Справа № 195/1270/24
У Х В А Л А

іменем України

26.12.2024 року с-ще Томаківка Дніпропетровської області

Томаківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Томаківка кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000151 від 16 липня 2024 року стосовно обвинуваченого ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець с.Широке, Запорізького району Запорізької області, громадянин України, не одружений, не інвалід, не працює, на утриманні неповнолітніх дітей не має, який зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимий:

- 29.10.2009 Запорізьким районним судом Запорізької області за ч. 3 ст. 187, ч. 3 ст. 185 ч. 1 ст. 304, ч. 1 ст. 70 КК України на 7 років позбавлення волі з конфіскацією майна.

Звільнений умовно-достроково 29.12.2014 року з Біленьківської ВК Запорізької області № 99 на підставі ухвали Запорізького районного суду 19.12.2014 відповідно до ст. 81 КК України. Не відбутий термін 1 рік 8 місяців 6 днів.

- 26.10.2017 Запорізьким районним судом Запорізької області за ч. 2 ст. 185 КК України до 2 років позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України звільнений від відбуття покарання з іспитовим строком 2 роки.

- 14.03.2019 на підставі ухвали Запорізького районного суду Запорізької області скасовано іспитовий строк та направлено до місць позбавлення волі строком на 2 роки.

- 07.06.2021 на підставі ухвали Вільнянського районного суду Запорізької області від 28.05.2021 відповідно до ст.81 КК України звільнений умовно достроково з не відбутим терміном 6 місяців 9 днів,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України -

ВСТАНОВИВ:

Згідно обвинувального акта, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , будучи раніше судимим, маючи не зняту та не погашену в установленому законом порядку судимість, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив та знову скоїв умисний корисливий злочин за наступних обставин.

Так, 15.07.2024 року приблизно об 16 годині 30 хвилин, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходився в будинку АДРЕСА_2 , з дозволу господаря ОСОБА_5 , де перебуваючи в приміщенні кімнати будинку, помітив сумку-барсетку різнобарвного кольору із чорним ременем, яка висіла на дверній ручці та згадав, що в ній знаходяться грошові кошти в сумі 990 грн., належні ОСОБА_5 .

Після чого, у ОСОБА_4 , який усвідомлював, що в Україні введений воєнний стан Указом Президента України від 24.02.2022 року за № 64/2022, дію якого продовжено на момент вчинення злочину в порядку передбаченим ст.6 Законом України «Про правовий режим воєнного стану», який є особливим правовим режимом, раптово виник злочинний умисел, спрямований на повторне таємне викрадення грошових коштів в сумі 990 грн., належних ОСОБА_5 .

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна грошових коштів, ОСОБА_4 , в цей же день, тобто 15.07.2024 року, приблизно об 16 годині 35 хвилин, перебуваючи в умовах правового режиму воєнного стану, знаходячись в приміщенні кімнати будинку АДРЕСА_2 , скориставшись моментом, що в будинку нікого не має та впевнившись, що за його діями ніхто не спостерігає, діючи умисно, таємно, повторно, незаконно, протиправно, з корисливих мотивів, в умовах воєнного стану, переслідуючи мету наживи, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, шляхом вільного доступу викрав, а саме: витягнув із вище зазначеної сумки-барсетки різнобарвного кольору із чорним ременем, яка висіла на дверній ручці, грошові кошти в сумі 990 гривень, купюрою номіналом 500 грн., двома купюрами номіналом 200 грн., купюрою номіналом 50 грн., двома купюрами номіналом 20 грн., які поклав до кишені свого одягу, та утримуючи таким чином викрадені кошти при собі, з місця вчинення злочину зник, розпорядившись викраденим майном на власний розсуд

Своїми злочинними діями ОСОБА_4 спричинив потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду на суму 990 грн.

Дії ОСОБА_4 кваліфіковано за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинена повторно, в умовах воєнного стану.

В судовому засіданні прокурор заявив клопотанням про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння. Обґрунтовуючи заявлене клопотання прокурор посилається на Закон України від 18 липня 2024 року №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», яким скасовано кримінальну протиправність діяння, предметом посягання якого було майно на суму, що не перевищує 2 неоподатковуваних доходів громадян, яке на момент вчинення кримінального правопорушення становило 3028 грн.

Обвинувачений погодився на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої п.4-1 ч.1 ст. 284 КПК України.

Потерпілий ОСОБА_5 подав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності, претензій матеріального характеру до обвинуваченого ОСОБА_4 не має.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку з декриміналізацією, підлягає задоволенню у зв`язку з набуттям чинності Закону України від 18 липня 2024 року №3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Згідно з п.5 підрозділу 1 розділу ХХ Податкового кодексу України якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 гривень, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року.

Відповідно до підпункту 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року.

З 01.01.2024 набрав чинності Закон України «Про Державний бюджет України на 2024 рік», яким встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01.01.2024 в сумі 3028 грн. Отже, податкова соціальна пільга у 2024 році складала 1514 грн. (3028 грн. х 50%).

Інкриміноване кримінальне правопорушення ОСОБА_4 вчинено у 2024 році.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» було встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб на 01.01.2024 року в сумі 3028 грн. Отже податкова соціальна пільга у 2024 році складала 1514 грн.

Положеннями ст.185 КК України встановлено кримінальну відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжку).

У нормах КК України не встановлено розміру вартості майна, що є предметом крадіжки.

На час, до якого відноситься інкриміноване обвинуваченому діяння, положення ч.1 ст.51 КУпАП, щодо встановлення адміністративної відповідальності за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, діяли в редакції Закону №1449-VI від 04.06.2009.

Викрадення чужого майна вважалося дрібним, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищувала 0,2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч.3 ст.51 КУпАП в редакції Закону №1449-VI від 04.06.2009).

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 , зокрема обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення у 2024 році, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, при цьому вартість майна на який було здійснено замах ОСОБА_4 не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (станом на 2024 рік - 3028 грн).

Отже, має місце декриміналізація діянь, які полягають у крадіжці майна вартістю до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що у 2024 році становить 3028 грн (1514 х 2), а відтак суд доходить висновку, що втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність вчиненого ОСОБА_6 діяння.

За загальним правилом, закріпленим у частині 1 статті 5 КК України, про те, що закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у даному випадку внесені зміни до ст. 51 КУпАП «Дрібне викрадення чужого майна» Законом України від 18 липня 2024 року № 3886-IX покращують юридичне становище обвинуваченого, оскільки поширюються і на кримінальні діяння, вчинені ним до набрання чинності цього закону.

Європейський суд з прав людини вважає, що ст. 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод«Ніякого покарання без закону» є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі Скоппола проти Італії).

Зазначений підхід закріплено у частині першій статті 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність, мають зворотну дію в часі.

Згідно з ч.2 ст.4 КК України злочинність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діянь визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно з пунктом 4-1 частини першої статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Суд здійснює судове провадження щодо діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, у загальному порядку, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч.1 ст.479-2 КПК України).

Згідно з ч. 3 ст. 479-2 КПК України якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

За таких обставин, враховуючи імперативність вимог ч.3 ст.479-2 КПК України та позицію обвинуваченого ОСОБА_4 , який надав згоду на закриття кримінального провадження щодо нього за вчинення кримінального правопорушення у 2024 році, передбаченого ч.4 ст.185 КК України кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Цивільний позов відсутній.

Відповідно до ст.124 КПК України процесуальні витрати стягуються з обвинуваченого лише в разі ухвалення обвинувального вироку. Оскільки суд закриває кримінальне провадження процесуальні витрати за проведення експертиз належить віднести за рахунок держави.

Долю речових доказів суд вирішує відповідно до положень ст. 100 КПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись п. 4-1 ст.284, ст.372 КПК України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання прокурора Томаківського відділу Нікопольської окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_3 , - задовольнити.

Кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000151 від 16.07.2024 за обвинуваченням ОСОБА_4 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, закрити згідно п.4-1 ч.1ст.284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Цивільний позов не заявлено.

Речові докази: CD-R диск із записом слідчого експерименту з обвинуваченим ОСОБА_4 , який зберігається в матеріалах кримінального провадження залишити при матеріалах кримінального провадження.

Судові витрати понесені на залучення експертів віднести на рахунок держави.

Заходи забезпечення кримінального провадження не застосовувалися.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом семи днів з дня її оголошення до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляції через Томаківський районний суд Дніпропетровської області.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: ОСОБА_1

26.12.2024