Справа № 154/3861/22 Провадження №11-кп/802/94/25 Головуючий в 1 інстанції ОСОБА_1
Доповідач : ОСОБА_2
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_8 на вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 24 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 ,

В С Т А Н О В И В :

Вказаним вироком суду ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , громадянин України, з неповною загально середньою освітою, неодружений, непрацюючий, раніше не судимий,

засуджений за ч.4 ст.185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі ст.75 КК України звільнено ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 3 (три) роки.

На підставі ст.76 КК України покладено на ОСОБА_7 в період іспитового строку обов`язок періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання, не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Вироком вирішено питання речових доказів, судових витрат та арештованого майна.

За вироком суду ОСОБА_7 визнаний винний та засуджений за те, що він на початку жовтня 2022 року, в денну пору доби, точні дата та час не встановлені, перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_2 , керуючись корисливим мотивом та метою протиправного заволодіння чужим майном, діючи в умовах воєнного стану, котрий ведений Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24.02.2022, який відповідно до Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 12 серпня 2022 року № 573/2022, затвердженого Законом України від 15 серпня 2022 року № 2500-ІХ, було продовжено на 90 діб, шляхом зриву скоби навісного замка, проник у господарське приміщення, звідки таємно викрав бувші у використанні зарядний пристрій марки «eumig» моделі «PTC-758» вартістю 1000 грн., набір ріжкових ключів марки «King Roy» моделі «6735» вартістю 200 грн., набір із шуруповерта марки «Metabo 12v» та зарядного пристрою до нього вартістю 2083 грн. 33 коп., кутову шліфувальну машинку марки «Bosch GWS 22-230» вартістю 2516 грн. 67 коп. та електродриль марки «Verto 50G517» вартістю 688 грн., котрі належать ОСОБА_10 , чим спричинив потерпілій майнову шкоду на загальну суму 6488 грн.(епізод 1).

Крім того, ОСОБА_7 05 січня 2023 року, в денну пору доби, точний час не встановлено, перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_3 , керуючись корисливим мотивом та метою протиправного заволодіння чужим майном, діючи в умовах воєнного стану, котрий ведений Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24.02.2022, який відповідно до Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 16 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженого Законом України від 18 листопада 2022 року № 2738-ІХ, було продовжено на 90 діб, шляхом зриву скоби навісного замка, проник у господарське приміщення, звідки повторно, таємно викрав алюмінієвий бідон із кришкою місткістю 40 літрів вартістю 700 грн., котрий належить ОСОБА_11 , чим спричинив потерпілій майнову шкоду на вказану суму (епізод 2).

Крім цього, 16 січня 2023 року, в денну пору доби, ОСОБА_7 перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_3 , керуючись корисливим мотивом та метою протиправного заволодіння чужим майном, діючи в умовах воєнного стану, котрий ведений Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні»» від 24.02.2022, який відповідно до Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 16 листопада 2022 року № 757/2022, затвердженого Законом України від 18 листопада 2022 року № 2738-ІХ, було продовжено на 90 діб, шляхом зриву скоби навісного замка, проник у господарське приміщення, звідки повторно, таємно, викрав алюмінієву каструлю місткістю 50 літрів вартістю 1966 грн. 77 коп., котрий належить ОСОБА_11 , чим спричинив потерпілій майнову шкоду на вказану суму(епізод 3).

В поданій апеляційній скарзі прокурор вважає вирок суду незаконним. Вказує на те, що у зв`язку із прийняттям закону України «Про внесення змін до КУпАП та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», вирок підлягає скасуванню, із закриттям кримінального провадження, а також перекваліфікацією дій обвинуваченого з ч.4 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України за епізодами таємного викрадення чужого майна 05.01.2023 і 16.01.2023. Також зазначає, що необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого за сукупністю кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.1 ст.162 КК України, є остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з випробовуванням на строк 2 роки. Просить вирок суду скасувати та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України, визнавши доведеним, що він умисно незаконно з корисливим мотивом і метою заволодіння чужим майном шляхом зриву скоби навісного замка проти волі володільця, у денну пору доби проник 05.01.2023 та повторно, 16.01.2023 до належного ОСОБА_11 господарського приміщення в АДРЕСА_3 , чим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.162 КК України. Також визнати ОСОБА_7 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, визнавши доведеним винуватість обвинуваченого за епізодом викрадення чужого майна в жовтні 2022 року. Призначити ОСОБА_7 за ч.1 ст.162 КК України та призначити покарання у вигляді штрафу в розмірі 1 700 гривень, призначити за ч.4 ст.185 КК України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, і на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі ст.ст.75, 76 КК України, звільнити обвинуваченого від відбування призначеного покарання з випробовуванням, тривалістю 3 роки. На підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України, закрити кримінальне провадження відносно ОСОБА_7 за фактами таємного викрадення повторно 05.01.2023 і 16.01.2023 в умовах воєнного стану майна ОСОБА_11 ..

Заслухавши доповідача, який виклав зміст оскаржуваного вироку суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, прокурора, яка подану апеляційну скаргу підтримувала та просила скасувати вирок суду і ухвалити новий, обвинуваченого, який просив не призначити йому суворе покарання, перевіривши матеріали кримінального провадження, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Згідно з вимогами ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.

Разом з тим, ці вимоги закону при постановленні вироку щодо ОСОБА_7 судом першої інстанції дотримані в повній мірі не були.

Доводи прокурора щодо істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, апеляційний суд вважає слушними з огляду на таке.

Згідно з положеннями ст.2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до ст.58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК України, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК України раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності.

Поряд із цим, відповідно до ч.1 ст.5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

Європейський суд з прав людини вважає, що ст.7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод «Ніякого покарання без закону» є важливою складовою принципу верховенства права. Він також підтвердив, що зазначена стаття Конвенції допускає принцип ретроспективності більш м`якого кримінального закону. На цьому принципі ґрунтується правило, згідно з яким за наявності відмінностей між чинним на час вчинення злочину кримінальним законом та законом, який набрав чинності перед винесенням остаточного судового рішення, суди мають застосовувати той із них, положення якого є більш сприятливими для обвинуваченого (рішення у справі Скоппола проти Італії).

Так, 09.08.2024 набув чинності Закон України від 18.07.2024 року № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (надалі - Закон № 3886-ІХ), яким було внесено зміни до ст.51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна).

Частиною 2 статті 51 КУпАП (у редакції Закону № 3886-ІХ) встановлено, що відповідальність за вчинення дій, передбачених ч.1 ст.51 КУпАП, настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, особа, яка вчинила дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підлягає адміністративній відповідальності у випадку, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Водночас, згідно із ч.2 ст.4 КК України кримінальна протиправність і караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, що діяв на час вчинення цього діяння.

Згідно із ч.5 Підрозділу І Розділу XX Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

З обвинувального акту, а також зі змісту оскаржуваного вироку вбачається, що кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст.185 КК України, за епізодами викрадення майна у потерпілої ОСОБА_11 , обвинувачений вчинив 05 січня 2023 року та 16 січня 2023 року.

Згідно зі сформульованим судом першої інстанції обвинуваченням, визнаного судом доведеним, ОСОБА_7 05 січня 2023 року, в денну пору доби, точний час не встановлено, перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_3 , керуючись корисливим мотивом та метою протиправного заволодіння чужим майном, діючи в умовах воєнного стану, шляхом зриву скоби навісного замка, проник у господарське приміщення, звідки повторно, таємно викрав алюмінієвий бідон із кришкою місткістю 40 літрів вартістю 700 грн., котрий належить ОСОБА_11 , чим спричинив потерпілій майнову шкоду на вказану суму.

Крім цього, 16 січня 2023 року, в денну пору доби, ОСОБА_7 перебуваючи на території домоволодіння АДРЕСА_3 , керуючись корисливим мотивом та метою протиправного заволодіння чужим майном, діючи в умовах воєнного стану, шляхом зриву скоби навісного замка, проник у господарське приміщення, звідки повторно, таємно, викрав алюмінієву каструлю місткістю 50 літрів вартістю 1966 грн. 77 коп., котрий належить ОСОБА_11 , чим спричинив потерпілій майнову шкоду на вказану суму.

Відповідно до ст.7 Закону України від 03.11.2022 № 2710-ІХ «Про державний бюджет України на 2023 рік», з 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2684 грн., а 50 відсотків від його розміру становили 1342 грн.

Таким чином, вартість викраденого ОСОБА_7 майна за епізодом 05.01.2023 становила 700 гривень, а за епізодом 16.01.2023 вартість становила 1966 грн. 77 коп., тобто є меншою за розміром, з якого відповідно до Закону України № 3886-IX від 18 липня 2024 року та положення Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, тому його дії на даний час не утворюють кримінально-караного діяння, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, у зв`язку із декриміналізацією діяння.

Разом із цим, зважаючи на спосіб вчинення крадіжок за епізодами 05.01.2023 та 16.01.2023, а саме вчинення їх з проникненням у інше приміщення, апеляційний суд вважає доводи прокурора про необхідність кваліфікації вищевказаних дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.162 КК України обґрунтованими, з таких підстав.

З метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд, відповідно до ч.3 ст.337 КПК України, має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.

Відповідно до ч.2 ст.12 КК України, кримінальним проступком є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачено основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше трьох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або інше покарання, не пов`язане з позбавленням волі.

Вирішуючи питання щодо наявності підстав для кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч.1 ст.162 КК України, апеляційний суд виходить із фактичних обставин, встановлених судом першої інстанції, не вдаючись до оцінки та/або переоцінки доказів.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_7 визнав фактичні обставини інкримінованого йому кримінального правопорушення і не заперечував факту проникнення в господарське приміщення з метою заволодіння майном.

Об`єктивна сторона ст.162 КК України полягає, серед іншого, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи, зокрема, у незаконному проникненні у сховище, як це встановлено судами попередніх інстанцій у провадженні.

Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.

Під час розгляду справи апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_7 усвідомлював, що господарське приміщення, до якого він протиправно проник, перебуває у володінні іншої особи.

У зв`язку з викладеним, враховуючи положення ч.3 ст.337 КПК України, апеляційний суд вважає за необхідне перекваліфікувати дії ОСОБА_7 за епізодами 05.01.2023 та 16.01.2023 з ч.4 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України.

Така позиція узгоджується з правовим висновком, який міститься у постанові Верховного Суду від 14 листопада 2024 року (справа № 405/9034/21, провадження № 51-509км24.

При призначенні ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст.162 КК України, суд апеляційної інстанції враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який, відповідно до ст.12 КК України, є кримінальним проступком, а також відомості про особу обвинуваченого, який неодружений, за місцем проживання характеризується задовільно, утриманців не має, на обліку у лікаря нарколога-психіатра не перебуває, раніше до кримінальної відповідальності не притягувався.

Відповідно до ст.66 КК України, обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченому, суд апеляційної інстанції визнає щире каяття обвинуваченого, з`явлення до територіального органу Національної поліції з зізнаннями у скоєнні правопорушень, активне сприяння ним розкриттю правопорушень, сумлінна участь обвинуваченого у проведенні процесуальних дій.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, відповідно до ст.67 КК України, апеляційним судом не встановлено.

За таких обставин, з урахуванням вимог статей 50, 65 КК України та фактичних обставин вчинення кримінального провадження, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, відомостей про особу обвинуваченого, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_7 необхідно призначити покарання у виді штрафу, в межах санкції ч.1 ст.162 КК України.

Оскільки вирок суду першої інстанції скасовується у зв`язку із перекваліфікацію дій обвинуваченого із злочину на кримінальний проступок, покарання призначене за ч.4 ст.185 КК України залишається без змін, тому остаточне покарання обвинуваченому ОСОБА_7 слід призначити за сукупністю кримінальних правопорушень, на підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та звільнити обвинуваченого від відбування покарання, на підставі ст.75 КК України, з в становленням іспитового строку.

На думку апеляційного суду, призначене ОСОБА_7 покарання відповідатиме вимогам ст.ст.50, 65 КК України, буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчиненню нових кримінальних правопорушень, як самим обвинуваченим, так і іншими особами.

Крім того, визначене обвинуваченому ОСОБА_7 остаточне покарання, на переконання суду апеляційної інстанції, відповідатиме принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, а також не є надто суворим чи м`яким.

Апеляційний суд вважає, у даному випадку досягнуто справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи, а також враховано інтереси усіх суб`єктів кримінально-правових відносин.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.404, 405, 407, 420 КПК України, Волинський апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Волинської обласної прокуратури ОСОБА_8 задовольнити.

Вирок Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 24 липня 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України та призначити йому покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі.

Перекваліфікувати дії ОСОБА_7 за епізодами від 05.01.2023 та 16.01.2023 з ч.4 ст.185 КК України на ч.1 ст.162 КК України.

Визнати ОСОБА_7 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.162 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 1 700 гривень.

На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання, більш суворим остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.

На підставі статей 75, 76 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування призначеного покарання з випробуванням, якщо він протягом 3 років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення та виконає покладені на нього обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи, навчання.

На підставі п.4-1 ч.1 ст.284 КПК України закрити кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за фактами таємного викрадення чужого майна повторно, в умовах воєнного стану за епізодами 05.01.2023 та 16.01.2023.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з моменту його проголошення.

Головуючий

Судді: