Справа №295/4490/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.04.2025 року м. Житомир

Слідчий суддя Богунського районного суду міста Житомира ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

слідчого ОСОБА_3

користувача майна ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання про арешт майна, внесене начальником СВ відділу поліції №1 Житомирського районного управління поліції №1 Головного управління Національної поліції в Житомирській області майором поліції ОСОБА_3 , у кримінальному провадженні №0000124 від 29.03.2025, за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 127 КК України.

ВСТАНОВИВ:

Слідчий звернувся з клопотанням, в якому просить накласти арешт на буксирувальний трос, що з обох кінців оснащений металевими фіксаторами (гак карабін) світло-зеленого кольору з чорними полосами з обох країв; металеву частину, схожу на кришку до деталі автомобіля, на поверхні якої залишки ґрунту; електричні проводи в ізоляції чорного та салатового кольору; змив речовини бурого кольору з стелі автомобіля зі сторони пасажирського сидіння; змиви з внутрішньої частини задніх і передніх дверей автомобіля; підголівник правого пасажирського сидіння з двома плямами невідомого походження; змиви з обох передніх дверцят; лівий задній коврик; правий задній коврик; лівий водійський коврик; правий передній коврик; транспортний засіб марки «ВАЗ 21011», д.н.з. НОМЕР_1 , що належать ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Досудовим розслідуванням у вказаному кримінальному провадженні встановлено, що 29.03.2025 близько 09:30 год ОСОБА_7 перебував біля магазину «Теремок», що розташований за адресою: вулиця Миру, 2, с. Озерянка Житомирського району Житомирської області, куди на автомобілі марки «ВАЗ 2101», д.н.з. НОМЕР_1 приїхав ОСОБА_4 з ОСОБА_8 , ОСОБА_6 та ОСОБА_9 , де між вищевказаними особами та ОСОБА_7 виник конфлікт з приводу негативного відношення останнього до своєї матері та брата.

У вищевказаний день, час та місці ОСОБА_4 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, за попередньою змовою з ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , які також перебували в стані алкогольного сп`яніння, з метою покарання потерпілого ОСОБА_7 під видуманим мотивом поганого відношення до своїх рідних, застосовуючи фізичну силу, силоміць схопили за одяг ОСОБА_7 , та підвели до задніх дверей автомобіля марки «ВАЗ 2101», д.н.з. НОМЕР_1 .

В подальшому, ОСОБА_4 умисно наніс два удари ногою по тулубу ОСОБА_7 , а ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , в цей же час, своїми руками продовжували здійснювати дії щодо поміщення ОСОБА_7 до вищевказаного автомобіля, та таким чином, коли останній вже перебував на задньому сидінні автомобіля, замкнувши дверцята, позбавили ОСОБА_7 волі, а саме фізичної свободи, особистої недоторканості, а також вільного вибору місця знаходження, можливості вільно пересуватися на власний розсуд.

ОСОБА_4 разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , незаконно утримуючи ОСОБА_7 в салоні автомобіля, прибули на ділянку місцевості, що розташована на відстані близько 2,5 км від с. Озерянка Житомирського району Житомирської області, де ОСОБА_4 наказав ОСОБА_7 вийти з салону вищевказаного автомобіля та підійти до вказаного ним дерева. ОСОБА_4 дістав трос для буксирування транспортних засобів, дроти з клемами з багажного відділення автомобіля та, підійшовши до ОСОБА_7 , висловлюючи погрози подальшого застосування фізичного насильства, прив`язав останнього до дерева.

ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , з метою примушування потерпілого вчинити дії, що суперечать його волі, а саме зізнанні у вчиненні протиправних дій щодо своєї матері та брата, заподіяли ОСОБА_7 фізичного та морального страждання шляхом тривалого нанесення побоїв, а саме в період часу з 10 год по 11 год 29.03.2025 нанесли не менше десяти ударів руками та ногами по голові та тілу ОСОБА_7 .

В подальшому, ОСОБА_4 разом з ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , погрожуючи застосуванням фізичної сили, змусили ОСОБА_7 бігти 2,5 км перед автомобілем марки «ВАЗ 2101», д.н.з. НОМЕР_1 у напрямку села Озерянка Житомирського району Житомирської області.

Перед початком села Озерянка Житомирського району Житомирської області, ОСОБА_4 зупинив транспортний засіб марки «ВАЗ 2101», д.н.з. НОМЕР_1 та, вийшовши з автомобіля, утримуючи ОСОБА_7 за одяг, заштовхнув останнього в багажне відділення вищевказаного автомобіля.

ОСОБА_4 , перебуваючи за кермом зазначеного автомобіля, спільно з ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , прибули до ділянки місцевості, що розташована поза населеним пунктом в с. Ружки, Житомирського району Житомирської області, де змусили ОСОБА_7 копати яму, що він і виконував під примусом фізичної розправи.

Вищевказані злочинні дії тривали близько 06 годин без розриву у часі, та були припинені близько 15 год 29.03.2025, коли потерпілий ОСОБА_7 почав скаржитися ОСОБА_4 , ОСОБА_8 та ОСОБА_6 на критичний стан свого здоров`я, погане самопочуття та неможливість продовжувати виконувати дії, які від нього вимагають, у зв`язку з чим останні припинили свої протиправні дії.

29.03.2025 під час проведення невідкладного обшуку у автомобілі марки «ВАЗ 21011», д.н.з. НОМЕР_1 за адресою: с. Озерянка, вулиця Миру, поблизу приміщення №2 працівниками поліції виявлено та вилучено майно, на яке слідчий просить накласти арешт.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначила, що у разі повернення вилучених речей, у законному володінні якої вони перебувають, може призвести до знищення, перетворення, відчуження, а також можливість використання, як доказів відомостей, що містяться в даних речах та неможливість іншими способами довести обставини, які передбачається довести за допомогою цього майна, тому у слідства виникла необхідність в накладенні арешту на вилучене майно з метою недопущення їх відчуження, розпорядження та користування.

Крім цього зазначила, що не накладення арешту призведе до неможливості проведення під час досудового розслідування відповідних судових експертиз з таким майном.

Слідчий в судовому засіданні підтримала клопотання та просила його задовольнити.

Адвокат ОСОБА_5 та користувач майна заперечували проти задоволення клопотання в частині накладення арешту на автомобіль.

Дослідивши матеріали справи, слідчий суддя дійшов такого висновку.

За ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура. Згідно положень ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, яке, серед іншого, підлягає можливій конфіскації (абз.1 ч.1). Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. (абз. 2 ч. 1). Арешт майна допускається з метою забезпечення, зокрема, конфіскації майна як виду покарання (п.3 ч. 2). У випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна (ч. 5). Не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів (абз. 2 ч. 10). Відповідно до вимог ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати, серед іншого, правову підставу для арешту майна; наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою. Встановлено, що в провадженні СВ ВП №1 Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області перебуває кримінальне провадження №0000124 від 29.03.2025, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 146, ч. 2 ст. 127 КК України, в рамках якого постановою начальника СВ ВП №1 Житомирського РУП №1 ГУНП в Житомирській області ОСОБА_3 від 30.03.2025 майно, на яке слідчий просить накласти арешт, визнано речовими доказами у даному кримінальному провадженні. Майно на яке слідчий просить накласти арешт є матеріальними об`єктами, які могли були знаряддям вчинення кримінального правопорушення та могли зберегли на собі його сліди, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час даного кримінального провадження. Критерії розумності та співрозмірності обмеження права власності є оціночними поняттями та визначаються на розсуд слідчого судді. Відповідно до статті 1 Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, будь-яке обмеження права власності повинно здійснюватися, зокрема, на умовах, передбачених законом. При цьому, обмеження права власності має переслідувати законну мету за допомогою засобів, які є пропорційними меті (Рішення ЄСПЛ від 05.01.2000 у справі «Беєлер проти Італії», заява № 33202/96, параграф 107). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечувати «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи (Рішення ЄСПЛ у справі Джеймс та інші проти Сполученого Королівства від 21.02.1986, заява № 8793/79, параграф 50). На думку слідчого судді, накладення арешту в даному випадку є розумним та співрозмірним завданням кримінального провадження, враховуючи суспільну небезпеку вчинених кримінальних правопорушень, їх специфіку і тяжкість, наявність обґрунтованої підозри у їх вчиненні особою, яка є власником такого майна. Крім того, з урахуванням характеру кримінальних правопорушень, що розслідуються у межах цього кримінального провадження, такий захід забезпечення кримінального провадження є пропорційним втручанню у володіння майном. Підстав сумніватися в співмірності такого обмеження права власності завданням кримінального провадження у слідчого судді не виникає. У цьому випадку арешт майна необхідний для забезпечення ефективності кримінального провадження та негативних наслідків для володільців майна не створює. Слідчий суддя відзначає, що накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав. Хоча власник обмежується у реалізації правомочностей щодо таких прав, такий захід є тимчасовим. Наявні у клопотанні матеріали свідчать, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою запобігання відчуження, знищення чи пошкодження майна, що може перешкодити кримінальному провадженню. З урахуванням викладеного, оскільки вилучене майно може бути використане як доказ на підтвердження обставин, що підлягають встановленню під час кримінального провадження, взявши до уваги стадію досудового розслідування, мету та підстави застосування заходу забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, з метою проведення необхідних судових експертиз, слідчий суддя вважає за можливе задовольнити клопотання та накласти на вказане майно арешт.

Керуючись ст. ст. 98, 170 - 173 КПК України, слідчий суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Задовольнити клопотання та накласти арешт на буксирувальний трос, що з обох кінців оснащений металевими фіксаторами (гак карабін) світло-зеленого кольору з чорними полосками з обох країв; металеву частину, схожу на кришку до деталі автомобіля, на поверхні якої залишки ґрунту; електричні провода в ізоляції чорного та салатового кольору; змив речовини бурого кольору з стелі автомобіля зі сторони пасажирського сидіння; змиви з внутрішньої частини задніх і передніх дверей автомобіля; подголівник правого пасажирського сидіння з двома плямами невідомого походження; змиви з обох передніх дверцят; лівий задній коврик; правий задній коврик; лівий водійський коврик; правий передній коврик; транспортний засіб марки «ВАЗ 21011», д.н.з. НОМЕР_1 та тимчасово позбавити власника (користувача) майна ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканця АДРЕСА_2 , а також інших осіб, третіх осіб права відчуження та розпорядження вказаним майном.

Увала про арешт майна підлягає до негайного виконання.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1