ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/652/25 Справа № 243/4706/24 Суддя у 1-й інстанції - Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2025 року Колегія суддів Дніпровського апеляційного суду в складі:

судді доповідача ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,

прокурора ОСОБА_5 ,

захисників обвинуваченого ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 ,

обвинуваченого ОСОБА_10 ,

особи, яка подала заяву про взяття обвинуваченого на особисту поруку ОСОБА_11 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі в режимі відеоконференції апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , ОСОБА_7 , які діють в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 грудня 2024 року, в межах кримінального провадження №0004439 від 21.11.2023 року, якою обвинуваченому у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України,

ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженцю смт. Поросозеро Суоярвського району Республіка Карелія РФ, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованому, зареєстрованому та проживаючому за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимому,

продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів до 02 лютого 2025 року включно, без визначення розміру застави, -

ВСТАНОВИЛА:

Обставини, встановлені судом 1-ї інстанції :

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 грудня 2024 року:

задоволено клопотання прокурора ОСОБА_5 про продовження обвинуваченому ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Продовжено захід забезпечення кримінального провадження обвинуваченому ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою в Державній установі «Дніпровська установа виконання покарань (№4)» на строк шістдесят днів - до 02 лютого 2025 року включно, без визначення розміру застави;

відмовлено у задоволенні клопотання захисників обвинуваченого адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_12 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , про визначення розміру застави обвинуваченому ОСОБА_10 ;

відмовлено у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_7 , про звільнення обвинуваченого ОСОБА_10 з під - варти;

відмовлено у задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_9 , про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на особисту поруку обвинуваченому ОСОБА_10 ;

відмовлено у задоволенні клопотання захисника адвоката ОСОБА_6 , про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_10 ;

відмовлено у задоволенні клопотання народних депутатів України: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , про зміну запобіжного заходу із тримання під вартою на особисту поруку або запобіжного заходу у виді застави обвинуваченому ОСОБА_10 .

Доводи апеляційних скарг:

Не погодившись із зазначеним рішенням суду 1-ї інстанції захисниками адвокатами ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , діючих в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , подано апеляційні скарги.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , просить скасувати вищевказану ухвалу суду та застосувати до ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

Зазначає, що в клопотанні про продовження запобіжного заходу не було вмотивовано жодних ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. Сторона захисту наголошує про відсутність ризиків будь-якого впливу на експерта, свідків знищити, сховати або спотворити будь-які із речей чи документів. Більшість свідків та експертів у провадженні є працівниками правоохоронних органів.

Вважає, що суд залишив поза увагою посилання сторони захисту, що до обвинуваченого може бути застосовано цілодобовий домашній арешт в монастирі міста Дніпра, настоятелі яких надали свою відповідну згоду, з урахуванням застосування електронних засобів контролю.

Зазначає, що з урахуванням погіршення стану здоров`я обвинуваченого, суд мав би застосувати до нього запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

В своїй апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 просить скасувати оскаржену ухвалу суду, постановити нову, якою звільнити ОСОБА_10 з-під варти, передавши на поруки 11-ти народним депутатам України, а у разі невизнання судом можливим щодо застосування поруки, застосувати до ОСОБА_10 домашній арешт з перебуванням на розсуд суду:

-або у Тихвінському жіночому монастирі (вул. Надії Алексеєнко, 171, м. Дніпро);

-або у Миколаївському Самарському пустинному чоловічому монастирі (вул. Монастирська, 1, м. Новомосковськ, Дніпропетровська область).

В обґрунтування зазначила, що інкримінований склад злочину обвинуваченому ОСОБА_10 відсутній, оскільки відсутня така ознака складу злочину як достатність поширеної інформації.

Зазначає, що з моменту проповіді обвинуваченого ОСОБА_10 (24.09.2023 року) до моменту його затримання (24.04.2024 року) пройшло рівно 7 місяців, а СБУ не вчиняло жодний дій для видалення проповіді обвинуваченого з мережі Інтернету. Крім того, в зазначений проміжок часу не було жодних обстрілів нападів чи бомбувань, що також свідчить що інформація не була наведенням для ворога на пости військових формувань.

Зауважує, що судом 1-ї інстанції не спростовано факту необгрунтованості повідомленої ОСОБА_10 підозри.

Наголошує на недоведеності ризиків, а саме:

- переховування від органів досудового розслідування та суду, через відсутність будь-якого обґрунтування взагалі, обвинувачений є священиком з бездоганною репутацією, ченцем, який залишається в лаврі вже 33 роки, в підтвердження чого суду надано статут лаври та присягу ченця;

- знищення, спотворення речей чи документів, оскільки майже рік проповідь обвинуваченого міститься в мережі Інтернет, зафіксована в матеріалах слідства, її до цього часу ніхто не видалив;

- впливу на свідків, оскільки зазначене є надуманим, жодних доводів суд не зазначив;

- вчинення іншого правопорушення, однак жодних доказів або аргументів для такого твердження суд не вказав, проте ОСОБА_10 є несудимою особою з незаплямованою репутацією, тому жодних підстав у суду для того, щоб підозрювати його у скоєнні іншого злочину не може бути.

Вказує, що місцевий суд не обґрунтував неможливість застосування альтернативного запобіжного заходу, що вважає порушенням прав обвинуваченого, оскільки це суперечить вимогам розумності та пропорційності при обмеженні свободи.

Сторона захисту наполягає на тому, що в умовах тримання у місці несвободи не буде належного лікування, яке необхідно обвинуваченому, і це засвідчують медичні документи, на що суд не звернув уваги. Вважає, що стороною захисту надано суду багато медичних документів, які підтвердили поганий стан здоров`я ОСОБА_10 , в тому числі сахарний діабет 2-го типу, вкрай низький гемоглобін, серцеву аритмію, похилий вік та інші вади здоров`я, які унеможливлюють належне лікування у місцях позбавлення волі.

Звертає увагу, що суд, в повній мірі не врахував дані про особу обвинуваченого, проігнорував зазначення стороною захисту про існування нагород, грамот, досягнень обвинуваченого, які підтверджують, що ця людина за будь-яких обставин не буде бігти від слідства, від суду, оскільки вона відповідальна не тільки перед людьми, а і перед Богом.

В своїй апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , просить скасувати вищевказану ухвалу суду, застосувати відносно ОСОБА_10 будь-який інший запобіжний захід не пов`язаний із триманням під вартою. Також із застосуванням електронних засобів контролю (ЕЗК) та визначення ряду обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Зазначає, що жоден із доданих до клопотання документів не доводить факту існування події кримінального правопорушення, а тому обґрунтованої підозри існувати не може. Суддею не надано оцінку належності, допустимості та достовірності доказів, а також, не враховано аргументи сторони захисту щодо необґрунтованості обвинувачення.

Стверджує, що клопотання прокурора не містить належного обґрунтування існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України. В клопотанні не зазначено який саме ризик, яким саме доказом (додатком) доводиться. Натомість кримінальне процесуальне законодавство не наділяє суд правом переймати на себе повноваження сторони обвинувачення, доводити існування ризиків і вишукувати докази.

Вважає, що оскаржувана ухвала є незаконною, необґрунтованою та невмотивованою, а тримання ОСОБА_10 під вартою свавільним.

Захисник ОСОБА_6 в своєму клопотанні підтримав апеляційні доводи інших захисників, просить скасувати оскаржену ухвалу суду, обрати ОСОБА_10 запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, у тому числі у вигляді особистої поруки народних депутатів України: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , та звільнити ОСОБА_10 з під варти. В разі вирішення питання на користь сторони обвинувачення та продовження застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_10 , визначити мінімальний розмір застави для категорії кримінальних правопорушень, у якому він обвинувачується.

На підтвердження апеляційних вимог зазначає, що обвинувачення ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України, є необґрунтованим. Жодних доказів про існування ризиків не наведено як в самому клопотанні, так і поясненнях прокурора з посиланням на певні докази. Фактично зі справи вбачається факт переслідування ОСОБА_10 з боку державних органів у зв`язку з його належністю до певної релігійної конфесії.

Звертає увагу, що судом безпідставно проігноровано заяви 11 народних депутатів України, які поручались за ОСОБА_10 , підтвердили його позитивну репутацію, відсутність ризиків та просили визначити у справі розмір застави.

Зазначає, що суд під час розгляду питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не в повному обсязі перевірив на наявність підстав і мети застосування запобіжного заходу. Вважає, що судом не встановлено обґрунтованість таких підстав з огляду на фактичні дані, не встановлено обставини кримінального провадження.

Наполягає, що висновки щодо незаконності ухвали суду першої інстанції зроблені за результатами всіх обставин, які відбувались в залі судового засідання під час розгляду клопотання про продовження тримання під вартою щодо його підзахисного.

Позиції сторін в суді :

Обвинувачений ОСОБА_10 та його захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , в судовому засіданні апеляційні скарги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, що наведені в них.

Прокурор в судовому засіданні заперечував проти задоволення вимог апеляційних скарг захисників обвинуваченого, ухвалу суду 1-ї інстанції просив залишити без змін.

Особа, яка подала заяву про взяття обвинуваченого на особисту поруки, Народний депутат України ОСОБА_11 у судовому засіданні зазначила, що вона зобов`язується в разі задоволення клопотання забезпечувати виконання ОСОБА_10 покладених на нього обов`язків.

Висновки суду:

Відповідно до ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з вимогами п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практикою Європейського суду з прав людини обмеження права на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Нормами частини 2 цієї статті визначено, що вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

При розгляді апеляційної скарги колегія суддів перевіряє дотримання судом вимог ст.ст. 177, 178, 194 КПК України і бере до уваги сукупність усіх чинників і обставин, передбачених зазначеними нормами кримінального процесуального закону.

Відповідно до наданих матеріалів, у провадженні Слов`янського міськрайонного суду Донецької області перебуває кримінальне провадження, за обвинуваченням ОСОБА_10 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України, тобто у вчиненні тяжкого злочину, за який законом України про кримінальну відповідальність передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до восьми років.

Виходячи із пред`явленого обвинувачення та враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_10 , колегія суддів вважає, що існує реальний ризик, що усвідомлюючи суворість кримінального покарання яке йому загрожує у разі визнання його винуватим, обвинувачений може вдатися до втечі та переховуватися від суду або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 грудня 2024 року обвинуваченому за ч. 2 ст. 114-2 КК України ОСОБА_10 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 02 лютого 2025 року включно, без визначення розміру застави.

Продовжуючи строк тримання під вартою суд 1-ї інстанції прийшов до висновку, що обраний відносно ОСОБА_10 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який спливає, відповідає характеру та тяжкості діяння, яке йому інкримінується, суспільну небезпеку інкримінованого ОСОБА_10 кримінально протиправного діяння. Врахував, що встановленні при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ризики не зменшились, продовжують існувати, та у судовому засіданні прокурором доведено наявність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

Суд, з урахуванням змісту та обсягу обвинувачення, конкретних обставин того кримінального правопорушення, яке інкриміновано ОСОБА_10 , покарання, що може бути призначено (позбавлення волі від 5 до 8 років), прийшов до висновку, що наявні достатні підстави для продовження застосування до обвинуваченого такого суворого виду запобіжного заходу, як тримання під вартою, оскільки потенційна загроза відбування тривалого строку покарання у виді позбавлення волі обумовлює продовження існування ризику того, що ОСОБА_10 , перебуваючи на свободі, може здійснити спробу переховуватися від суду, оцінивши негативні наслідки переховування як менш несприятливі, ніж обмеження, пов`язані з триманням під вартою як запобіжним заходом або відбуванням покарання, суд вважає реальним ризик, передбачений п. 1 ч. 1 ст.177 КПК України у виді можливості переховуватися від органів досудового розслідування та суду, в тому числі покинути територію України.

Також суд встановив, що має місце ризик передбачений п. 2 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки перебуваючи на свободі, обвинувачений ОСОБА_10 , може знищити, сховати або спотворити будь-які речі чи документи, що стосуються обставин вчинення кримінального правопорушення, тобто речі, які можуть бути знайдені та визнані у встановленим законом порядку речовими доказами у справі, або стосовно злочинів про які органами досудового розслідування не розпочато досудове розслідування, а саме: може дистанційно видалити з мережі інтернет публікації про поширення ним інформації про розташування ЗС України та інших військових формувань за можливості їх ідентифікації на місцевості.

Також суд зазначив, що має місце ризик передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки перебуваючи на свободі, обвинувачений ОСОБА_10 , може незаконно впливати на свідків, експерта, у кримінальному провадженні, а також інших осіб, які на теперішній час ще не надали покази у кримінальному провадженні, однак їм можливо відомі обставини скоєння злочину. На теперішній час судом не допитані свідки, покази яких мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, що у випадку не продовження ОСОБА_10 , запобіжного заходу у виді тримання під вартою, створить передумови для впливу на достовірність показань свідків у даному кримінальному провадженні.

Суд встановив, що має місце ризик, передбачений п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, оскільки обвинувачений ОСОБА_10 може вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому обвинувачується. Оскільки ОСОБА_10 , проживав у місті Святогірськ Донецької області, де на теперішній час розміщуються підрозділи Збройних Сил України та інші утворені відповідно до законів України військові формування, у разі не продовження обвинуваченому запобіжного заходу у виді тримання під вартою, дозволить йому продовжити кримінальне правопорушення.

Будь-яких обставин, які б свідчили про те, що запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з урахуванням наявності наведених ризиків, не виправдовує такий ступінь втручання у права і свободи обвинуваченого, суд на теперішній час не встановив.

Отже, судом 1-ї інстанції при вирішенні питання про продовження строку тримання під вартою обвинуваченого встановленні ризики, які не зменшились з моменту обрання запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_10 та продовжують існувати, а прокурором у судовому засіданні доведено наявність обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою..

Судом 1-ї інстанції у відповідності до вимог чинного кримінального процесуального закону було розглянуто і альтернативні триманню під вартою заходи забезпечення кримінального провадження відносно обвинуваченого ОСОБА_10 , які передбачені ст.176 КПК України, та надано обґрунтований висновок, з огляду на характер обвинувачення, тяжкість інкримінованого ОСОБА_10 кримінального правопорушення, та існування ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів стосовно обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.

Так, розглядаючи питання можливості застосування альтернативного запобіжного заходу, аніж тримання під вартою, суд зауважує, що з огляду на характер інкримінованого злочину, який є умисним злочином вчиненим в умовах воєнного стану, проти основ національної безпеки України, чітким є переконання суду, що інші, більш м`які запобіжні заходи, є недостатніми для запобігання ризикам, встановленим п.1, 2, 3, 5 ч.1 ст. 177 КПК України. Також суд вважає, що обставини, на які посилалась сторона захисту в якості підстав для зміни запобіжного заходу, з урахуванням особи обвинуваченого, тяжкості та обставин інкримінованого обвинуваченому кримінального правопорушення, не здатні забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого та нівелювати встановлені ризики.

З огляду на викладене, суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для зміни запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_10 на більш м`який, оскільки обраний відносно обвинуваченого запобіжний захід у виді тримання під вартою під час досудового розслідування з урахуванням його тривалості, відповідає особі обвинуваченого, характеру, тяжкості, мотивам та обставинам злочину, що інкримінується обвинуваченому та покаранню, що може бути йому призначене, в разі визнання його винуватим.

Всупереч доводам сторони захисту, відповідно до ч. 1 ст. 178 КПК України, суд належним чином врахував тяжкість та невідворотність покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим у цьому злочині, та відомості про особу обвинуваченого ОСОБА_10 в їх сукупності, зокрема, його вік та стан здоров`я, які не вказують на неможливість застосування запобіжного заходу, сімейний та майновий стан, який неодружений, утриманців немає, є чернцем, особою без громадянства, має хронічні хвороби, раніше не судимий, та суд дійшов висновків, що інші більш м`які запобіжні заходи, зокрема,у виді застави, на чому наполягає сторона захисту, не забезпечать його належної процесуальної поведінки та не зможуть запобігти встановленим ризикам.

Також судом 1-ї інстанції належним чином враховано, що оскільки ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 114-2 КК України, то відповідно до приписів ч. 6 ст. 176 КПК України до обвинуваченого може бути застосовано запобіжний захід тільки у виді тримання під вартою. Тому відсутні законні підстави для застосування відносно обвинуваченого інших більш м`яких запобіжних заходів, зокрема, у виді застави, на чому наполягає сторона захисту.

За таких обставин суд 1-ї інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що доводи сторони захисту про відсутність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, недоведеність існування підстав для продовження стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та відсутність будь-яких обґрунтувань того, що більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної поведінки обвинуваченого є безпідставними.

Не обґрунтованими є доводи сторони захисту щодо не врахування судом аргументів захисників та їх посилання на наявність у обвинуваченого ОСОБА_10 міцних соціальних зв`язків, постійного місця проживання, позитивної характеристики, численних проблем зі здоров`ям (цукровий діабет, відсутність шлунку, низький гемоглобін), безлічі почесних нагород, грамот, подяк, зокрема від голови м. Святогірська, від військових комісарів ТЦК ЗСУ, начальників військового гарнізону ЗСУ, Державної пенітенціарної служби, інших державних установ, благодійних фондів, санаторіїв, вдячних дітей, шкіл та будинків культури, відсутності судимостей, оскільки такі були предметом розгляду в суді 1-ї інстанції та їм суд дав належну та повну оцінку.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду 1-ї інстанції, що всі перелічені аргументи не можуть бути безумовними підставами для зміни запобіжного заходу, оскільки це не спростовує висновку суду про те, що обвинувачений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення. І вказані чинники не вплинули на ОСОБА_10 як стримуючі фактори при вчиненні дій, в яких він обвинувачується

Всупереч доводам сторони захисту, правильним є висновки суду про недоцільність у даному випадку визначення розміру застави, оскільки ОСОБА_10 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 114-2 КК України, проти основ національної безпеки України, вчиненого під час дії воєнного стану. Тому підстав для визначення розміру застави та взяття на поруки, як альтернативних запобіжних заходів, на даному етапі кримінального провадження судом також не вбачається.

Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду 1-ї інстанції, оскільки не зважаючи на те, що захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_9 та народні депутати України: ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_11 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , безперечно, є особами, які заслуговують на довіру, повагу до їх намірів та бажання взяти на поруки обвинуваченого ОСОБА_10 , зважаючи на положення ч. 6 ст. 176 КПК України, якими визначено, що під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-5, 260, 261, 437-442 КК України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті, тобто тримання під вартою.

Разом з тим, апеляційний суд зауважує, що утримання під вартою не є передумовою покарання у виді позбавлення волі, але при збережені розумної підозри відносно затриманої особи у скоєні злочину є умовою законності та відповідає реальним вимогам суспільного інтересу.

Суд не відхиляє доводів сторони захисту на користь обвинуваченого, але вважає, що у даному випадку ці доводи не перевищують суспільного інтересу у справі, який полягає у повному та неупередженому розгляді кримінального провадження у встановлені законом строки, а також забезпечення виконання обвинуваченим процесуальних рішень у справі та запобігання процесуальних ризиків.

Вказані суспільні інтереси, не дивлячись на презумпцію невинуватості мають більшу вагу ніж правила про повагу до свободи особи. (справа ЄСПЛ «Лабіта проти Італії», «Рохліна проти РФ»).

Таким чином, доводи апеляційної скарги захисників обвинуваченого щодо відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України та їх існування на час розгляду клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу ОСОБА_10 є необґрунтованими, оскільки зазначені ризики вказані у клопотанні прокурора з їх обґрунтуванням та встановлені в ухвалі суду 1-ї інстанції.

Колегія суддів звертає увагу, що відсутність на даний час фактів втечі обвинуваченого чи впливу на свідків, не завдання шкоди правам та інтересам інших осіб, жодним чином не свідчить про неможливість вчинення ним цих дій в подальшому. Фактично, належна процесуальна поведінка обвинуваченого та відсутність спроб передбачених у ст. 177 КПК України зумовлені не його зверненням до Уповноваженого Верховної Ради з прав людини щодо порушення його прав, та не його високими моральними якостями, а дієвістю обраного запобіжного заходу.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на наступне:

Кримінальне провадження, що розглядається, знаходиться на стадії судового провадження, яке відповідно до приписів Розділу IV КПК поділяється на підготовче провадження та судовий розгляд.

Оскаржена ухвала суду 1-ї інстанції постановлена на стадії підготовчого провадження.

Повноваження суду 1-ї інстанції на стадії підготовчого провадження перелічені ч.3 ст.314 КПК. Цей перелік є виключним і не містить повноваження суду вирішувати питання щодо обґрунтованості пред`явленої підозри чи обвинувачення.

Висновок про доведеність чи недоведеність вини обвинуваченого за висунутим обвинуваченням за приписами Розділу IV КПК суд повинен зробити тільки в наслідок судового розгляду провадження шляхом ухвалення обвинувального чи виправдувального вироку.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційний довід про те, що суд 1-ї інстанції в оскарженій ухвалі не врахував факт необґрунтованості висунутого ОСОБА_10 обвинувачення ні є слушним, оскільки не ґрунтується на законі. На стадії підготовчого провадження суд 1-ї інстанції немає повноважень щодо дослідження будь-яких доказів, які обґрунтовують чи спростовують висунете обвинувачення.

Згідно ч.2 ст.422-1 КПК суддя-доповідач у разі необхідності перевірки обставин, які підтверджують наявність ризиків, що стали підставою для обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, зміни іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або для продовження строку тримання під вартою, невідкладно витребовує з суду першої інстанції:

ухвалу про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою;

клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, про зміну іншого запобіжного заходу на запобіжний захід у виді тримання під вартою або про продовження строку тримання під вартою, подане під час судового провадження в суді першої інстанції до ухвалення судового рішення по суті.

Зазначені вказаною нормою документи були витребовані апеляційним судом з суду першої інстанції і були предметом судового розгляду.

Однією з загальних засад кримінального провадження є змагальність сторін та свобода в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, яка відповідно до ст.22 КПК виявляється в тому, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом.

За приписами ст.ст.42, 46 КПК обвинувачений та його захисники в обгрунтування своєї позиції мають право збирати і подавати слідчому, прокурору, слідчому судді докази.

В апеляційних скаргах захисників ставилось питання про обрання відносно ОСОБА_10 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту в одному з монастирів м. Дніпра, або призначення суми застави, як альтернативного запобіжного заходу.

Проте, апеляційному суду не було надано будь-яких даних про те, що керівництво будь-якого монастиря надає згоду на проживання обвинуваченого на території цієї установи.

Апеляційному суду також не надано даних про те, що ОСОБА_10 має особисті кошти або якась особа має кошти та реальні наміри для внесення застави в разі її застосування судом в якості альтернативного запобіжного заходу.

Заява групи народних депутатів України про особисту поруку відносно ОСОБА_10 , висловлена в судовому засіданні заявником ОСОБА_11 , не містила вказівки про те, яким чином, народні депутати України, які працюють у м Києві та за місцем знаходження їх виборчих округів зможуть забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків при розгляді провадження Слов`янським міськрайонним судом Донецької області.

Стороною захисту під час апеляційного розгляду не надано документально підтверджених та переконливих доказів, що унеможливлюють перебування ОСОБА_10 під вартою.

Оскаржена ухвала суду містить вичерпну відповідь на кожний з доводів сторони захисту. Фактично подання апеляційних скарг викликано самим лише недосягненням бажаного результату у виді звільнення з під варти, що в жодному випадку не може бути підставою для зміни чи скасування обраного запобіжного заходу.

При цьому, ОСОБА_10 обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину проти основ національної безпеки України. Тяжкість, характер та обставини кримінального правопорушення свідчать про вагомість заявлених ризиків, які дійсно на теперішній час не зменшились, і яким не здатні запобігти більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою.

Отже, суд апеляційної інстанції за результатами апеляційного розгляду вважає, що судом 1-ї інстанції правильно встановлено, що інший, менш суворий запобіжний захід не зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, що випливають зі змісту ст. 177 КПК України, і тримання обвинуваченого під вартою в повній мірі відповідає меті, з якою застосовується цей вид запобіжного заходу. Отже, на даний час продовжують існувати обставини, які були підставою для обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно обвинуваченого ОСОБА_10 у цьому кримінальному провадженні, наявні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не зменшилися.

З урахуванням наданих матеріалів та встановленого в ході апеляційного розгляду, колегія суддів вважає рішення суду 1-ї інстанції про продовження строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_10 законним, обґрунтованим та вмотивованим, а висновок про продовження строку тримання під вартою правильним, обмеження його права на свободу в цьому випадку є виправданим та необхідним, через неможливість в жодний інший спосіб запобігти ймовірній реалізації ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України і забезпечити виконання ним своїх процесуальних обов`язків.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б були підставою для скасування або зміни ухвали суду, колегією суддів не встановлено. Тому апеляційні вимоги захисників обвинуваченого задоволенню не підлягають.

В той же час колегія суддів звертає увагу на те, що згідно наданих місцевим судом даних, кримінальне провадження перебуває на розгляді Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з червня 2024 р. І при цьому на теперішній час судом 1-ї інстанції не проведено в повному обсязі підготовче судове засідання із вирішенням питань, передбачених ст.314 КПК. Вказане є порушенням розумних строків проведення підготовчого судового засідання, прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, в тому числі і обвинуваченого ОСОБА_10 який утримується під вартою.

З наданих даних судом 1-ї інстанції даних вбачається, що з 10 жовтня 2024 року фактично не було проведено жодного судового засідання із-за неявки в судові засідання того чи іншого з адвокатів, які здійснюють захист обвинуваченого ОСОБА_10 . В цілому ж за час знаходження цього провадження в суді із-за неявки захисників 15 судових засідань було перенесено. Причинами неявки адвокатів були їх участь в інших судових засіданнях, хвороба, неявка без повідомлення причин. При цьому, як правило, будь-яких документів, які б підтверджували поважність причин неявки в судове засідання захисниками не надавалось.

З огляду на викладене, колегія суддів звертає увагу суду 1-ї інстанції на необхідність вжиття дієвих, передбачених законом заходів по забезпеченню явки учасників судового провадження в судове засідання та проведення підготовчого засідання у цьому провадженні в найкоротші строки.

Керуючись ст. ст. 376, 419, 422-1 КПК України, колегія суддів -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційні скарги захисників ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , які діють в інтересах обвинуваченого ОСОБА_10 , залишити без задоволення.

Ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 05 грудня 2024 року, якою продовжено строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_10 , залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Судді: ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3