ВИРОК

іменем України

07.01.2025 року м. Дніпро

Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю:

секретаря судового засідання - ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

захисника - ОСОБА_4 ,

обвинуваченого - ОСОБА_5 ,

розглянувши в підготовчому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0012891 від 31.10.2024 року, за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бишки Козівського району Тернопільської області, із середньою освітою, неодруженого, неповнолітніх дітей на утриманні не маючого, військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, солдата резерву 44 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 402 КК України,

в с т а н о в и в:

Солдат ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період та проходячи її на посаді солдата резерву 44 запасної роти військової частини НОМЕР_1 , в порушення вимог ст.ст. 17, 65 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про оборону України», ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», ст.ст. 6, 11, 16, 28, 29, 30, 31, 32, 35, 36, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 3, 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, діючи з прямим умислом, в умовах воєнного стану, з мотивів небажання виконувати свій конституційний обов`язок щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України у безпосередньому зіткненні з противником, 31 жовтня 2024 року приблизно о 10 годині 00 хвилин, перебуваючи на території тимчасового розташування 5 єгерської роти військової частини НОМЕР_1 у АДРЕСА_2 , відкрито відмовився виконати бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_6 № 1389 від 30.10.2024, доведене заступником командира бригади з психологічної підтримки персоналу - начальником відділення психологічної підтримки персоналу військової частини НОМЕР_1 майором ОСОБА_7 , згідно якого військовослужбовцю військової частини НОМЕР_1 солдату ОСОБА_5 до 13:00 годин 31.10.2024 вибути в район зосередження 1 єгерського батальйону військової частини НОМЕР_1 по маршруту «Лозове-Залізничне-Покровськ» та до 15:00 годин 31.10.2024 перейти в підпорядкування командира 1 єгерського батальйону для виконання бойового завдання по обороні позицій в батальйонний рубіж оборони 1 єгерського батальйону з метою виконання завдань оборонного бою, недопущення подальшого просування противника, створення умов для подальших дій, чим підірвав бойову готовність та боєздатність підрозділу, що могло призвести до прориву російсько-окупаційними військами оборони Збройних Сил України на зазначеній ділянці оборони.

Суд визнає доведеним наведене формулювання обвинувачення та кваліфікує дії обвинуваченого ОСОБА_5 за ч. 4 ст. 402 КК України, як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

При цьому, у кримінальному провадженні 26.12.2024 року між прокурором ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_5 за участі захисника ОСОБА_4 укладено угоду про визнання винуватості згідно з вимогами ст.ст. 468, 469, 472 КПК України.

Зі змісту угоди вбачається, що сторони дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення і кваліфікації дій обвинуваченого за ч. 4 ст. 402 КК України. Обвинувачений ОСОБА_5 беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за викладених обставин висунутого обвинувачення. Сторони узгодили призначення покарання обвинуваченому з урахуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців, яке на підставі ст. 62 КК України замінити на тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців. При цьому, сторони підтвердили, що розуміють і усвідомлюють наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбаченіст. 473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості, в тому числі і умисного, передбачені ст. 476 КПК України.

Прокурор в підготовчому судовому засіданні вважав, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги та правила КПК України і КК України, просив вказану угоду затвердити і призначити обвинуваченому ОСОБА_5 узгоджене покарання.

Обвинувачений ОСОБА_5 в підготовчому судовому засіданні визнав себе винуватим у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України за викладених обставин висунутого обвинувачення, просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання, з видом та мірою якого він згоден.

Захисник ОСОБА_4 також просив затвердити угоду про визнання винуватості з огляду на те, що вона відповідає інтересам його підзахисного.

Суд заслухав учасників кримінального провадження та переконався, що обвинувачений цілком розуміє, що він має право на справедливий судовий розгляд, під час якого сторона обвинувачення зобов`язана довести кожну обставину щодо кримінального правопорушення, у вчиненні якого його обвинувачують, а він має такі права: мовчати, і факт мовчання не матиме для суду жодного доказового значення; мати захисника, у тому числі на отримання правової допомоги безоплатно у порядку та випадках, передбачених законом, або захищатися самостійно; допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь; наслідки укладення та затвердження угод, передбачені статтею 473 цього Кодексу; характер обвинувачення, щодо якого він визнає себе винуватим; вид покарання, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом. Укладення угоди про визнання винуватості сторонами є добровільним та не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про визнання винуватості.

Перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України, суд встановив, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_9 за ч. 4 ст. 402 КК України є правильною. Кримінальне правопорушення, у вчиненні якого обвинувачений ОСОБА_5 визнав себе винуватим, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином, який в силу вимог ч. 4 ст. 469 КПК України передбачає можливість укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні.

Умови угоди про визнання винуватості відповідають інтересам суспільства, не порушують права, свободи та інтереси сторін і інших осіб. Взяті обвинуваченим ОСОБА_5 на себе за угодою про визнання винуватості зобов`язання очевидно можливі для виконання.

Обвинувачений ОСОБА_5 раніше не судимий, є військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації, на обліку у лікаря-нарколога, лікаря-психіатра не перебуває.

Згідно з ч. 1 ст. 69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційне кримінальне правопорушення, кримінальне правопорушення, пов`язане з корупцією, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за це кримінальне правопорушення.

За таких обставин, з урахуванням двох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а саме: щире каяття та активне сприяння розкриттю злочину, відсутності обставин, які обтяжують покарання, бажання обвинуваченого продовжити проходження військової служби та здійснювати захист Вітчизни, суд вбачає наявність фактичних підстав для призначення ОСОБА_5 узгодженого сторонами покарання з урахуванням ст. 69 КК України у вигляді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців, яке на підставі ст. 62 КК України, враховуючи обставини справи та особу обвинуваченого, слід замінити на тримання у дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що угоду про визнання винуватості слід затвердити і призначити обвинуваченому покарання, яке узгоджене сторонами.

При цьому, 31.10.2024 року ОСОБА_5 був затриманий в порядку ст. 208 КПК України, а ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01.11.2024 відносно нього був обраний запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком, який ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25.12.2024 продовжений до 22.02.2025 року включно.

Враховуючи призначене обвинуваченому покарання, суд вважає необхідним до набрання вироком законної сили залишити йому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, оскільки інші запобіжні заходи в такому випадку не здатні забезпечити його належну процесуальну поведінку.

Відповідно до ст. 72 КК України в строк покарання обвинуваченому підлягає зарахування попереднє ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за день тримання в дисциплінарному батальйоні.

Судові витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Керуючись ст.ст. 314, 369-371, 373-374, 475, ч.15 ст.615 КПК України, -

у х в а л и в:

Затвердити угоду про визнання винуватості, укладену 26.12.2024 року між прокурором ОСОБА_8 та обвинуваченим ОСОБА_5 за участі захисника ОСОБА_4 .

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 402 КК України, і призначити узгоджене покарання з застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

На підставі ст. 62 КК України замінити ОСОБА_5 призначене покарання у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців на покарання у виді тримання в дисциплінарному батальйоні для військовослужбовців строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.

Запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_5 до набрання вироком законної сили - залишити без змін у вигляді тримання під вартою.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з дня набрання вироком законної сили, зарахувавши у строк покарання попереднє ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за день тримання в дисциплінарному батальйоні, починаючи з 31.10.2024 року.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо він не скасований, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

На вирок може бути подана апеляція до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська протягом тридцяти днів з дня проголошення вироку.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про визнання винуватості може бути оскаржений в апеляційному порядку:

1)обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого, ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених ч.ч. 4, 6, 7 ст. 474 КПК України, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;

2)прокурором виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого, ніж узгоджене сторонами угоди; затвердження судом угоди у провадженні, в якому згідно з ч. 4 ст. 469 КПК України угода не може бути укладена.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити учасникам судового провадження.

Суддя ОСОБА_1