Номер провадження: 11-сс/813/691/25
Справа № 947/4928/25 1-кс/947/3268/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.04.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участі прокурора ОСОБА_6 ,

власника майна ОСОБА_7 та його представника ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 , в інтересах ОСОБА_7 ,на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси 10.03.2025, про накладення арешту на майно у к/п №0000112 від 13.10.2024 за ч. 2 ст. 197-1 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеною ухвалою слідчого судді було задоволено клопотання слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 та було накладено арешт із забороною розпорядження та користування на мобільний телефон марки «Іphone 15 Pro Max» імеі 1: НОМЕР_1 , імеі 2: НОМЕР_2 , з сім картою НОМЕР_3 , що належить ОСОБА_7 , вилучений 21.02.2025 в ході проведення обшуку за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

Обґрунтовуючи прийняте рішення, слідчий суддя прийшла до висновку про те, що зазначений мобільний телефон може містити інформацію, яка може бути використана на підтвердження обставин можливого вчинення кримінально-караних діянь, його збереження є необхідним для додаткового дослідження та проведення експертиз.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

Не погодившись із ухвалою слідчого судді представник ОСОБА_8 , в інтересах ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій вказує на те, що оскаржувана ухвала є незаконною та необґрунтованою з таких підстав:

- в ході проведення обшуку ОСОБА_7 розблокував та надав свій телефон слідчому для того щоб довести факт того, що в ньому не може бути жодної інформації, яка стосується зазначеного кримінального провадження. Окрім того, він пояснив, що група компаній «Дінекс» не має відношення до обробляння полів, зазначених в ухвалі про обшук. При цьому, ФГ «Дінекс-Агро» керівником якого є ОСОБА_7 є уповноваженою особою згідно з реєстровими відомостями, обробляють велику кількість інших земельних ділянок, питань до яких у органу досудового розслідування не виникало;

- таке втручання у право власності не є пропорційним завданням кримінального провадження, оскільки фактично позбавило ОСОБА_7 зв`язку із підлеглими, контрагентами та діловими партнерами, він також втратив доступ до конфіденційної інформації, яка міститься у його телефоні та не має будь якого відношення до зазначеного кримінального провадження;

- органом досудового розслідування не доведено право власності на арештоване майно та не доведено відношення такого майна до обставин, які розслідуються у межах зазначеного кримінального провадження;

За таких обставин, представник ОСОБА_8 просить скасувати ухвалу слідчого судді від 10.03.2025 та постановити нову ухвалу, якою відмовити слідчому у задоволенні клопотання.

У судовому засіданні апеляційного суду власник майна та його представник підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, водночас прокурор заперечував проти її задоволення.

Заслухавши доповідь судді, з`ясувавши позицію учасників судового розгляду, перевіривши матеріали провадження, апеляційний суд дійшов висновків про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Частина 1 ст. 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Системний аналіз ухвали слідчого судді свідчить про те, що вона вказаним вимогам відповідає не в повному обсязі з огляду на такі обставини.

За приписами ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно із ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При розгляді зазначеного кримінального провадження у відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» колегія суддів застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Положення зазначеної вище норми КПК України узгоджуються зі ст. 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

У своїх висновках ЄСПЛ неодноразово нагадував, що перша та найважливіша вимога ст. 1 Протоколу 1 полягає в тому, що будь-яке втручання публічної влади в право на мирне володіння майном має бути законним: п. 1 дозволяє позбавлення власності лише «на умовах, передбачених законом», а п. 2 визначає, що держави мають право здійснювати контроль за користуванням майном шляхом введення в дію «законів». Більше того, верховенство права, один з фундаментальних принципів демократичного суспільства, є наскрізним принципом усіх статей конвенції (рішення у справах «Амюр проти Франції», «Колишній король Греції та інші проти Греції» та «Малама проти Греції»).

Відповідно дост. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Застосування належної процедури є одним із складових елементів принципу верховенства права та передбачає, у тому числі, щоб повноваження органів публічної влади були визначені приписами права, і вимагає, щоб посадовці мали дозвіл на вчинення дії, і надалі діяли в межах наданих їм повноважень.

Водночас, приписами ч. 2 ст. 173 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна, як доказ в кримінальному провадженні,3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння ...; 3-1) можливість спеціальної конфіскації майна; 4) розмір шкоди завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою; 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно ч. 2 ст. 170 КПК арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації; 3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; 4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

В свою чергу, п. 1 ч. 2 ст. 171 КПК України встановлює, що у клопотанні слідчого, прокурора про арешт майна повинно бути зазначено підстави і мету відповідно до положень ст. 170 цього Кодексу та відповідне обґрунтування необхідності арешту майна.

Так, як вбачається з матеріалів, які надані апеляційному суду, 13.10.2024 до чергової частини відділення поліції №2 Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській обл. надійшло повідомлення про те, що невстановлена особа самовільно обробляє земельну ділянку за межами населеного пункту с. Орлівка, Ренійського ОТГ, Ізмаїльського району, Одеської обл.

В ході досудового розслідування, 13.10.2024 було проведено огляд місця події, в ході якого зафіксовано на ділянці місцевості поблизу с. Орлівка Ренійської ОТГ Ізмаїльського району, Одеської обл. за допомогою сільськогосподарської техніки невстановленими особами здійснювалась обробка земельної ділянки № 8а.

В якості свідка був допитаний ОСОБА_10 , який є представником групи компаній ТОВ «Дунай Агрос»,ТОВ «Дунай Агроінвест», ТОВ «Дунай Агрохаб», що мають в своєму користуванні на основі договорів оренди, земельні ділянки з кадастровими номерами: :01:004:0310, :01:004:0311, :01:004:0452, :01:004:0310, :01:004:0314, :01:004:0315, :01:004:0316, :01:004:0443, :01:004:0381, :01:004:0382, :01:004:0320, :01:004:0319, :01:004:0284, :01:004:0304, :01:004:0303, :01:004:0300, :01:004:0299, :01:004:0298, :01:004:0297, :01:004:0288, :01:004:0287, :01:004:0286, :01:004:0416, :01:004:0419, :01:004:0158, :01:004:0032, :01:004:0031, :01:004:0444, :01:004:0036, :01:004:0038, :01:004:0028, :01:004:0010, :01:004:0040, :01:004:0042, :01:004:0440, :01:004:0030, :01:004:0411, :01:004:0412, :01:004:0414, :01:004:0237, :01:004:0241, :01:004:0248, :01:004:0251, :01:004:0252, :01:004:0233, :01:004:0230, :01:004:0229, :01:004:0435, :01:004:0218, :01:004:0200, :01:004:0175, :01:004:0190, :01:004:0185, :01:004:0182, :01:004:0237, :01:004:0241, :01:004:0222, :01:004:0248, :01:004:0251, :01:004:0252,:01:004:0177, :01:004:0230, :01:004:0229, :01:004:0435, :01:004:0200, :01:004:0486, :01:004:0337, :01:004:0364, :01:004:0363, :01:004:0362, :01:004:0361, :01:004:0360, :01:004:0359, :01:004:0353, :01:004:0356, :01:004:0357, :01:004:0351, :01:004:0350, :01:004:0345, :01:004:0342, :01:004:0396, :01:004:0445, :01:004:0272, :01:004:0263, :01:004:0267, :01:004:0432, :01:004:0330, :01:004:0325, :01:004:0322, :01:004:0430, :01:004:0472, :01:004:0433 та ін.

Крім того, під час досудового розслідування встановлено, що земельні ділянки сільсько-господарського призначення, які фактично перебувають в оренді ТОВ «Дунай Агрос»,ТОВ «Дунай Агроінвест», ТОВ «Дунай Агрохаб» безпідставно були засіяні зерновими озимими культурами представниками ФГ «ДІНЕКС-АГРО» код ПП «ДІНЕКС-ТРЕЙД», і ПП «ВЛАХОС» та використовувалась їх сільськогосподарська техніка та співробітники.

Зокрема встановлено, що ФГ «ДІНЕКС-АГРО», ПП «ДІНЕКС-ТРЕЙД» та ПП «ВЛАХОС» незаконного (без укладання договорів оренди) використовують земельні ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею приблизно 500 га., розташовані на території Ізмаїльського району Одеської області, які фактично перебувають в оренді (договори оренди зареєстровані в Державному реєстрі речових прав та відомості про оренду внесені до ДЗК).

На даний час у органа досудового розслідування є достатні підстави вважати, що до вчинення злочину імовірно причетний ОСОБА_7 , який є власником ФГ «ДІНЕКС-АГРО» та фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 .

Підставою для накладення арешту на майно прокурор визначив необхідність запобігання його знищенню, псуванню та відчуженню, а метою збереження речових доказів.

Що стосується аргументів представника власника майна з приводу того, що органом досудового розслідування не доведено право власності на арештоване майно та не доведено відношення такого майна до обставин, які розслідуються у межах зазначеного кримінального провадження, апеляційний суд вважає їх неспроможними, оскільки у клопотанні про арешт майна зазначено про те, що вилучений мобільний телефон перебуває у володінні та користування ОСОБА_7 .. Більш того, фактично представником не заперечується факт належності мобільного телефону ОСОБА_7 , оскільки ним подана в його інтересах апеляційна скарга, в якій він просить відмовити слідчому у задоволенні клопотання про арешт мобільного телефону.

Окрім того, колегія суддів вважає необґрунтованими твердження апелянта з приводу того, що органом досудового розслідування не доведено відношення вилученого мобільного телефону до обставин, які розслідуються у межах зазначеного кримінального провадження, оскільки наразі триває досудове розслідування, проводяться необхідні слідчі дії, більш того, із викладу фактичних обставин справи вбачається, що зокрема ФГ «ДІНЕКС-АГРО», імовірно незаконно (без укладання договорів оренди) використовують земельні ділянки сільськогосподарського призначення загальною площею приблизно 500 га., розташовані на території Ізмаїльського району Одеської обл., які фактично перебувають в оренді (договори оренди зареєстровані в Державному реєстрі речових прав та відомості про оренду внесені до ДЗК).

Окрім того, приписами ч. 2 ст. 168 КПК України регламентовано, що арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, зокрема, якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Разом з тим, прокурором було надано копію постанови слідчого від 24.02.2025 про призначення комп`ютерно-технічної експертизи вилученого мобільного телефону.

Колегія суддів враховує доводи апелянта з приводу того, що накладення арешту на мобільний телефон порушує право власності ОСОБА_7 , позбавляючи його зв`язку із підлеглими, контрагентами та діловими партнерами водночас додані до клопотання про арешт майна матеріали свідчать про наявність правових підстав для накладення арешту, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення збереження речових доказів та запобігання можливості їх приховування, знищення чи відчуження.

В той же час, накладення арешту на відповідний технічний пристрій не є припиненням права власності на нього або невідворотнім позбавленням такого права. Хоча власник і обмежується у реалізації всіх правомочностей щодо відповідного майна, однак такий захід є тимчасовим.

Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б давали підстави для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді, колегією суддів не встановлено.

У цьому контексті колегія суддівзвертає увагу апелянтів на можливість звернення з клопотанням до слідчого судді, суду про скасування арешту в порядку ст. 174 КПК України, при умові, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба.

Приписами п. 1) ч. 3 ст. 407 КПК України передбачено, що за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін.

Отже, апеляційний суд вважає, що на теперішній час підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали слідчого судді відсутні.

Керуючись ст.ст. 24, 168, 170-174, 370, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_8 , в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси 10.03.2025, про накладення арешту на майно, а саме мобільний телефон марки «Іphone 15 Pro Max», меі 1: НОМЕР_1 , імеі 2: НОМЕР_2 , з сім картою НОМЕР_3 вилучений 21.02.2025 в ході проведення обшуку за місцем мешкання ОСОБА_7 за адресою: АДРЕСА_1 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4