Провадження № 1-кп/643/22/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.04.2025 м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , потерпілої ОСОБА_4 , захисника обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 , законного представника обвинуваченого ОСОБА_8 ОСОБА_10 , обвинувачених ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0002349 від 26.07.2022, за обвинуваченням

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Волоська Балаклія Шевченківського району Харківської області, громадянина України, який не одружений, дітей не має, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_2

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця смт. Чкаловське Чугуївського району Харківської області, громадянина України, який не одружений, дітей не має, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимий згідно з вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.04.2021 за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, строк покарання рахувався з 10.06.2019

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця с. Сподобівка Шевченківського району Харківської області, громадянина України, який на момент вчинення кримінальних правопорушень був неповнолітньою особою, не одружений, дітей не має, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, є сиротою, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_5

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 185 КК України

ВСТАНОВИВ

1. Обвинувачення, визнане судом доведеним

25.07.2022 приблизно у період часу з 22 годині 00 хвилин по 23 години 00 хвилин, більш точний час не встановлений, ОСОБА_11 разом із своїми товаришами ОСОБА_6 та неповнолітнім ОСОБА_8 перебували поблизу дитячого майданчика навпроти під`їзду № 4 будинку № 18-Г по вулиці Гвардійців-Широнінців в місті Харкові, де відпочивали раніше їм незнайомі ОСОБА_12 , ОСОБА_4 та раніше знайомий

ОСОБА_13 разом із ОСОБА_6 , усвідомлюючи той факт, що вони знаходяться у вечірній час в громадському місці, а саме: на дитячому майданчику поблизу житлових будинків, де перебувають сторонні особи, які можуть почути їх лайку, маючи умисел, направлений на вчинення хуліганських дій, з мотивів явної неповаги до суспільства, які виразились у нахабному прояві зневажливого ставлення до громадського порядку та існуючих у суспільстві загальновизнаних правил поведінки і моралі, демонструючи байдуже ставлення до суспільних відносин, які забезпечують спокійний відпочинок громадян та дотримання правил поведінки в суспільстві, маючи на меті показати свою винятковість, зневажливе ставлення до оточуючих, суспільства, діючи з особливою зухвалістю, використовуючи малозначний, нікчемний привід, а саме словесний конфлікт з приводу відносин з дівчиною, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер свого діяння, передбачаючи його суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, підійшли до ОСОБА_12 , який стояв на дитячому майданчику, та почали наносити удари руками та ногами, взутими у кросівки, по голові, тулубу, верхніх та нижніх кінцівках тіла ОСОБА_12 , поки останній не втратив свідомість, якому в результаті вказаних дій спричинено садна, забійну рану на голові, синці на голові, шиї, тулубі, верхніх кінцівках, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Продовжуючи реалізацію спільного злочинного наміру, ОСОБА_6 підійшов впритул до ОСОБА_14 та наніс три удари кулаком правої руки в праву частину обличчя ОСОБА_14 , після цього ОСОБА_6 , схопивши ОСОБА_14 за корпус тіла, здійснив кидок через стегно на землю. Внаслідок цього ОСОБА_14 опинився в положенні лежачи на лівому боці, а ОСОБА_6 продовжив наносити удари двома ногами, взутими у кросівки, по голові, тулубу, верхніх та нижніх кінцівках тіла ОСОБА_14 , в результаті нанесення яких потерпілий ОСОБА_14 втрачав свідомість та в нього утворились синці на голові, верхніх кінцівках, садна на правій руці, нижніх кінцівках, забійна рана на голові, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

В подальшому ОСОБА_11 разом із ОСОБА_6 , досягнувши поставленої мети, принизивши честь та гідність потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , впевнившись в тому, що останні не чинять опору, припинили свої умисні, протиправні, хуліганські дії та залишили місце вчинення кримінального правопорушення.

В результаті хуліганських дій ОСОБА_11 та ОСОБА_6 був грубо порушений громадський порядок, а внаслідок проявленої ними особливої зухвалості, нанесених умисно ударів рукою в область обличчя, потерпілому ОСОБА_12 згідно висновку судово-медичного експерта були спричинені легкі тілесні ушкодження у вигляді садна, забійної рани на голові, синці на голові, шиї, тулубі, верхніх кінцівках, а потерпілому ОСОБА_14 згідно висновку судово-медичного експерта були спричинені легкі тілесні ушкодження у вигляді синців на голові, верхніх кінцівках, садна на правій руці, нижніх кінцівках, забійна рана на голові.

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений

Дії ОСОБА_11 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

Дії ОСОБА_6 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 296 КК України як хуліганство, тобто грубе порушення громадського порядку з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалось особливою зухвалістю, вчинене групою осіб.

2. Обвинувачення, визнане судом доведеним

25.07.2022 приблизно у період часу з 22 годині 00 хвилин по 23 години 00 хвилин, більш точний час не встановлений, ОСОБА_11 разом із своїми товаришами ОСОБА_6 та неповнолітнім ОСОБА_8 перебували поблизу дитячого майданчика навпроти під`їзду № 4 будинку № 18-Г по вулиці Гвардійців-Широнінців в місті Харкові, де відпочивали раніше їм незнайомі ОСОБА_12 , ОСОБА_4 та раніше знайомий ОСОБА_14 .

Далі неповнолітній ОСОБА_8 у період дії в Україні воєнного стану, який було введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, строк дії якого було продовжено Указом Президента України від 25 травня 2022 року №341/2022 з 17 травня 2022 року строком на 90 діб та згідно Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12.08.2022 № 573/2022 воєнний стан в Україні продовжується з 23 серпня 2022 строком на 90 діб до 21 листопада 2022 року, оцінивши обстановку, яка склалася, сприятливою для вчинення кримінального правопорушення, діючи з корисливих мотивів, із застосуванням насильства, небезпечного для життя чи здоров`я особи, вирішив заволодіти майном потерпілої ОСОБА_4 .

Реалізуючи злочинний умисел, ОСОБА_8 підійшов до ОСОБА_4 , яка сиділа на лавочці, тримаючи в руках належний їй мобільний телефон ТМ «Xiaomi Redmi 9», та наніс один удар правою ногою, взутою у кросівок, в ліву частину обличчя ОСОБА_4 , спричинивши травму кісток лицьового черепу у вигляді переломів лівого вилицьового комплексу та вінцевого відростка нижньої щелепи зі зміщенням з синцями на голові, травму кісток носу у вигляді перелому носової кістки зі зміщенням, які відносяться до середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Після цього потерпіла ОСОБА_4 виронила належний їй мобільний телефон ТМ «Xiaomi Redmi 9А» вартістю 3399,00 гривень, яким одразу ж незаконно заволодів неповнолітній ОСОБА_8 , підійнявши з землі.

Після цього ОСОБА_8 залишив місце вчинення кримінального правопорушення з майном потерпілої ОСОБА_4 , розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілій ОСОБА_4 матеріальну шкоду на суму 3399,00 гривень.

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений

Дії ОСОБА_8 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 187 КК України як напад з метою заволодіння чужим майном, поєднаний із насильством, небезпечним для життя чи здоров`я особи, яка зазнала нападу (розбій), вчинений в умовах воєнного стану.

3. Обвинувачення, визнане судом доведеним

25.07.2022 приблизно у період часу з 22 годині 00 хвилин по 23 години 00 хвилин, більш точний час не встановлений, неповнолітній ОСОБА_8 , перебуваючи поблизу дитячого майданчика навпроти під`їзду № 4 будинку № 18-Г по вулиці Гвардійців-Широнінців в місті Харкові, після вчинення протиправних дій стосовно потерпілої ОСОБА_4 , в період дії в Україні воєнного стану, який було введено 24 лютого 2022 року Указом Президента України № 64/2022, строк дії якого було продовжено Указом Президента України від 25 травня 2022 року №341/2022 з 17 травня 2022 року строком на 90 діб та згідно Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12.08.2022 № 573/2022 воєнний стан в Україні продовжується з 23 серпня 2022 строком на 90 діб до 21 листопада 2022 року, оцінивши обстановку, яка склалася, сприятливою для вчинення кримінального правопорушення, діючи з корисливих мотивів, вирішив заволодіти майном потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_14 .

Далі неповнолітній ОСОБА_8 побачив на землі мобільні телефони ТМ «Xiaomi Redmi 6А», який належить ОСОБА_12 , та ТМ «Redmi Note 7», який належить ОСОБА_14 , які останні виронили під час вчинення відносно них протиправних дій ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , і, реалізуючи злочинний умисел, направлений на таємне викрадення чужого майна, діючи з метою особистого незаконного збагачення, за рахунок чужого майна, переконавшись в тому, що за його діями ніхто не спостерігає, підняв з землі мобільний телефон ТМ «Xiaomi Redmi 6А» вартістю 1875,00 гривень, який належить ОСОБА_12 , та мобільний телефон ТМ «Redmi Note 7» вартістю 3300,00 гривень, який належить ОСОБА_14 .

Після цього ОСОБА_8 залишив місце вчинення кримінального правопорушення з майном потерпілих ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , розпорядившись ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_12 матеріальну шкоду на суму 1875,00 гривень, а потерпілому ОСОБА_14 матеріальну шкоду на суму 3300 грн., всього на загальну суму 5175,00 грн.

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений

Дії ОСОБА_8 суд кваліфікує за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

4. Докази на підтвердження встановлених судом обставин

Відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

В ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_11 свою вину у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, щиро розкаявся. Не заперечував фактичні обставини справи, викладені вище, та показав, що дійсно вчинив кримінальне правопорушення за вказаних вище обставин. Зазначив, що в обвинувальному акті правильно вказані час, спосіб, місце та інші обставини вчиненого ним кримінального правопорушення. Пояснив, що показання надає добровільно, будь-яке фізичне або психологічне насильство до нього не застосовувалось. Цивільні позови потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_4 та ОСОБА_14 визнав частково.

В ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_6 свою вину у вчиненні вказаного вище кримінального правопорушення визнав у повному обсязі, щиро розкаявся. Не заперечував фактичні обставини справи, викладені вище, та показав, що дійсно вчинив кримінальне правопорушення за вказаних вище обставин. Зазначив, що в обвинувальному акті правильно вказані час, спосіб, місце та інші обставини вчиненого ним кримінального правопорушення. Пояснив, що показання надає добровільно, будь-яке фізичне або психологічне насильство до нього не застосовувалось. Цивільні позови потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_4 та ОСОБА_14 визнав частково.

В ході судового розгляду кримінального провадження обвинувачений ОСОБА_8 свою вину у вчиненні вказаних вище кримінальних правопорушень визнав у повному обсязі, щиро розкаявся. Не заперечував фактичні обставини справи, викладені вище, та показав, що дійсно вчинив кримінальні правопорушення за вказаних вище обставин. Зазначив, що в обвинувальному акті правильно вказані час, спосіб, місце та інші обставини вчинених ним кримінальних правопорушень. Пояснив, що показання надає добровільно, будь-яке фізичне або психологічне насильство до нього не застосовувалось. Цивільні позови потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_4 та ОСОБА_14 визнав частково.

Потерпілі ОСОБА_14 та ОСОБА_12 у судові засідання не з`явились, надали заяву про проведення судового засідання за їх відсутності. Також надали заяви, згідно з якими заперечень проти зміненого прокурором обвинувачення не мають.

Потерпіла ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначила, що заперечень проти зміненого прокурором обвинувачення не має та не буде підтримувати обвинувачення у раніше пред`явленому обсязі.

Як зазначено Європейським судом з прав людини, ані текст, ані дух статті 6 Конвенції не перешкоджають особі за вільним власним його або її бажанням відмовлятися, прямо або автоматично, від права на гарантії справедливого судового розгляду. Проте така відмова повинна, якщо вона є, бути ефективною для цілей Конвенції, бути встановлена однозначно і повинні бути застосовані мінімальні гарантії, які відповідають її важливості (Pfeifer та Plankl проти Австрії, § 37). Крім того, вона не повинна суперечити жодному важливому інтересу суспільства (Ермі проти Італії [ВП], § 73; Сейдович проти Італії [ВП], § 86; Дворскі проти Хорватії [ВП], § 100). «Право на судовий розгляд» не є абсолютним ані у кримінальному, ані у цивільному процесі. Воно має встановлені обмеження (Девеєр проти Бельгії, § 49; Карт проти Туреччини [ВП], § 67).

Ураховуючи обставини даної кримінальної справи, позицію обвинувачених та участь у кримінальному провадженні їх захисників, суд приходить до висновку, що у цій справі дотримані необхідні та достатні гарантії справедливого судового розгляду і відмова обвинувачених від дослідження доказів у повному обсязі не суперечить завданням кримінального провадження та жодним важливим інтересам суспільства.

Ураховуючи наведене, визнання обвинуваченими своєї вини, неоспорення ними фактичних обставин справи, суд зі згоди всіх присутніх учасників судового розгляду вирішив не досліджувати всі докази щодо обставин скоєння обвинуваченими вказаних вище кримінальних правопорушень та розглянув справу в частині доказування обставин події кримінальних правопорушень (часу, місця, способу та інші обставини вчинення кримінальних правопорушень) та винуватості обвинувачених у вчиненні кримінальних правопорушень, форми вини, мотивів і мети вчинення кримінальних правопорушень - в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, обмежившись допитом обвинувачених та дослідженням матеріалів, що характеризують їх особистість. Наслідки розгляду кримінального провадження в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, учасникам судового провадження роз`яснено.

Ураховуючи часткове визнання обвинуваченими цивільних позовів ОСОБА_12 , ОСОБА_4 та ОСОБА_14 , розгляд кримінального провадження в частині доказування виду і розміру шкоди, завданої кримінальними правопорушеннями, суд провів із дослідженням зібраних у кримінальному провадженні доказів у повному обсязі.

5. Призначення покарання

Дані про особу обвинувачених

ОСОБА_11 не одружений, дітей не має, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий.

ОСОБА_6 не одружений, дітей не має, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше судимий згідно з вироком Фрунзенського районного суду м. Харкова від 21.04.2021 за вчинення злочину, передбаченого ч. 1 ст. 187 КК України, до покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.

ОСОБА_8 на момент вчинення кримінальних правопорушень був неповнолітньою особою, не одружений, дітей не має, офіційно не працевлаштований, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, раніше не судимий, є сиротою.

Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання

В судовому засіданні обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , кожний окремо, вибачились перед присутньою потерпілою ОСОБА_4 , щиро розкаялись.

Враховуючи наведене, обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_11 , суд у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України визнає щире каяття обвинуваченого.

Обставиною, яка пом`якшує покарання ОСОБА_6 , суд у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 66 КК України визнає щире каяття обвинуваченого.

Обставинами, які пом`якшують покарання неповнолітнього ОСОБА_8 , суд у відповідності до п. 1, 3 ч. 1 ст. 66 КК України визнає щире каяття обвинуваченого, вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім.

В ході судового розгляду кримінального провадження судом встановлено, що неповнолітній ОСОБА_8 позбавлений батьківського піклування, є сиротою та виховувався в інтернаті.

Ураховуючи наведене, суд вважає за можливе на підставі п. 5 ч. 1 ст. 66 КК України в якості обставини, яка пом`якшує покарання неповнолітнього ОСОБА_8 , також визнати вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин.

У постанові Верховного Суду від 12.11.2019 у справі № 556/588/18 зазначено на неможливості визнання судом в якості обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, таких, які не зазначені в обвинувальному акті (у викладі фактичних обставин кримінального правопорушення або в переліку обставин, що обтяжують покарання).

Судом не встановлено обставин, які згідно із ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 .

Застосовне законодавство та релевантна судова практика

Відповідно до ч. 1 ст. 65 КК України, суд призначає покарання: 1) у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; 2) відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; 3) враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Згідно з ч. 2 ст. 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 73 КК України строки покарання обчислюються відповідно в роках, місяцях та годинах. При заміні або складанні покарань, а також у разі зарахування попереднього ув`язнення допускається обчислення строків покарання у днях.

Положеннями ст. 98 КК України передбачено, що до неповнолітніх, визнаних винними у вчиненні кримінального правопорушення, судом можуть бути застосовані такі основні види покарань: 1) штраф; 2) громадські роботи; 3) виправні роботи; 4) пробаційний нагляд; 5) позбавлення волі на певний строк. До неповнолітніх можуть бути застосовані додаткові покарання у виді штрафу та позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

Положеннями ч. 1 ст. 103 КК передбачено, що при призначенні покарання неповнолітньому суд, крім обставин, передбачених у статтях 65-67 цього Кодексу, враховує умови його життя та виховання, вплив дорослих, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього.

Згідно з ст. 102 КК, покарання у виді позбавлення волі особам, які не досягли до вчинення злочину вісімнадцятирічного віку, може бути призначене на строк від шести місяців до десяти років, крім випадків, передбачених пунктом 5 частини третьої цієї статті. Неповнолітні, засуджені до покарання у виді позбавлення волі, відбувають його у спеціальних виховних установах. Покарання у виді позбавлення волі призначається неповнолітньому: 2) за нетяжкий злочин - на строк не більше чотирьох років; 3) за тяжкий злочин - на строк не більше семи років; 4) за особливо тяжкий злочин - на строк не більше десяти років; 5) за особливо тяжкий злочин, поєднаний з умисним позбавленням життя людини, - на строк до п`ятнадцяти років.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України, якщо суд, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, катування, передбачене частиною третьою статті 127 цього Кодексу, при призначенні покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, а також позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Згідно з ч. 1-3 ст. 104 КК, звільнення від відбування покарання з випробуванням застосовується до неповнолітніх відповідно до статей 75-78 цього Кодексу, з урахуванням положень, передбачених цією статтею. Звільнення від відбування покарання з випробуванням може бути застосоване до неповнолітнього лише у разі його засудження до арешту або позбавлення волі. Іспитовий строк установлюється тривалістю від одного до двох років.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, кримінальне правопорушення, передбачене статтями 403, 405, 407, 408, 429, 437-439, 442, 442-1 цього Кодексу, вчинене в умовах воєнного стану чи в бойовій обстановці, за катування, вчинене представником держави, у тому числі іноземної, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

Верховним Судом неодноразово зазначалось, що заходи примусу повинні ґрунтувалося на засадах законності, гуманізму, індивідуалізації та сприяти досягненню справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства (постанови від 31.01.2023 у справі № 759/6139/22, від 27.10.2022 у справі № 546/526/18, від 30.11.2022 у справі № 379/1657/18).

Питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання (постанова Верховного Суду від 31.01.2023 у справі № 759/6139/22).

Також Верховним Судом неодноразово зазначалось на другорядній ролі кари як мети покарання та необхідності вирішення питання щодо звільнення обвинуваченого від відбування покарання з випробуванням з урахуванням таких критеріїв, як співрозмірність вказаного рішення характеру вчиненого діяння та його наслідкам (постанови від 09.06.2022 у справі № 389/936/19, від 27.05.2021 у справі № 127/2554/15-к).

Мотиви призначення покарання

При призначенні ОСОБА_11 покарання суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, і призначає покарання у межах санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення.

При призначенні ОСОБА_6 покарання суд, у відповідності до вимог ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, обставини, що пом`якшують покарання, і призначає покарання у межах санкції статті, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення.

Прокурор просив призначити покарання ОСОБА_8 із застосуванням положень ст. 69 КК України та звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки.

Присутні учасники судового провадження не висловили заперечень проти вказаної вище позиції прокурора

При призначенні ОСОБА_8 покарання суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, та обставини, що пом`якшують покарання.

Суд вважає, що вказані вище обставини, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , та дані про його особу, а саме відсутність у нього батьківського піклування та виховання у зв`язку з цим у інтернаті, істотно знижують ступінь тяжкості вчинених ним кримінальних правопорушень.

Ураховуючи наявність таких обставин, які пом`якшують покарання ОСОБА_8 , як вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих та сімейних обставин, а також вищезазначені дані про особу ОСОБА_8 , суд вважає за можливе призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч. 4 ст. 185 КК України та санкції ч. 4 ст. 187 КК України.

Остаточне покарання ОСОБА_15 суд визначає на підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень.

Враховуючи тяжкість вчинених ОСОБА_8 кримінальних правопорушень, особу винного, наявність такої обставини, яка пом`якшує покарання, як щире каяття обвинуваченого, відсутність обставин, що обтяжують покарання, інші обставини справи, суд вважає за можливе звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки, який є необхідним і достатнім для того, щоб обвинувачений довів своє виправлення.

Таке звільнення обвинуваченого ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням в умовах передбаченого законом контролю за його поведінкою, на переконання суду, за конкретних обставин даної справи відповідатиме засадам гуманізму, буде співрозмірним характеру вчиненого діяння та його наслідкам і забезпечить досягнення справедливого балансу між правами і свободами людини та захистом інтересів держави й суспільства.

Згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, ОСОБА_6 затриманий 26.07.2022. Згідно з ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 02.08.2022 ОСОБА_6 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердив, що фактично затриманий 26.07.2022 та з того часу перебуває під вартою.

Ураховуючи наведене, суд відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховує ОСОБА_6 в строк покарання строк попереднього ув`язнення, починаючи з 26.07.2022, виходячи із співвідношення, згідно з яким одному дню тримання під вартою (попереднього ув`язнення) відповідає один день позбавлення волі.

Згідно з протоколом затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, ОСОБА_11 затриманий 26.07.2022. Згідно з ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 02.08.2022 ОСОБА_11 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який в подальшому продовжувався.

ОСОБА_11 в судовому засіданні підтвердив, що фактично затриманий 26.07.2022 та з того часу перебуває під вартою.

Ураховуючи наведене, суд відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховує ОСОБА_11 в строк покарання строк попереднього ув`язнення, починаючи з 26.07.2022, виходячи із співвідношення, згідно з яким одному дню тримання під вартою (попереднього ув`язнення) відповідає один день позбавлення волі.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 26.06.2024 відносно ОСОБА_8 обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, починаючи з 26.06.2024.

Ураховуючи наведене, суд відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зараховує ОСОБА_8 в строк покарання строк попереднього ув`язнення, починаючи з 26.06.2024, виходячи із співвідношення, згідно з яким одному дню тримання під вартою (попереднього ув`язнення) відповідає один день позбавлення волі.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 30.08.2022 ОСОБА_8 обраний запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк 2 місяці.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 25.10.2022 ОСОБА_8 обраний запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк 2 місяці.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 20.12.2022 ОСОБА_8 продовжений запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк 2 місяці.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 08.08.2023 ОСОБА_8 обраний запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк по 06.10.2023 включно.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 07.11.2023 ОСОБА_8 обраний запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк по 05.01.2024 включно.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 28.12.2023 ОСОБА_8 продовжений запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк по 23.02.2024 включно.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 14.02.2024 ОСОБА_8 продовжений запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк по 12.04.2024 включно.

Ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 10.04.2024 ОСОБА_8 продовжений запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту на строк по 07.06.2024 включно.

Таким чином, відносно ОСОБА_8 був застосований запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту в періоди з 30.08.2022 по 19.02.2023 включно, з 08.08.2023 по 06.10.2023 включно, з 07.11.2023 по 07.06.2024 включно.

Згідно з ч. 1 ст. 5 КК України закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Ураховуючи, що закон України № 3342-IX від 23.08.2023, яким ст. 72 доповнено частиною сьомою, іншим чином поліпшує становище ОСОБА_8 , а відтак згідно із ч. 1 ст. 5 КК України має зворотну дію в часі, суд відповідно до ч. 7 ст. 72 КК України зараховує ОСОБА_8 в строк покарання строк цілодобового домашнього арешту, виходячи із співвідношення, згідно з яким три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

6. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом під час ухвалення вироку

Щодо запобіжного заходу

Відповідно до ст. 374 КПК України суд у вироку в тому числі зазначає рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили.

Вирішуючи питання щодо запобіжного заходу, який має застосовуватись до обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили, суд керується таким.

Прокурор просив залишити без змін запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою, обрані відносно обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_6 .

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених, зокрема, в постановах Верховного Суду від 20.06.2019 по справі № 166/313/17, від 13.08.2020 по справі № 674/1202/19, від 27.02.2019 по справі № 0503/10653/2012, усвідомлення імовірності визнання вини особи за висунутим їй обвинуваченням та тиск тягаря можливого відбування покарання, є обставинами, що свідчить про наявність ризику переховування від суду та є підставою для тримання особи під вартою.

У рішенні від 26.01.1993 року у справі «W. проти Швейцарії» Європейський суд з прав людини зазначив, що тривале тримання під вартою може виявитись виправданим лише за наявності конкретних ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Враховуючи, що ОСОБА_11 та ОСОБА_6 згідно з даним вироком визнаються винними у вчиненні нетяжкого злочину та їм призначене покарання у виді позбавлення волі, яке підлягає реальному відбуванню, суд приходить до висновку щодо доведеності ризиків, зокрема ризику переховування обвинувачених через тиск тягаря відбування покарання, та неможливості запобігання вказаним ризикам шляхом застосування більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою.

Також суд приходить до висновку, що інтереси суспільства у забезпеченні виконання обвинуваченими покладених на них процесуальних обов`язків, запобігання спробам переховуватись від суду, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи ОСОБА_11 та ОСОБА_6 .

Враховуючи наведене, з метою забезпечення виконання покладених на обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_6 процесуальних обов`язків, попередження переховуванню від суду, суд вважає за необхідне до набрання вироком законної сили запобіжний захід щодо обвинувачених залишити обраний раніше, а саме тримання під вартою.

Щодо цивільних позовів

Потерпілим ОСОБА_12 пред`явлений цивільний позов до обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , згідно з яким він просить стягнути солідарно з обвинувачених на свою користь в якості відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 500000,00 грн.

Потерпілою ОСОБА_4 пред`явлений цивільний позов до обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , згідно з яким вона просить стягнути солідарно з обвинувачених на свою користь в якості відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 500000,00 грн.

Потерпілим ОСОБА_14 пред`явлений цивільний позов до обвинувачених ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , згідно з яким він просить стягнути солідарно з обвинувачених на свою користь в якості відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 200000,00 грн.

На час пред`явлення вказаних вище цивільних позовів всім трьом обвинуваченим було пред`явлено обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України.

Вирішуючи цивільні позови в межах зміненого обвинувачення, яке визнано судом доведеним, суд керується таким.

Відповідно до ч. 5ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в ухвалі Великої Палати Верховного Суду від 02.09.2020 по справі № 0306/7567/12, коли нормами кримінально-процесуального закону відповідну ситуацію прямо не передбачено, є необхідним та можливим застосування аналогії права. Зазначена можливість встановлена частиною 6 статті 9 КПК, згідно з якою коли положення цього Кодексу не регулюють або неоднозначно регулюють питання кримінального провадження, застосовуються встановлені частиною першою статті 7 КПК загальні засади кримінального провадження. Однією з таких засад є законність, що включає обов`язок суду, як і інших органів державної влади, неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу та інших актів законодавства.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Суд приходить до висновку, що визнання обвинуваченими цивільних позовів не суперечить закону та засадам диспозитивності кримінального судочинства, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Ураховуючи наведене, під час вирішення питання про цивільні позови суд враховує позицію обвинувачених щодо визнання цивільних позовів.

Згідно з ч. 1 ст. 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Частиною другою ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

У відповідності до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Верховний суд України в п. 1 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 звернув увагу судів на те, що встановлене Конституцією та законами України право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб. Тому суди повинні забезпечити своєчасне, у повній відповідності із законом, вирішення справ, пов`язаних з відшкодуванням такої шкоди.

У постанові Верховного Суду від 25.07.2018 в справі № 638/6944/16-ц зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Обвинувачені ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , кожний окремо, визнали кожний з цивільних позовів у розмірі 20000,00 грн. На уточнююче запитання суду показали, що оскільки потерпілими пред`явлено вимогу про солідарне відшкодування шкоди, то у разі солідарного стягнення з них грошових коштів визнають цивільні позови в розмірі відповідно 40000,00 грн. (в разі солідарного стягнення грошових коштів з двох обвинувачених) або 60000,00 грн. (в разі солідарного стягнення грошових коштів з трьох обвинувачених).

Під час визначення розміру спричиненої кожному з потерпілих моральної шкоди суд враховує характер та обсяг страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав кожний з потерпілих, характер немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо), стан здоров`я кожного потерпілого, тяжкість вимушених змін у їх життєвих і виробничих стосунках, а також засади розумності, виваженості та справедливості.

Як вбачається з висновків щодо застосування норм права, викладених в постанові Верховного Суду від 24.01.2023 у справі № 640/20302/18, шкоду внаслідок хуліганських дій може бути завдано також особам, які були безпосередніми очевидцями відповідних дій.

Суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 , в безпосередній присутності якої ОСОБА_11 та ОСОБА_6 були вчиненні хуліганські дії відносно її знайомих ОСОБА_12 та ОСОБА_14 , спричинено в зв`язку з цим моральну шкоду.

Ураховуючи визнання ОСОБА_11 та ОСОБА_6 цивільного позову ОСОБА_4 в розмірі 40000,00 грн., суд стягує з вказаних обвинувачених на користь ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 40000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 2 ст. 296 КК України.

В стягненні моральної шкоди в більшому розмірі суд відмовляє, оскільки приходить до висновку, що більший розмір відшкодування вказаної вище шкоди, завданої потерпілій, не відповідатиме засадам розумності, виваженостіта справедливості.

Крім того, суд вважає доведеним, що ОСОБА_4 була спричинена моральна шкода в зв`язку із вчиненням ОСОБА_8 відносно неї кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 187 КК України, та спричиненням внаслідок цього середньої тяжкості тілесних ушкоджень і заволодінням її майном. Спричинену їй у зв`язку з чим моральну шкоду суд оцінює в 100000,00 грн.

Ураховуючи наведене, суд стягує з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 в якості відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 100000,00 грн.

В стягненні моральної шкоди в більшому розмірі суд відмовляє, оскільки приходить до висновку, що більший розмір відшкодування вказаної вище шкоди, завданої потерпілій, не відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості.

Надані ОСОБА_4 докази, які підтверджують наявність витрат на лікування, суд не приймає до уваги, оскільки розглядає цивільний позов виключно в межах пред`явлених позовних вимог, а ОСОБА_4 у позові не пред`являла вимогу про відшкодування матеріальної шкоди.

Одночасно суд роз`яснює ОСОБА_4 , що вона не позбавлена права пред`явити позов про відшкодування матеріальної шкоди в порядку цивільного судочинства.

Суд вважає доведеним, що ОСОБА_12 спричинена моральна шкода у зв`язку із вчиненням відносно нього хуліганських дій ОСОБА_11 та ОСОБА_6 і спричиненням у зв`язку з цим легких тілесних ушкоджень.

Розмір спричиненої ОСОБА_12 моральної шкоди у зв`язку із вчиненням відносно нього кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, суд оцінює в 50000,00 грн., які стягує солідарно з обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_6 на його користь.

В стягненні моральної шкоди в більшому розмірі суд відмовляє, оскільки приходить до висновку, що більший розмір відшкодування вказаної вище шкоди, завданої потерпілому, не відповідатиме засадам розумності, виваженостіта справедливості.

Суд вважає доведеним, що ОСОБА_12 спричинена моральна шкода у зв`язку із викраденням його майна ОСОБА_8 , тобто вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Ураховуючи визнання ОСОБА_8 цивільного позову ОСОБА_12 в розмірі 20000,00 грн., суд стягує з вказаного обвинуваченого на користь ОСОБА_12 грошові кошти в розмірі 20000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 4 ст. 185 КК України.

В стягненні моральної шкоди в більшому розмірі суд відмовляє, оскільки приходить до висновку, що більший розмір відшкодування вказаної вище шкоди, завданої потерпілому, не відповідатиме засадам розумності, виваженості та справедливості.

У цивільному позові ОСОБА_14 посилався на спричинення йому в тому числі матеріальної шкоди та навів відповідний розрахунок. Одночасно у вказаному позові ОСОБА_14 просив стягнути на його користь виключно моральну шкоду в розмірі 200000,00 грн. Суд констатує, що розглядає цивільний позов виключно в межах пред`явлених вимог. Оскільки вимога про відшкодування матеріальної шкоди ОСОБА_14 не заявлялась, у суду відсутні підстави вирішувати цивільний позов в частині відшкодування матеріальної шкоди. Одночасно суд роз`яснює ОСОБА_14 , що він не позбавлений права пред`явити позов про відшкодування матеріальної шкоди в порядку цивільного судочинства.

Суд вважає доведеним, що ОСОБА_14 спричинена моральна шкода у зв`язку із вчиненням відносно нього хуліганських дій та спричиненням у зв`язку з цим легких тілесних ушкоджень.

Незважаючи на те, що удари ОСОБА_14 наносив одноособово ОСОБА_6 , суд враховує, що вказані удари наносились ним з метою реалізацію спільного злочинного наміру з ОСОБА_11 .

Ураховуючи наведене, суд солідарно стягує з обвинувачених ОСОБА_11 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_14 в якості відшкодування моральної шкоди, спричиненої кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 2 ст. 296 КК України, грошові кошти в розмірі 50000,00 грн.

В стягненні моральної шкоди в більшому розмірі суд відмовляє, оскільки приходить до висновку, що більший розмір відшкодування вказаної вище шкоди, завданої потерпілому, не відповідатиме засадам розумності, виваженостіта справедливості.

Суд вважає доведеним, що ОСОБА_14 спричинена моральна шкода у зв`язку із викраденням його майна ОСОБА_8 , тобто вчиненням кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

Ураховуючи визнання ОСОБА_8 цивільного позову ОСОБА_14 в розмірі 20000,00 грн., суд стягує з вказаного обвинуваченого на користь ОСОБА_14 грошові кошти в розмірі 20000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 4 ст. 185 КК України.

В стягненні моральної шкоди в більшому розмірі суд відмовляє, оскільки приходить до висновку, що більший розмір відшкодування вказаної вище шкоди, завданої потерпілому, не відповідатиме засадам розумності, виваженостіта справедливості.

В іншій частині цивільних позовів потерпілих ОСОБА_12 , ОСОБА_4 та ОСОБА_14 суд відмовляє, оскільки суд дійшов висновку щодо недоведеності спричинення моральної шкоди в розмірі, зазначеному в цивільних позовах, а також відсутності підстав для солідарного стягнення суми відшкодування моральної шкоди з усіх трьох обвинувачених адже ОСОБА_11 та ОСОБА_6 , з одного боку, та ОСОБА_8 , з іншого боку, визнаються винними у вчиненні різних кримінальних правопорушень, що виключає їх солідарну (спільну) відповідальність.

Щодо інших питань

Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.

Питання про долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується у відповідності до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. 128-129, 369-371, 373-377 КПК України

УХВАЛИВ

ОСОБА_11 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 10 (десять) місяців.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_11 обчислювати з дати набрання вироком законної сили. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_11 , починаючи з 26.07.2022 року і до набрання вироком законної сили, виходячи із співвідношення, згідно з яким одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_11 до набрання вироком законної сили залишити обраний раніше - у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 296 КК України, та призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки 10 (десять) місяців.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_6 обчислювати з дати набрання вироком законної сили. На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 , починаючи з 26.07.2022 року і до набрання вироком законної сили, виходячи із співвідношення, згідно з яким одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

Запобіжний захід ОСОБА_6 до набрання вироком законної сили залишити обраний раніше - у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор».

ОСОБА_8 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187, ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання:

- за 4 ст. 187 КК України із застосування ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна;

- за ч. 4 ст. 185 КК України із застосування ст. 69 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки;

На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 187 КК України та ч. 4 ст. 185 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, визначити ОСОБА_8 остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років без конфіскації майна.

На підставі ст. 104, 75 КК України звільнити ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 (два) роки.

Відповідно до п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України зобов`язати ОСОБА_8 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

На підставі ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати в строк покарання строк попереднього ув`язнення ОСОБА_8 у період 26.06.2024 року по 04.04.2025 року включно, виходячи із співвідношення, згідно з яким одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.

На підставі ч. 7 ст. 72 КК України зарахувати в строк покарання строк цілодобового домашнього арешту ОСОБА_8 у періоди часу з 30.08.2022 року по 19.02.2023 року включно, з 08.08.2023 року по 06.10.2023 року включно, з 07.11.2023 року по 07.06.2024 року включно, виходячи із співвідношення, згідно з яким три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», обраний відносно ОСОБА_8 , змінити з 04.04.2025 року на запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання, поклавши на ОСОБА_8 зобов`язання виконувати такі обов`язки: прибувати за кожною вимогою до суду; не відлучатися з м. Харкова, в якому він проживає, без дозволу суду; повідомляти суд про зміну свого місця проживання; утримуватись від спілкування з потерпілими та свідками в даному кримінальному провадженні.

Звільнити ОСОБА_8 з-під варти в залі суду негайно.

Цивільний позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_11 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 40000,00 (сорок) гривень в якості відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 2 ст. 296 КК України.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 100000,00 грн. (сто тисяч) гривень в якості відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 4 ст. 187 КК України.

В іншій частині цивільного позову ОСОБА_4 відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_12 задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_11 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 грошові кошти в розмірі 50000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень в якості відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 2 ст. 296 КК України.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_12 грошові кошти в розмірі 20000,00 (двадцять тисяч) гривень в якості відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 4 ст. 185 КК України.

В іншій частині цивільного позову ОСОБА_12 відмовити.

Цивільний позов ОСОБА_14 задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_11 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_14 грошові кошти в розмірі 50000,00 (п`ятдесят тисяч) гривень в якості відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 2 ст. 296 КК України.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_14 грошові кошти в розмірі 20000,00 (двадцять) гривень в якості відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, передбаченим ч. 4 ст. 185 КК України.

В іншій частині цивільного позову ОСОБА_14 відмовити.

Скасувати арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 05.08.2022 року на мобільний телефон ТМ «Xiaomi Redmi 6А» та товарний чек № 1 від 26.07.2022 року.

Речовий доказ, а саме мобільний телефон ТМ «Xiaomi Redmi 6А», переданий на зберігання до камери схову ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області - повернути законному володільцю ОСОБА_12 .

Речовий доказ, а саме товарний чек № 1 від 26.07.2022 року зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Скасувати арешт, накладений згідно з ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м. Полтави від 05.08.2022 року на мобільний телефон ТМ «Samsung V 30S».

Речовий доказ, а саме мобільний телефон ТМ «Samsung V 30S», переданий на зберігання до камери схову ХРУП № 2 ГУНП в Харківській області - повернути законному володільцю ОСОБА_11 .

Речові докази та документи, долучені до матеріалів кримінального провадження зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а для ОСОБА_11 , ОСОБА_6 та ОСОБА_8 протягом тридцяти днів з моменту вручення їм копії даного вироку.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченим та прокурору.

Суддя ОСОБА_1