марки «Nissan Leaf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , під керуванням водія ОСОБА_10 .

В результаті порушення Правил дорожнього руху водієм автомобіля марки «Volkswagen Bora», реєстраційний номер НОМЕР_2 ОСОБА_7 , пасажир автомобіля марки «Nissan Leaf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , ОСОБА_11 отримав тілесні ушкодження у вигляді поєднаної тупої травми тіла у складі переломів груднини, ребер праворуч (7,11) та ліворуч (8), розривів пристінкової плеври і легень обабіч, селезінки, брижі тонкого кишківника, підкапсулярного розриву печінки, закритого перелому правої стегнової кістки, ускладненою внутрішньою крововтратою, набряку головного мозку, що призвело до зупинки серця, кровообігу та дихання. Розриви внутрішніх органів - легень, селезінки - мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження небезпечного для життя у момент заподіяння та перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті.

Враховуючи позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 15 листопада 2023 року справа N641/1067/23, суд першої інстанції дійшов вірного переконання, що необхідною і достатньою мірою покарання для перевиховання обвинуваченого і попередження вчинення ним нових злочинів може бути покарання у виді позбавлення волі, оскільки його виправлення та попередження скоєння ним нових злочинів можливе лише в умовах ізоляції від суспільства.

У відповідності до ч. 2 ст. 286 КК України, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом, що спричинили смерть потерпілого або заподіяли тяжке тілесне ушкодження караються позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років або без такого.

Тобто, в даному випадку санкція статті є альтернативною, передбачає можливість суду на свій розсуд, виходячи із конкретних обставин справи, даних про особу обвинуваченого, його ставлення до вчиненого, а також інших факторів, обрати чи не обрати обвинуваченому додаткове покарання - позбавленням права керувати транспортними засобами.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, необґрунтовано та безпідставно не обрав обвинуваченій ОСОБА_7 додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами.

Враховуючи те, що ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, об`єктивна сторона якого виразилася у грубому порушенні нею Правил дорожнього руху, що спричинило дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої потерпілий отримав тяжкі тілесні ушкодження небезпечні для життя у момент заподіяння та перебувають у прямому причинному зв`язку із настанням смерті потерпілого, суд першої інстанції належним чином не мотивував не застосування додаткового покарання до обвинуваченої при призначенні їй покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, не врахував тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини справи та призначив надто м`яке покарання без позбавлення права керування транспортними засобами, як додаткового покарання, що відповідно до ст. 413 КПК України є неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КК України - підставою для скасування вироку суду першої інстанції.

Відповідно до вимог п.3 ч.1 ст.407, п.п. 3, 4 ч.1 ст.409 КПК України, суд апеляційної інстанції вправі скасувати вирок суду першої інстанції, у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до п. 1, п. 2 ч. 1 ст. 413 КПК України, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є незастосування судом закону, який підлягає застосуванню та застосування судом закону, який не підлягає застосуванню.

Згідно зі ст. 420 КПК України суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вироку разі необхідності застосування більш суворого покарання.

За таких умов колегія суддів частково погоджується з позицією прокурора про необхідність скасування вироку суду першої інстанції і постановлення нового вироку в частині призначеного покарання та застосування до обвинуваченої ОСОБА_7 ще додаткового покарання позбавлення права керування транспортними засобами.

Призначаючи обвинуваченій покарання, колегія суддів враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, суспільну небезпеку вчиненого, дані про особу обвинуваченої, яка раніше не притягалась до кримінальної відповідальності, проте вчинила кримінальне правопорушення в сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, яке є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку, її волонтерську діяльність, обставини, що пом`якшують покарання щире каяття та активне сприяння у розслідуванні вчиненого злочину, відсутність майнових і моральних претензій з боку потерпілого, та вважає за необхідне призначити покарання, яке буде необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_7 та попередження скоєння нею нових злочинів, а саме покарання у виді позбавлення волі із застосуванням додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік, у відповідності до положень ст.ст. 50, 65 КК України, та із застосуванням положень ст.ст. 75, 76 КК України, основного покарання. Таке покарання буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів, відповідає вимогам ст.ст. 50, 65 КК України.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 слід задоволити частково. Вирок Сколівського районного суду Львівської області від 13 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 слід скасувати в частині призначеного покарання.

За наведених обставин, ОСОБА_7 слід визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України та призначити покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами 1 (один) рік. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням та іспитовим строком 3 роки.

Відповідно до ст.76 ч.1 п.1 та п.2 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

У решті вирок суду та ухвалу суду від 13.01.2025 р. про виправлення описки слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 405, 407, 409, 420, ч. 15 ст.615 КПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу прокурора у кримінальному провадженні ОСОБА_6 задоволити частково.

Вирок Сколівського районного суду Львівської області від 13 грудня 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання.

ОСОБА_7 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.286 КК України та призначити покарання 5 (п`ять) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 1 (один) рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням та іспитовим строком 3 роки.

Відповідно до ст.76 ч.1 п.1 та п.2 КК України покласти на ОСОБА_7 обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи.

У решті вирок суду та ухвалу та ухвалу суду від 13.01. 2025 р. про виправлення описки залишити без змін.

Касаційна скарга на рішення суду може бути подана до Касаційного кримінального суду в складі Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4