______________________________
КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ОДЕСИ
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 947/9419/22

Провадження № 1-кп/947/389/24

27.12.2024 року місто Одеса

1.ВСТУПНА ЧАСТИНА

Колегія судді Київського районного суду м. Одеси, у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарях с/з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

за участю:

прокурорів ОСОБА_7 , ОСОБА_8 ,

потерпілої ОСОБА_9 ,

представника потерпілої ОСОБА_10 ,

обвинуваченого ОСОБА_11 ,

захисників ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 ,

ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні обвинувальний акт та додані до нього матеріали у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000477 від 25.03.2022 року у відношенні:

ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, громадянина України, із середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судимого: 1) 16.11.2012 року вироком Котовського міськрайонного суду Одеської області за ч.1 ст.115, ч.1 ст.122 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 8 років 6 місяців; 2) 03.09.2013 року Рівненським районним судом Рівненської області за ч.1 ст.345 КК України до покарання у вигляді арешту строком на 6 місяців, на підставі ст.71 КК України остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 9 років; 3) 16.10.2014 року Роменським міськрайонним судом Сумської області за ч.1 ст.345 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 1 рік, на підставі ст.71 КК України остаточно призначено покарання у вигляді позбавлення волі на строк 7 років, 06.06.2018 року звільненого від відбування покарання на підставі ухвали Петрівського районного суду Кіровоградської області, обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого п.13 ч.2 ст.115 КК України

ВСТАНОВИЛА:

2.МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

2.2. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним, із зазначенням місця, часу, способу вчинення та наслідків кримінального правопорушення, форми вини і мотивів кримінального правопорушення.

23.03.2022 року в обідній час, більш точний час не встановлено, між ОСОБА_11 та його дружиною ОСОБА_17 , які перебували у квартирі розташованій за адресою: АДРЕСА_2 , виник конфлікт, під час якого у ОСОБА_11 , на ґрунті раптово виниклих неприязних стосунків, виник злочинний намір, направлений на позбавлення життя ОСОБА_17 , шляхом нанесення їй тілесних ушкоджень.

Приступивши до безпосередньої реалізації свого злочинного наміру, направленого на умисне вбивство ОСОБА_17 , ОСОБА_11 , будучи раніше засудженим за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.155 та ч.1 ст.122 КК України, протягом періоду часу з 12:00 год., по 19:00 год., більш точний час не встановлено, знаходячись у кімнаті вказаної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, передбачаючи їх настання, неодноразово наносив кулаками обох рук численні удари по голові та тулубу ОСОБА_17 , завдавши їй тілесні ушкодження від яких остання померла.

В результаті злочинних дій ОСОБА_11 , ОСОБА_17 спричинено наступні тілесні ушкодження:

-закрита черепно-мозкова травма: крововилив під тверду оболонку головного мозку (над скроневою та тім`яною частками правої півкулі великого мозку; масою 107 г), крововилив під м`яку мозкову оболонку (в проекції скроневої частки правої півкулі великого мозку) численні синці (не менше 6ти) садна (6) забійні рани (2) голови. Вищевказана закрита черепно-мозкова травма (єдиний нерозривний морфологічний комплекс якої складають крововиливи під тверду та м`яку оболонки головного мозку, синці, садна та забійні рани), були небезпечні для життя, в тому числі і момент заподіяння, знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю, і за цим критерієм, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження;

-закрита травма грудної клітини і живота: численні синці (не менше 16-ти), перелом 5-го лівого ребра по умовній середньоключичній лінії тіла зі зміщенням уламків з розривом підреберної вени та крововиливом у ліву плевральну порожнину (80 мл рідкої крові та 30 г згортків її), які не були небезпечним для життя, не знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю, при звичайному перебігу у живих осіб спричиняють тривалий розлад здоров`я строком понад 3-х тижнів, і за цим критерієм, мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості;

-травма верхніх та нижніх кінцівок: синці (не менше 13-ти) вільної частини правої верхньої кінцівки; синці (не менше 15-ти) вільної частини лівої верхньої кінцівки; синці (не менше 11-ти) вільної частини правої нижньої кінцівки; синці (не менше 15-ти) вільної частини лівої нижньої кінцівки, які як окремо, так і в сукупності, при звичайному своєму перебігу у живих осіб не викликають короткочасний розлад здоров`я або незначну стійку втрату працездатності, мають не значені скороминучі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів, і мають ознаки легких тілесних ушкоджень.

Смерть ОСОБА_17 знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з вищевказаною закритою черепно-мозковою травмою, яка в клінічному перебігу ускладнилась набряком головного мозку, і являється безпосередньою причиною смерті.

2.3.Стаття (частина статті) КК України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.

За таких обставин, своїми умисними діями ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене п.13 ч.2 ст.115 КК України, за кваліфікуючими ознаками умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (умисне вбивство), вчинено особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, за винятком вбивства, передбаченого статтями 116-118 цього Кодексу.

2.4. Правова позиція сторони обвинувачення.

Правова позиція сторони обвинувачена відображена в обвинувальному акті, з огляду на який прокурор зазначив, що стороною обвинувачення надано та судом досліджено достатньо доказів для встановлення відповідності викладених у обвинувальному акті фактичних обставин об`єктивній істині, як зважаючи на окремі докази, так і в їх сукупності дають підстави визнати ОСОБА_11 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого п.13 ч.2 ст.115 КК України, за кваліфікуючими ознаками умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (умисне вбивство), вчинено особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, за винятком вбивства, передбаченого статтями 116-118 цього Кодексу та призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 15 років.

2.5. Правова позиція сторони захисту.

Допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_11 показав суду, що визнає обставини, викладені в обвинувальному акті, а саме: 23 березня 2022 року у квартирі за адресою АДРЕСА_2 , між ним та його дружиною, ОСОБА_17 , виник конфлікт, під час якого він наніс їй численні удари. Він не заперечує фактів нанесення тілесних ушкоджень, які були описані в матеріалах справи, та підтверджує, що ці ушкодження призвели до смерті потерпілої. Проте він категорично не погоджується з правовою кваліфікацією своїх дій як умисного вбивства. Обвинувачений стверджує, що в нього не було наміру позбавляти життя ОСОБА_17 . Він пояснює свої дії як емоційну реакцію на конфлікт, який виник раптово. ОСОБА_11 наголошує, що його дії були необдуманими та імпульсивними, але не спрямованими на вчинення умисного вбивства. Обвинувачений висловлює щире каяття за свої дії, визнає їх суспільну небезпеку та готовий понести відповідальність за нанесення тяжких тілесних ушкоджень, які призвели до смерті потерпілої. Повідомив, що відшкодував у повному обсязі матеріальну школу, завдану у наслідок кримінального правопорушення на загальну суму 30000 гривень.

Сторона захисту наполягала на тому, що аналізуючи зміст висунутого ОСОБА_11 обвинувачення, та матеріали кримінального провадження у сукупності, їх співвідношенні з фактичними обставинами справи, які прокурор вважає доведеними та достатніми для прийняття обвинувального вироку, не погоджується з висунутим обвинуваченням, та вважає, що матеріали даного кримінального провадження не містять в собі достатніх доказів, які б надали змогу переконатись у тому, що ОСОБА_11 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене п.13 ч.2 ст.115 КК України.

Обвинувачений та його захисник звертають увагу суду на те, що обставини на які посилається прокурор, та які викладені в обвинувальному акті не містять свого підтвердження в матеріалах кримінального провадження, а отже й вина ОСОБА_11 у вчиненні ним кримінального правопорушення п.13 ч.2 ст.115 КК України є не доведеною, та дії останнього слід кваліфікувати за ч.2 ст.121 КК України умисне тяжке тілесне ушкодження, тобто умисне тілесне ушкодження, небезпечне для життя в момент заподіяння, що спричинило смерть потерпілого. Тим паче, обвинувачений ОСОБА_11 у своїх показах не заперечує щодо обставин інкримінованого кримінального правопорушення, однак не згоден з правовою кваліфікацією.

Разом з тим, з метою дотримання змагальності сторін кримінального провадження у сукупності з завданнями кримінального провадження відповідно до ч.6 ст.22 КПК України Суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створює необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. В світлі загальної функції судового контролю за дотриманням прав і інтересів осіб у кримінальному провадженні віднесення Судом, також дослідженні матеріали провадження, допитані свідки, які були надані стороною захисту та за згодою учасників провадження долучені до матеріалів справи.

На підтвердження своєї позиції стороною захисту викликано та допитано свідка ОСОБА_18 (мати обвинуваченого ОСОБА_11 ), яка на думку останньої спростовуює факти та обставини, викладені в обвинувальному акті, а також висунуте прокурором обвинувачення, а саме:

-Покази, допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_18 (мати обвинуваченого ОСОБА_11 ), яка повідомила суду, що проживає за адресою: АДРЕСА_3 . ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є її сином, який із 2020 року проживав окремо за адресою: АДРЕСА_2 . 02 березня 2022 року, після початку повномасштабного вторгнення рф на територію України, ОСОБА_18 разом зі своїми доньками виїхала за межі України. У період з 22 по 25 березня 2022 року вона перебувала за кордоном. Про події, які сталися у зазначений період, їй стало відомо 25 березня 2022 року під час телефонного дзвінка від її сина, ОСОБА_11 . Свідок зазначила, що її син ОСОБА_11 перебував у шлюбі з ОСОБА_17 з 2014 року. Після відбування покарання у 2018 році ОСОБА_11 разом із дружиною проживали в орендованих квартирах у місті Одесі. У 2020 році її донька, ОСОБА_19 , яка є власницею квартири АДРЕСА_4 , дозволила ОСОБА_11 та його дружині проживати у своїй квартирі. Весною 2021 року шлюбні стосунки між ОСОБА_11 і ОСОБА_17 припинилися, і вони почали проживати окремо. З цього часу ОСОБА_11 підтримував дружні стосунки з ОСОБА_17 , але перебував у романтичних відносинах із дівчиною на ім`я ОСОБА_20 . 25 березня 2022 року приблизно о 11:00 ОСОБА_11 зателефонував матері, ОСОБА_18 , і повідомив про події, що сталися, а також про те, що він викликав поліцію й очікує на арешт. Після цієї розмови ОСОБА_18 зв`язалася телефоном із ОСОБА_20 , яка розповіла їй про те, що 21 березня 2022 року на її телефон прийшло два фото від ОСОБА_17 із написом мова оригіналу російська: «Хотела увидеть. Получи. Он мой и твоим никогда не будет. Я просила тебя, ты выбрала другое». 22 березня 2022 року ОСОБА_20 переслала ці фотографії ОСОБА_11 , а в квітні 2022 року надіслала їх і ОСОБА_18 . Після повернення в Україну ОСОБА_18 передала ці фотографії стороні захисту.

2.6. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

При ухваленні цього вироку суд виходить з того, що відповідно до ст. 62 Конституції України, кожна особа, до моменту ухвалення обвинувального вироку, вважається невинуватою у вчиненні злочину. Це є основоположним принципом правової держави, що забезпечує права людини на захист і справедливе судочинство. Кожен обвинувачений має право на презумпцію невинуватості, що передбачає, що саме обвинувачення має довести вину особи. Важливим є те, що особа не зобов`язана доводити свою невинуватість, адже обов`язок доведення вини лежить на стороні обвинувачення. Тільки тоді, коли винуватість особи буде доведена поза розумним сумнівом, може бути ухвалений обвинувальний вирок, що відповідає вимогам справедливості та законності.

Такий підхід до кримінального судочинства є важливим, оскільки він гарантує кожній людині рівність перед законом та захист від необґрунтованих звинувачень. Суд, у свою чергу, повинен не лише оцінювати докази, але й застосовувати принципи справедливості, розглядаючи кожен доказ з огляду на його належність та допустимість, а також переконливість і взаємозв`язок з іншими доказами.

Крім того, відповідно до ч.2 ст.17 КПК України, ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні кримінального правопорушення і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом.

Важливою складовою процесуального права є те, як суд оцінює надані докази. Суд не обмежується лише формальним розглядом окремих доказів, а здійснює їх оцінку в сукупності. Це означає, що жоден доказ не має бути розглянутий ізольовано, і їх зв`язок між собою має допомогти суду сформувати об`єктивну картину подій. Кожен доказ має бути перевірений на предмет його відповідності вимогам закону та його здатності підтвердити певні обставини справи.

Цей підхід дозволяє забезпечити об`єктивність судового розгляду та гарантує, що винність обвинувачених буде доведена у відповідності до вимог законодавства, а їхні права на справедливий судовий процес будуть належно захищені

За таких обставин, Суд, вислухавши показання обвинуваченого, потерпілої та свідків, дослідивши матеріали кримінального провадження, оцінивши доводи сторони обвинувачення та захисту, вважає, що винуватість обвинуваченого ОСОБА_11 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбачених п.13 ч.2 ст.115 КК України, за кваліфікуючими ознаками умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (умисне вбивство), вчинено особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, за винятком вбивства, передбаченого статтями 116-118 цього Кодексу доведена нижченаведеними належними та допустимими доказами у сукупності, а саме:

2.6.1. Покази потерпілої та свідків.

-Показання, допитаного в судовому засіданні потерпілої ОСОБА_9 , яка повідомила суду, що 25 березня 2022 року, приблизно о 10 ранку, їй подзвонив ОСОБА_21 і повідомив, що її сестра померла. Спочатку вона не повірила йому, але ОСОБА_21 повторив, що ОСОБА_11 вбив її сестру. Згодом він подзвонив з телефону сестри і підтвердив це. Потерпіла дізналася, що подія сталася в ЖК "Пространство", і поїхала туди разом з іншими людьми. Вони не могли потрапити в квартиру, але зрештою підійшли і постукали. Через деякий час двері відкрив ОСОБА_11 , запросив потерпілу подивитися, після чого вона вибігла з квартири, оскільки боялася, що йому може загрожувати таке саме. Потерпіла викликала поліцію. Після того, як приїхала поліція, обвинувачений відмовився розповісти, що сталося. Потерпіла зазначила, що вона і її сестра були знайомі з ОСОБА_11 з 2014 року, коли він одружився з її сестрою. Вона знала про факти фізичного насилля з боку ОСОБА_11 , коли сестра писала їй і розповідала, що він її бив і що їй потрібні гроші, але вона не зверталася до поліції. Потерпіла бачила на сестрі синці після таких інцидентів. Потерпіла також повідомила, що ОСОБА_11 неодноразово проявляв агресію, у тому числі коли він, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, почав махати ножем на одного з гостей, що не сподобався йому. За її словами, він також намагався потрапити до її квартири за місяць до трагедії. ОСОБА_9 вважала, що обвинувачений мав умисел, коли скоїв злочин, хоча вона не могла пояснити, чому саме це сталося. Потерпіла заявила цивільний позов, про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, якій підтримала у повному обсязі та зазначила, що обвинувачений повинен понести найсуворіше покарання довічне ув`язнення.

-Показання, допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_22 , який повідомив суду, що під час виконання своїх обов`язків адміністратора в межах кооперативу до нього підійшов обвинувачений і заявив, що вбив свою дружину. У цей час ОСОБА_11 перебував у холі будівлі. Свідок зазначив, що протягом року роботи в кооперативі бачив, що обвинувачений проживає на його території, проте особистого спілкування з ним не мав. ОСОБА_22 зазначив, що обвинувачений зловживав алкоголем і часом проявляв буйність, хоча конфліктів із сусідами у нього не було, лише окремі мешканці скаржилися на його поведінку. Щодо потерпілої, свідок повідомив, що бачив її, але не підтримував із нею особистих контактів. Зазначив, що потерпіла також зловживала алкоголем, проте фактів насильства щодо неї йому не відомо. Свідок описав обставини огляду місця події, зазначивши, що разом із працівниками поліції піднімався до квартири, де знаходилося тіло потерпілої. Воно лежало на дивані, накрите ковдрою. У своїх показаннях ОСОБА_22 наголосив на загальній поведінці обвинуваченого, зокрема його схильності до зловживання алкоголем та відсутності серйозних конфліктів із сусідами, а також охарактеризував потерпілу, зазначивши, що вона вела подібний спосіб життя.

-Показання, допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_23 , який повідомив суду, що знає обвинуваченого з моменту його виходу з місць позбавлення волі, а також познайомився з ОСОБА_17 , дружиною ОСОБА_11 , приблизно три роки тому. Свідок повідомив, що до подій, які стали предметом розслідування, вони часто спілкувалися і ОСОБА_11 з ОСОБА_17 приходили в гості. Охарактеризував обвинуваченого як агресивну людину, зокрема в стані сп`яніння. Свідок також зазначив, що хоча він спілкувався з покійною, він не втручався в їхні особисті стосунки. ОСОБА_17 розповідала йому, що у них були конфлікти, і вона приходила до нього з синцями, кажучи, що ОСОБА_11 її бив. Щодо обставин події, свідок повідомив, що від ОСОБА_24 дізнався, що той прийшов до ОСОБА_11 , де знаходилася потерпіла. За словами ОСОБА_24 , ОСОБА_11 забрав у потерпілої телефон і не відпускав його. ОСОБА_11 також сказав, що коли він прийшов, потерпіла вже була мертва. Свідок підтвердив, що він був поряд з будинком обвинуваченого разом із ОСОБА_24 , привітався з ним і пішов. ОСОБА_23 також повідомив, що не був присутній при виклику швидкої допомоги.

-Показання, допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_25 , який повідомив суду, що 23 березня 2022 року він зустрівся з ОСОБА_11 . Під час того, як вони піднімалися до його квартири, ОСОБА_11 попередив його, що в нього вдома знаходиться побита жінка. Коли вони увійшли до квартири, жінка ще була жива і просила води, але через півгодини померла. Свідок підтвердив, що ОСОБА_11 не викликав швидку допомогу. ОСОБА_25 повідомив про події куму померлої 25 березня, оскільки, за його словами, боявся за своє життя. Після того, як ОСОБА_11 заснув, свідок втік з дому. Свідок також розповів, що ОСОБА_11 пропонував йому позбутися трупа. ОСОБА_25 підтвердив, що за час його знайомства з ОСОБА_11 відносини між ними були натягнутими, а ОСОБА_11 неодноразово проявляв агресію, погрожував і навіть бив свідка. Свідок зазначив, що ОСОБА_11 раніше застосовував фізичне насильство щодо своєї дружини, про що свідчили видимі тілесні ушкодження. ОСОБА_25 також підтвердив, що ОСОБА_11 хотів покинути місто або виїхати за кордон. Свідок також пояснив, що він не повідомив про злочин відразу через те, що ОСОБА_11 постійно був поруч з ним і забрав його телефон, що ускладнило можливість зв`язатися з кимось. ОСОБА_25 також підтвердив, що ОСОБА_11 телефонував своїй матері в його присутності.

-Показання, допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_26 , який повідомив суду, що 25 березня 2022 року, під час чергування в автопатрулі, отримали виклик про вбивство. На місці події він зустрів обвинуваченого ОСОБА_11 , який повідомив, що вбив свою дружину. Після цього ОСОБА_11 наділи кайданки, провели поверхневий огляд і піднялися в квартиру. В квартирі на дивані знаходилася жінка, яка не подавала ознак життя. Був викликаний СОГ для проведення подальших слідчих дій. ОСОБА_26 підтвердив, що обвинувачений сказав, що вбивство сталося під час пияцтва, коли виникла сварка між ним і дружиною. Він не надав більше деталей події. Свідок також не пам`ятає, хто саме відкрив двері квартири, окрім тіла жінки в кімнаті не було інших осіб. ОСОБА_26 підняв ковдру, під якою лежала жінка, і побачив на її тілі синці. ОСОБА_11 не був агресивним під час затримання, був спокійним.Свідок не пам`ятає, чи були на місці події пляшки від алкоголю, зазначивши, що в квартирі був безлад.

-Показання, допитаної в судовому засіданні свідка ОСОБА_27 , яка повідомила суду, що 25 березня 2022 року, приблизно о 11:00 годин, вона отримала виклик про вбивство, де йшлося, що ОСОБА_11 вбив свою дружину. Вона та її колеги прибули на місце події, де побачили обвинуваченого ОСОБА_11 , який сидів біля будинку. Вони піднялися разом з ним в квартиру. В квартирі знаходилася дружина ОСОБА_11 , яка була накрита ковдрою, і на той момент вже не подавала ознак життя. На місце події була викликана слідчо-оперативна група.

В рамках вказаного кримінального провадження наявні інші свідки сторони обвинувачення, зазначені у реєстрі матеріалів досудового розслідування по кримінальному провадженню.

Частина 3 статті 23 КПК України зазначає, що сторони кримінального провадження повинні забезпечити можливість допиту свідків обвинувачення перед незалежним і неупередженим судом. Це право передбачає: Обов`язок сторони обвинувачення забезпечити присутність ключових свідків, якщо їхні свідчення є основою обвинувачення. Можливість захисту ставити запитання свідкам для реалізації права на змагальність.

Однак ця норма не зобов`язує прокурора викликати кожного свідка, зазначеного в реєстрі матеріалів досудового розслідування. Важливість виклику конкретного свідка визначається його значенням для доказової бази обвинувачення.

Частина 1 статті 92 КПК України встановлює обов`язок сторони обвинувачення доводити обставини, передбачені статтею 91 КПК, але дає їй право самостійно обирати засоби доказування. Прокурор не зобов`язаний викликати всіх свідків, якщо наявні докази (включно зі свідченнями інших свідків) є достатніми для доведення вини обвинуваченого.

КПК України передбачає, що захист має право заявляти клопотання про виклик свідків, яких сторона обвинувачення не викликала, якщо їхня участь є суттєвою для спростування доказів обвинувачення. Якщо захист не наполягав на допиті інших свідків, це може свідчити про відсутність потреби у додатковій перевірці їхніх показань.

Таким чином, прокурор має право обґрунтовано відмовитися від виклику свідків, якщо їхні показання не є ключовими для підтвердження висунутого обвинувачення, а сторона захисту не висловила наполягання на необхідності їхнього допиту. Саме так прокурор і реалізував свої дискреційні повноваження у межах даного кримінального провадження.

2.6.2. Документи, речові докази, висновки експертів.

-Протокол огляду місця події від 25.03.2022 року з ілюстрованою фото таблицею та додатком у вигляді електронного носія інформації, відповідно до якого об`єктом огляду є квартира АДРЕСА_5 . В ході вказаної слідчої дії було виявлено труп ОСОБА_17 , якій нанесено значну кількість тілесних ушкоджень у вигляді закритої черепно-мозкової травми, крововиливів під тверду та м`яку оболонки мозку, яка у клінічному перебігу ускладнилася набряком мозку, від яких потерпіла померла на місці сконання злочину. Крім того, під час огляду було виявлено та вилучено ковдру зі слідами речовини бурого кольору, яку запаковано до паперової коробки; простирадло зі слідами речовини бурого кольору, яке запаковано до паперової коробки; наволочку зі слідами речовини бурого кольору, яку запаковано до паперової коробки; змиви речовини бурого кольору, які упаковано до паперового конверту.;

-Протокол затримання особи підозрюваної у вчиненні злочину від 25.03.2022 року , відповідно до якого було затримано ОСОБА_28 на підставі ст.208 КПК України (після вчинення кримінального правопорушення, сукупність очевидних ознак вказують на те, що саме ця особа вчинила кримінальне правопорушення). Під час особистого огляду ОСОБА_11 у нього було виявлено та вилучено мобільний телефон марки «ZTE» в корпусі чорного кольору, зв`язку ключів (2 ключа).;

-Протокол огляду предмету від 25.03.2022 року з ілюстрованою фото таблицею, відповідно до якого об`єктом огляду є мобільний телефон марки «ZTE BLADE A52019, який було виявлено та вилучено під час затримання ОСОБА_11 . Основну увагу було приділено історії пошукових запитів у браузері, яка містить такі записи: рейси Одеса Львів» пошук варіантів рейсів між зазначеними містами, що свідчить про наміри обвинуваченого залишити місто або виїхати до іншого населеного пункту. квитки Одеса Харків» запит щодо транспорту, що також може вказувати на плани обвинуваченого покинути Одесу й виїхати до іншого міста. «Скільки розкладається труп людини» шокуючий запит, який прямо вказує на намагання обвинуваченого дізнатися подробиці, пов`язані з можливим приховуванням злочину або наслідків насильства. Цей пошук є надзвичайно важливим з точки зору встановлення мотиву та наміру підозрюваного.

-Протокол проведення слідчого експерименту від 25.03.2022 з додатком у вигляді електронного носія інформації з підозрюваним ОСОБА_11 відповідно до якого перевірено та зафіксовано обставини, що стосуються дій підозрюваного ОСОБА_11 у період часу 23 березня 2022 року, зокрема, відтворення обставин нанесення тілесних ушкоджень потерпілій ОСОБА_17 у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 . Підозрюваному було поставлено запитання щодо обставин конфлікту, що стався з його дружиною, ОСОБА_17 . Підозрюваний підтвердив, що 23 березня 2022 року, між ним та потерпілою виник конфлікт, під час якого він наносив удари кулаками по голові та тулубу потерпілої. Під час слідчого експерименту підозрюваний повторив позицію, в якій він знаходився під час конфлікту, вказав місця нанесення ударів, а також описав напрямок і силу своїх дій. Він зазначив, що удари по голові були нанесені в кілька етапів. Слідчий експеримент підтвердив обставини, описані в обвинувальному акті, та дозволив відтворити хронологію подій, що призвели до скоєння злочину. Дії підозрюваного ОСОБА_11 були підтверджені як емоційна реакція, яка, однак, призвела до тяжких наслідків і вказує на його можливі наміри уникнути відповідальності за вбивство.;

-Висновок експерта № 1435 від 29.04.2022 року з ілюстрованою фото таблицею, за результатами проведення судово-медичної експертизи трупу ОСОБА_17 , відповідно до якого виявлені наступні тілесні ушкодження (умовно розділені на наступні групи): Закрита черепно-мозкова травма: крововилив під тверду оболонку головного мозку (над скроневою та тім`яною частками правої півкулі великого мозку; масою 107 г), крововилив під м`яку мозкову оболонку (в проекції скроневої частки правої півкулі великого мозку) численні синці (не менше 6ти) садна (6) забійні рани (2) голови. Вищевказана закрита черепно-мозкова травма (єдиний нерозривний морфологічний комплекс якої складають крововиливи під тверду та м`яку оболонки головного мозку, синці, садна та забійні рани), були небезпечні для життя, в тому числі і момент заподіяння, знаходяться у прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю, і за цим критерієм, має ознаки тяжкого тілесного ушкодження; Закрита травма грудної клітини і живота: численні синці (не менше 16-ти), перелом 5-го лівого ребра по умовній середньоключичній лінії тіла зі зміщенням уламків з розривом підреберної вени та крововиливом у ліву плевральну порожнину (80 мл рідкої крові та 30 г згортків її), які не були небезпечним для життя, не знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв`язку зі смертю, при звичайному перебігу у живих осіб спричиняють тривалий розлад здоров`я строком понад 3-х тижнів, і за цим критерієм, мають ознаки тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості; Травма верхніх та нижніх кінцівок: синці (не менше 13-ти) вільної частини правої верхньої кінцівки; синці (не менше 15-ти) вільної частини лівої верхньої кінцівки; синці (не менше 11-ти) вільної частини правої нижньої кінцівки; синці (не менше 15-ти) вільної частини лівої нижньої кінцівки, які як окремо, так і в сукупності, при звичайному своєму перебігу у живих осіб не викликають короткочасний розлад здоров`я або незначну стійку втрату працездатності, мають не значені скороминучі наслідки тривалістю не більше 6-ти днів, і мають ознаки легких тілесних ушкоджень. Всі вищевказані ушкодження утворилися від дій тупих предметів, від не менше ніж 78-ми ударних дій, індивідуальні особливості конгактуючої поверхні яких в ушкодженнях не відобразилися, по ударному механізму в результаті нанесення багаторазових ударів (садна на тлі синців утворилися за механізмом удар-ковзання (при ударах тупими предметами з їх подальшим ковзанням по поверхні шкіри в місцях їх утворення). Судово-медичних даних для встановлення послідовності заподіяння всіх ушкоджень гр. ОСОБА_17 немає, так як всі вони заподіяні в дуже короткий проміжок часу, відсутня достовірна різниця в ступені вираженості реактивних змін (за даними судово-медичної експертизи гістологічних препаратів). Однак, враховуючи дані судово-медичної експертизи гістологічних препаратів, можна зробити висновок, що забійна рана обличчя (підборідковоі ділянки), синець на тильній поверхні правої кисті, перелом 5-го лівого ребра утворилися десятками хвилин пізніше інших наявних ушкоджень (оскільки мають ознаки судинної реакції). Враховуючи характер, локалізацію та механізм утворення ушкоджень, можливість їх утворення «при падінні (з висоти власного росту, та/або ударі об будь-яку поверхню)» виключається. Всі ушкодження у гр. ОСОБА_17 (за винятком забійної рани підборідкової ділянки, синця на тильній поверхні правої кисті, перелому 5-го лівого ребра) утворилися за 2-4 години до настання смерті, і таким чином могли бути отримані 22-23.2022 р. На це вказують результати розтину: відсутність ознак загоєння забійних ран та переломів, характер поверхні саден (червоно-коричневі, западаючі), темно-червоний колір крововиливів у м?які тканини в ділянках всіх ушкоджень, характер крововиливу під тверду оболонку мозку (темно-червоний, пухкий, однорідний згорток крові) та ін., а також, дані судово-медичної експертизи гістологічних об?єктів: мінімальні реактивні зміни в ділянках ушкоджень. Забійна рана підборідкової ділянки, синець на тильній поверхні правої кисті, перелом 5-го лівого ребра утворилися незадовго до настання смерті (за хвилини-десятки хвилин) Вищевказана закрита черепно-мозкова травма (єдиний нерозривний морфологічний якої складають крововиливи під тверду та м?яку оболонки головного мозку, синці, садна та забійні рани) згідно п. 4.8. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом N? 6 МОЗ України від 17.01.1995 р., була небезпечною для життя, в тому числі і в момент заподіяння, знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв?язку зі смертю, і за цим критерієм (небезпеки для життя), згідно п. 2.1.2, п. 2.1.3. «г» та п. 4.6. «Правил...», має ознаки ТЯЖКОГО тілесного ушкодження. Ушкодження у вигляді переломів 5,7-го лівих ребер не були небезпечними для життя, не знаходяться в прямому причинно-наслідковому зв?язку зі смертю, при звичайному своєму перебігу у живих осіб спричиняють тривалий розлад здоров?я строком понад 3-х тижнів (більш ніж 21 день), і за цим критерієм, відповідно до п. 2.2.2. та п. 4.6. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом N?6 МОЗ України від 17.01.1995 р., мають ознаки тілесних ушкоджень СЕРЕДНЬОГО ступеня тяжкості. Всі інші ушкодження у трупа гр. ОСОБА_17 у вигляді численних синців з саднами, як окремо, так і в сукупності, відповідно до п. 2.3.5. «Правил...», при звичайному своєму перебігу у живих осіб не викликають короткочасний розлад здоров?я або незначну стійку втрату працездатності, мають незначні скороминучі наслідки тривалістю не більше б-ти днів і мають ознаки ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень. Смерть гр. ОСОБА_17 знаходиться в прямому причинно-наслідковому зв?язку з вищевказаною закритою черепно-мозковою травмою, яка в клінічному перебігу ускладнилася набряком головного мозку, останній і з?явився безпосередньою причиною смерті. За сукупною оцінкою результатів комплексного дослідження ступеня вираженості трупних явищ, встановлених при експертизі трупа р. ОСОБА_17 25.03.2022 р. між 16:06 - 16:39 год., з урахуванням особливостей конкретного випадку, можна зробити висновок, що з моменту смерті до експертизи трупа пройшло близько 40-48 годин, таким чином смерть могла настати у проміжок часу між 23.03.2022 р. з 16:39 год. та 24.03.2022 р. по 00:39 год. 2 (5). При судово-токсикологічному дослідженні крові від трупа гр. ОСОБА_17 виявлений етиловий спирт у концентрації 0,85%. Така концентрація етилового алкоголю в крові при житті могла зумовити легке алкогольне сп?яніння. Біологічні зразки від трупа для можливого подальшого розширеного токсикологічного дослідження (на предмет виявлення наркотичних, психотропних та ін. речовин) були взяті для судово-токсикологічного архіву.;

-Висновок експерта № 341-/Д від 25.04.2022 року з ілюстрованою фото таблицею, за результатами проведення судово-медичної експертизи тілесних ушкоджень ОСОБА_11 , відповідно до якого у ОСОБА_11 виявлено 5-ть синців: на тильній поверхні правої (3) та лівої (2) кистей Характер та морфологічні особливості вищевказаних ушкоджень (слабка вираженість, блідо-синюшно-фіолетовий колір синців) дають змогу вважати, що дані ушкодження могли бути спричинені в межах 2-3 діб на момент проведення експертизи і, таким чином, могли утворитися 23-24.03.2022 року. Вказані синці утворилися від дій тупого (тупих) предмету (предметів), індивідуальні особливості контактуючої поверхні якого (яких) в ушкодженнях не відобразилися; не виключено, що при нанесенні ушкодження (ушкоджень) іншій особі (особам) вказаними кистями, стиснутими в «кулаки». Безпосередній механізм заподіяння ушкодження - «удар» вказаних ділянок об тупий предмет. Травмуючий чинник мав характеристики тупого предмета, лише за наявними судово-медичними деталізувати відповідь на дане питання не є можливим. Вищевказані синці кистей не були небезпечними для життя, в тому числі і в момент заподіяння, мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше шести днів, і за цим критерієм, відповідно до п. 2.3.5., п. 4.6. та п. 4.9.5. «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995 р., відносяться до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень. Локалізація ушкоджень на тілі гр. ОСОБА_11 доступна для дії як власної, так і сторонньої руки. Проте дані ушкодження нехарактерні для самоспричинення.;

-Висновок експерта № 275 від 14.04.2022 року, за результатами проведення судово-медичної імунологічної експертизи, відповідно до якого кров потерпілої ОСОБА_17 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВО. Кров підозрюваного ОСОБА_11 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВО. На наволочці, вилученій під час огляду місця події 25.03.2022р. за адресою: АДРЕСА_2 , знайдена кров людини, при дослідженні на групову належність якої чітко виявлений антиген А, а в об?єкті № 3 (маркування відділення) і ізогемаглютинін анти-В, властивий групі крові А з ізогемаглютиніном анти-В системи АВО. Не виключається походження крові від потерпілої ОСОБА_17 (також носія антигену А). В зв?язку з впливом предмето-носія на ізогемаглютинуючу сироватку висловитися про наявність або відсутність антигену В, який властивий підозрюваному ОСОБА_11 , в об`єктах № 1-3 не є можливим.;

-Висновок експерта № 274 від 13.04.2022 року, за результатами проведення судово-медичної імунологічної експертизи, відповідно до якого кров потерпілої ОСОБА_17 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВО. Кров підозрюваного ОСОБА_11 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВО. На фрагменті марлі зі змивом, вилученим 25.03.2022р. в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 знайдена кров людини, при дослідженні на групову належність якої виявлені антигени А та В, властиві групі крові АВ за системою АВО (у разі походження крові від однієї людини). Походження крові від потерпілої ОСОБА_17 (носія антигену А), підозрюваного ОСОБА_11 (носія антигену В - при наявності у нього пошкоджень з зовнішнею кровотечею на момент події) не виключається тільки в якості домішки, або змішення, у разі походження крові від двох, або більше осіб.;

-Висновок експерта № 277 від 18.04.2022 року, за результатами проведення судово-медичної імунологічної експертизи, відповідно до якого кров потерпілої ОСОБА_17 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою ABO. Кров підозрюваного ОСОБА_11 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою ABO. На підковдрі (за постановою - простирадло) (об?єкти № 1- 10), вилученій 25.03.2022р. в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , знайдена кров людини, при встановленні групової належності якої виявлено: - в об?єктах № 1-7 - антиген А (а в об?єктах N?1,7 - і ізогемаглютинін анти- В) властиві групі крові А з ізогемаглютиніном анти-В за системою АВО, що не виключає її походження від потерпілої ОСОБА_17 . Походження крові від підозрюваного ОСОБА_11 виключається. Встановити групову належність крові в об?єктах N?8-10 на підковдрі не виявилося можливим у зв?язку з неусувним впливом предмето-носія при неодноразових дослідженнях зі змінами умов фіксації матеріалу та проведенням реакції за допомогою різних серій ізогемаглютинуючих сироваток та цоліклонів.;

-Висновок експерта № 269 від 05.04.2022 року, за результатами проведення судово-медичної імунологічної експертизи, відповідно до якого кров підозрюваного ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВО.;

-Висновок експерта № 276 від 25.04.2022 року, за результатами проведення судово-медичної імунологічної експертизи, відповідно до якого кров потерпілої ОСОБА_17 відноситься до групи А з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою ABO. Кров підозрюваного ОСОБА_11 відноситься до групи В з ізогемаглютиніном анти-А за ізосерологічною системою АВО. На ковдрі (об?єкти № 1-10 - маркування відділення), вилученій в ході огляду місця події за адресою: АДРЕСА_2 , знайдена кров людини, в об?єктах № 1-6,8-10 групи А з ізогемаглютиніном анти-В системи АВО, що не виключає походження крові в зазначених об?єктах від потерпілої ОСОБА_17 (носія антигену А). В об?єкті № 7 на вищевказаній ковдрі виявлені антигени А і В, властиві групі крові АВ системи АВО за умови походження крові від однієї особи. За умови походження крові в зазначеному об?єкті від двох та більше осіб, не виключається змішування крові особи - носія антигену А, в тому числі потерпілої ОСОБА_17 , з кров?ю особи - носія антигену В, в тому числі підозрюваного ОСОБА_11 , або з кров?ю особи групи АВ (у разі походження крові від двох осіб або більше осіб).;

-Протокол огляду предмету від 07.04.2022 з ілюстрованою фото таблицею та додатком у вигляді електронного носія інформації, відповідно до якого оглянуто відео записи з камер внутрішнього та зовнішнього відео спостереження з камер відео спостереження, які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Дмитра Донського, буд. № 59/1, володільцем якого є ОК «Пространство на Донського» у період часу з 00:00 год., 20.03.2022 року по 12:00 год., 25.03.2022 року. У сукупності можливо встановити наступне: 20-23 березня 2022 року ОСОБА_11 кілька разів входив і виходив з будівлі. Зранку 23 березня він повернувся до квартири разом зі свідком ОСОБА_25 . Після цього вхід і вихід з квартири припинилися до вечора. 24-25 березня ОСОБА_11 виходив з квартири рідко, уникав контакту з іншими мешканцями, а ввечері 24 березня був зафіксований у дворі будинку під час телефонної розмови. 23 березня 2022 року ОСОБА_25 зайшов до будинку разом із ОСОБА_11 , після чого залишив квартиру близько півночі, коли ОСОБА_11 заснув. У період 24-25 березня його присутність у будинку не зафіксовано. На відеозаписах не зафіксовано викликів медичної допомоги або поліції до будівлі у зазначений період. ОСОБА_11 залишався у квартирі після смерті потерпілої, але не вживав жодних активних дій для повідомлення про подію чи виклику допомоги. Відео підтверджує, що обвинуваченого супроводжував ОСОБА_25 , що узгоджується зі свідченнями свідка про обмеження його можливості звернутися до правоохоронців. Ці обставини свідчать про спробу обвинуваченого приховати злочин.;

-Протокол огляду предмету від 25.03.2022 року з ілюстрованою фото таблицею, відповідно до якого предметом огляду є мобільний телефон марки «HUAWEI», що належить потерпілій ОСОБА_9 . У пристрої виявлено листування у застосунку «Viber» між потерпілою ОСОБА_9 та загиблою ОСОБА_17 . В повідомленнях, надісланих ОСОБА_17 , вона скаржиться на дії ОСОБА_11 , повідомляючи, що він систематично завдає їй фізичних ушкоджень. У своїх зверненнях потерпіла просила ОСОБА_9 вислати їй грошові кошти для придбання ліків. Крім того, на телефоні виявлено фотознімок, на якому зафіксовано обличчя ОСОБА_17 з явними ознаками тілесних ушкоджень, зокрема синцями та саднами. Ці обставини свідчать про те, що ОСОБА_17 зазнавала насильства з боку обвинуваченого задовго до дня трагічної події.;

-Протокол проведення слідчого експерименту від 06.04.2022 з додатком у вигляді електронного носія інформації зі свідком ОСОБА_25 , відповідно до якого свідок повідомив, що 23 березня 2022 року разом із обвинуваченим ОСОБА_11 прибув до квартири за вказаною адресою. При вході до приміщення він побачив потерпілу ОСОБА_17 , яка перебувала у тяжкому стані, мала численні тілесні ушкодження (синці, садна) та просила води. Свідок зазначив, що приблизно протягом пів години після прибуття потерпіла померла. Свідок також підтвердив, що обвинувачений не викликав швидку медичну допомогу, а замість цього запропонував позбутися тіла потерпілої. Після смерті потерпілої, свідок залишив квартиру вночі, коли ОСОБА_11 заснув. Свідок вказав, що на момент прибуття потерпілої на ній були явні ознаки тілесних ушкоджень, які, за його словами, могли бути результатом систематичного фізичного насильства з боку обвинуваченого. Під час слідчого експерименту свідок продемонстрував місця у квартирі, де перебували потерпіла та обвинувачений, а також описав дії обвинуваченого після настання смерті. За результатами експерименту підтверджено, що обвинувачений не вживав жодних заходів для надання допомоги потерпілій і, навпаки, намагався приховати факт злочину.;

-Висновок судово-психіатричного експерта № 132 від 05.04.2022 року, відповідно до якого за результатами проведеного амбулаторного судово-психіатричного дослідження експертна комісія судових експертів-психіатрів дійшла висновків: підозрюваний ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період часу, що відноситься до вчинення кримінального правопорушення, у якому він підозрюється, на хронічне психічне захворювання, недоумство, інший хворобливий стан психіки не страждав, у тимчасовому розладі психічної діяльності не перебував, у зв?язку з чим, він був здатен повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. У теперішній час підозрюваний ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на хронічне психічне захворювання, недоумство, інший хворобливий стан психіки не страждає, здатен повною мірою усвідомлювати свої дії та керувати ними. За своїм психічним станом підозрюваний ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , може предстати перед слідством та судом. За своїм психічним станом ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , застосування примусових заходів медичного характеру не потребує.

2.7.Оцінка судом доводів сторони обвинувачення та захисту, узагальнені висновки суду.

Перевіряючи доводи сторони захисту з приводу того, що обставини на які посилається прокурор, та які викладені в обвинувальному акті не містять свого підтвердження та щодо тверджень захисника та обвинуваченого ОСОБА_11 , про те, що він мав наміру вбивати ОСОБА_17 , а наніс тяжкі тілесні ушкодження, від яких остання загинула, суд вважає не обґрунтованими та такими, що спростовуються належними та допустимими доказами у сукупності, про які зазначено вище, а також з урахуванням наступного.

Згідно з правовою позицією Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 15 квітня 2021 року у справі № 751/2824/20 та від 23 лютого 2021 року у справі № 742/642/18 стандарт доведення «поза розумним сумнівом» означає, що сторона обвинувачення, дотримуючись засади змагальності, та виконуючи свій професійний обов`язок, передбачений ст.92 КПК, зобов`язана довести перед судом за допомогою належних, допустимих та достовірних доказів, що єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, - є та версія подій, за якою мав місце злочин і він був вчинений обвинуваченим.

Суд ураховує усталену позицію Верховного Суду щодо того, що для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Законодавець вимагає, аби будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням (постанови Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 688/788/15-к, від 8 жовтня 2019 року у справі № 195/1563/16-к, від 21 січня 2020 року у справі № 754/17019/17, від 16 вересня 2020 року у справі № 760/23459/17).

Склад кримінального правопорушення це сукупність встановлених законом юридично значущих об`єктивних та суб`єктивних ознак, що визначають вчинене суспільно небезпечне діяння як кримінальне правопорушення.

Тому поза розумним сумнівом має бути доведено кожен з елементів складу злочину - як ті, що утворюють об`єктивну сторону злочину, так і ті, що визначають його суб`єктивну сторону.

Суб`єктом злочину є ОСОБА_11 , який є фізичною особою, дієздатною та досягнувшою віку кримінальної відповідальності (16 років). На момент вчинення злочину, він мав належний психічний стан, що дає йому змогу усвідомлювати характер своїх дій і керувати ними. Важливим моментом є те, що ОСОБА_11 вже мав кримінальну історію, зокрема він був раніше засуджений за умисне вбивство (ч.1 ст.115 КК України). Цей факт свідчить про наявність у нього схильності до насильницьких дій та підвищену небезпеку для суспільства, що є значущим обставиною для кваліфікації злочину як особливо небезпечного.

Суб`єктивна сторона злочину складається з вини, мотиву, мети та психічного ставлення до скоєного:

Вина ОСОБА_11 діяв умисно, тобто він усвідомлював суспільну небезпеку своїх дій і бажав їхнього наслідку. Він передбачав, що численні удари можуть спричинити смерть ОСОБА_17 , і усвідомлював можливість такого результату. Його поведінка була спрямована на досягнення конкретної мети позбавлення життя потерпілої.

Мотив Мотивом злочину стали раптово виниклі неприязні стосунки між подружжям, що переросли у конфлікт. ОСОБА_11 , можливо, був емоційно перевантажений або втратив контроль над своїми діями, що призвело до застосування насильства. Мотиви вчинення насильства в подібних ситуаціях можуть бути пов`язані з внутрішніми непорозуміннями або емоційними причинами.

Мета Метою підозрюваного було позбавлення життя ОСОБА_17 , оскільки він не просто наносив удари, але й усвідомлював, що ці удари можуть призвести до її смерті.

Психічне ставлення до наслідків ОСОБА_11 усвідомлював, що його дії призведуть до важких тілесних ушкоджень, які можуть бути смертельними, але все одно продовжував їх вчиняти. Це свідчить про явний умисел в його діях, а також про високу ступінь усвідомлення того, що його дії можуть призвести до летального результату.

Об`єктом злочину є життя людини, яке є основним невід`ємним правом кожної особи. В даному випадку об`єктом посягання є життя ОСОБА_17 , позбавлення якого стало безпосереднім результатом вчиненого ОСОБА_11 злочину. Злочин посягав на основне право людини на її фізичну недоторканність і безпеку. Це правопорушення є серйозним порушенням моральних і правових норм, оскільки спричинене насильством проти найближчої особи.

Об`єктивна сторона злочину відображає зовнішні дії та наслідки, що виникли в результаті вчинення злочину:

Дії, що становлять злочин ОСОБА_11 протягом тривалого часу (з 12:00 до 19:00 год. 23 березня 2022 року) наносив численні удари кулаками по голові та тулубу ОСОБА_17 , що, як свідчить висновок судово-медичної експертизи, спричинило тяжкі тілесні ушкодження, які стали безпосередньою причиною її смерті. І хоча в ході конфлікту могли бути й інші обставини, саме ці удари стали визначальними.

Наслідки Потерпілою було отримано значну кількість серйозних тілесних ушкоджень, зокрема закриту черепно-мозкову травму з крововиливами в головний мозок, що призвело до набряку мозку і, в кінцевому рахунку, до смерті. Закрита черепно-мозкова травма, яка виявилася єдиним морфологічним комплексом ушкоджень, є безпосередньою причиною смерті потерпілої, що є підставою для кваліфікації цього злочину як умисного вбивства.

Причинно-наслідковий зв`язок Прямий причинно-наслідковий зв`язок між діями ОСОБА_11 (нанесення ударів) та результатом (смерть потерпілої) підтверджений судово-медичною експертизою. ОСОБА_11 умисно заподіяв потерпілій важкі тілесні ушкодження, що безпосередньо спричинили смерть.

Суд розглядає доводи сторони захисту, що стосуються класифікації дій обвинуваченого ОСОБА_11 як нанесення тяжких тілесних ушкоджень, що призвели до смерті потерпілої, однак вважає ці доводи не обґрунтованими та такими, що суперечать фактичним даним справи, а також наявним доказам. За результатами судового розгляду, а також з урахуванням висновків експертів та свідчень, суд доходить до висновку про наявність складу злочину, передбаченого п.13 ч.2 ст.115 Кримінального кодексу України.

Згідно з матеріалами справи, обвинувачений завдав потерпілій ОСОБА_17 тяжких тілесних ушкоджень, які безпосередньо спричинили смерть. Під час інциденту обвинувачений не лише здійснив нанесення фізичних ушкоджень, а й діяв з наміром приховати злочин, що свідчить про усвідомленість його дій та бажання позбутися доказів, а не просто завдати шкоди.

За висновками судово-медичних експертів, потерпіла отримала тяжкі тілесні ушкодження, що мали характер, здатний призвести до смерті. Серйозні травми, зокрема закрита черепно-мозкова травма, ушкодження внутрішніх органів, численні синці та садна, були причиною летального наслідку. Такі ушкодження є результатом насильницьких дій.

Дії обвинуваченого свідчать про те, що він усвідомлював можливість спричинення смерті потерпілій, що є ознакою прямого умислу. ОСОБА_11 , вчиняючи насильство над потерпілою, не намагався зупинити дію, не звернувся за допомогою до медичних установ або правоохоронців після того, як потерпіла втратила свідомість. Більше того, його поведінка після скоєння злочину (запропонована спроба позбутися тіла потерпілої) свідчить про те, що він мав чітке бажання приховати наслідки своїх дій, що є характерною ознакою наміру на вбивство.

Важливо акцентувати увагу на значній кількості тілесних ушкоджень, спричинених ОСОБА_11 , а саме на числі 78. Така кількість ушкоджень є значною за своєю кількістю і свідчить про особливу жорстокість та інтенсивність дій обвинуваченого.

Всі ушкодження, які були завдані потерпілій, є наслідком ударів тупими предметами (кулаками обох рук), що спричинили множинні травми. Це свідчить про те, що обвинувачений не тільки вживав силу, а й мав чітке усвідомлення наслідків своїх дій.

Кількість ушкоджень (78) є ознакою того, що насильство було тривалим і інтенсивним, що вказує на наявність злочинного наміру, а не на випадковий інцидент. Враховуючи кількість ударів і характер ушкоджень, можна стверджувати, що обвинувачений діяв умисно і з бажанням заподіяти тяжку шкоду потерпілій.

Така кількість ударів та характер ушкоджень також вказує на те, що обвинувачений перебував у стані психологічного агресивного впливу на потерпілу, що може свідчити про намір її вбити або принаймні про відсутність жодної турботи щодо наслідків своїх дій для життя потерпілої.

Кількість ушкоджень і спосіб їх нанесення підвищують рівень жорстокості вчиненого злочину. Таким чином, наявність 78 ударів тупими предметами (кулаками обох рук) свідчить про намір обвинуваченого заподіяти потерпілій смертельні ушкодження, а також підтверджує кваліфікацію його дій як умисного вбивства.

Таким чином, доводи сторони захисту щодо того, що обвинувачений лише завдав тяжких тілесних ушкоджень, від яких потерпіла померла, не витримують критики та спростовуються сукупністю зібраних доказів, що підтверджують наявність умислу на вбивство та розуміння обвинуваченим наслідків своїх дій.

Суд не бере до уваги показання свідка ОСОБА_18 (свідок сторони захисту) з таких причин, пов`язаних із їхньою змістовністю та мотивацією.

Свідок не була очевидцем подій, що відбувалися в період з 22 по 25 березня 2022 року, коли стався конфлікт між ОСОБА_11 і його дружиною. Інформація, яку вона надала суду, базується на телефонній розмові з її сином (обвинуваченим) і дівчиною на ім`я ОСОБА_20 . Такі дані є непрямими, а тому можуть не мати достатньої доказової сили. Її свідчення, ймовірно, спрямовані на зменшення вини сина або створення альтернативної версії конфлікту, що не пов`язує його безпосередньо з умислом на вбивство.

ОСОБА_18 надає інформацію про конфлікт між її сином і ОСОБА_17 , спираючись на повідомлення від ОСОБА_20 , які містили фотографії й текст. Проте ці докази не доводять фактів, які стосуються безпосередньо моменту вбивства чи підтверджують його обставини. Надати суду пояснення, що обвинувачений перебував під емоційним впливом через отримані фотографії та повідомлення, і тим самим зменшити тяжкість його провини.

ОСОБА_18 є матір`ю обвинуваченого, тому її свідчення можуть вважатися упередженими, спрямованими на захист сина. Захистити обвинуваченого як свого сина та надати контекст, який міг би викликати співчуття до нього, наприклад, підкреслити вплив стресу, провокацій дружини чи інших зовнішніх факторів.

Її свідчення, мали на меті: Представити ОСОБА_11 як людину, яка діяла під впливом сильних емоцій, викликаних особистими конфліктами та провокаціями. Спростувати версію про умисний характер дій її сина, підкресливши, що його поведінка була реакцією на отримані повідомлення та фотографії. Пом`якшити відповідальність обвинуваченого, викликавши співчуття до його обставин.

Фактично ці показання розкривають контекст складних емоційних відносин між сторонами, ревнощів, претензій і конфліктів, які могли спонукати до подій, що сталися, однак жодним чином не спростовують вину ОСОБА_11 у вчиненому умисному злочині.

На підставі вищезазначеного, оцінюючи отримані в суді докази, заслухавши показання обвинуваченого, потерпілої та свідків, дослідивши матеріали кримінального провадження, суд приходить до висновку, що вина обвинуваченого ОСОБА_11 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п.13 ч.2 ст.115 КК України, за кваліфікуючими ознаками умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (умисне вбивство), вчинено особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, за винятком вбивства, передбаченого статтями 116-118 цього Кодексу доведена у повному обсязі, зазначені докази є належними, допустимими та достовірними, а в сукупності вони є достатніми та взаємопов`язаними для винесення обвинувального вироку.

2.8. Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання

Обставини, що пом`якшують покарання ОСОБА_11 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає відшкодування матеріальної шкоди потерплій на загальну суму 30000 гривень, завданої в наслідок кримінального правопорушення.

Обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_11 , відповідно до ст.67 КК України, суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо подружжя.

2.9. Мотиви призначення покарання.

Пунктом 3 частини 1 статті 65 КК України передбачено, що суд призначає покарання враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. У пункті 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» зазначено, що визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст.12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).

Визнавши особу винною у вчиненні інкримінованого злочину, суду необхідно вирішити питання про те, яка міра покарання має бути призначена обвинуваченому і чи повинен він його відбувати.

Вирішуючи вказані питання, суд виходить із того, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне та достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів.

При цьому, обираючи конкретний вид та міру покарання за злочин, у вчиненні якого його визнано винним, суд враховує загальні засади призначення покарання, а саме: межі, встановлені санкцією п.13 ч.2 ст.115 КК України; цілі, систему покарань, підстави, порядок, межі та особливості застосування,а також керується нормами, які регулюють інші питання, що пов`язані з призначенням покарання та здатні вплинути на вибір судом певного його виду і міри; ступінь тяжкості вчиненого, особу винного та обставини, що пом`якшують та/або обтяжують покарання.

Суд поза розумним сумнівом дійшов висновку про винуватість ОСОБА_11 у вчиненні злочину, передбаченого п.13 ч.2 ст.115 КК України, за кваліфікуючими ознаками умисне протиправне заподіяння смерті іншій людині (умисне вбивство), вчинено особою, яка раніше вчинила умисне вбивство, за винятком вбивства, передбаченого статтями 116-118 цього Кодексу.

З огляду на серйозність та масштабність вчиненого злочину, а також необхідність захисту суспільства від подальших подібних загроз, суд дійшов висновку, що ефективне виправлення ОСОБА_11 , а також попередження його можливої кримінально-протиправної діяльності, можуть бути забезпечені лише через його ізоляцію від суспільства. Це можливо досягти шляхом призначення покарання у вигляді позбавлення волі.

Таке покарання суд визнає справедливим, необхідним та достатнім для досягнення основної мети покарання, передбаченої Кримінальним кодексом України. Воно дозволить забезпечити необхідний виправний вплив на обвинуваченого, спрямувати його поведінку у законне русло та мінімізувати ризики повторного вчинення кримінальних правопорушень у майбутньому.

При цьому суд зазначає, що підстави для звільнення обвинуваченого від покарання або від його відбування відповідно до положень Кримінального кодексу України не були встановлені. Отже, покарання, призначене судом, має бути виконане обвинуваченим у повному обсязі та без жодного виключення, відповідно до вимог закону та з урахуванням інтересів суспільства та держави.

Суд враховує, що злочинні дії ОСОБА_11 були вчинені з прямим умислом, що проявилося в тривалих та жорстоких діях, спрямованих на нанесення потерпілій тілесних ушкоджень, які призвели до її смерті. Крім того, було встановлено, що обвинувачений раніше вже вчиняв умисне вбивство, що свідчить про систематичний і небезпечний характер його поведінки, яка несумісна з можливістю залишення його на волі.

Суд дійшов висновку, що виправлення ОСОБА_11 , з урахуванням характеру вчиненого злочину, його суспільної небезпеки та рецидиву кримінальних дій, можливе виключно за умов його ізоляції від суспільства. Призначення будь-якого іншого виду покарання не відповідало б тяжкості вчиненого злочину, не забезпечувало б попередження вчинення нових кримінальних правопорушень та не відповідало б цілям покарання, визначеним Кримінальним кодексом України.

Отже, суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_11 покарання у вигляді позбавлення волі. Це рішення є єдиним можливим та виправданим у цій ситуації, оскільки лише такий вид покарання здатний досягти цілей справедливості, захисту суспільства та виправлення винного.

Суд наголошує, що злочинні дії обвинуваченого позбавили життя людину, а відтак завдали непоправної шкоди потерпілій стороні та суспільству в цілому. Жоден інший вид покарання, крім позбавлення волі, не може адекватно відобразити ступінь суспільного осуду та необхідність правової реакції на такі дії.

2.10. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.

Згідно з положеннями ч.1 ст.128 КПК України, особа, якій у результаті кримінального правопорушення чи іншого суспільно небезпечного діяння завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження, до початку судового розгляду, подати цивільний позов до підозрюваного чи обвинуваченого.

Відповідно до ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), майнова шкода, заподіяна неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, що порушують особисті немайнові права фізичних чи юридичних осіб або їхнє майно, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, також підлягає відшкодуванню за умови наявності вини особи, яка її завдала.

Частиною 2 ст.23 ЦК України передбачено, що моральна шкода може полягати у душевних стражданнях, яких зазнала фізична особа у зв`язку з ушкодженням її здоров`я або позбавленням життя близької людини.

Виходячи з цих положень, суд встановив, що потерпіла ОСОБА_9 пред`явила цивільний позов до обвинуваченого ОСОБА_11 , вимагаючи відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок злочину, що призвів до смерті її рідної сестри, ОСОБА_17 .

Щодо матеріальної шкоди:

Потерпіла заявила вимогу про відшкодування матеріальної шкоди у розмірі 29 550 гривень, яку було обґрунтовано витратами на поховання та ритуальні послуги. Надані матеріали кримінального провадження, зокрема фінансові документи, підтверджують зазначену суму витрат.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_11 добровільно відшкодував заявлену потерпілою матеріальну шкоду в розмірі 29 550 гривень, суд повинен діяти відповідно до положень КПК України, ЦК України та ЦПК України

Цивільний позов у кримінальному провадженні є засобом захисту майнових інтересів потерпілої сторони. Якщо матеріальна шкода відшкодована добровільно, суд може визнати, що цивільний позов у цій частині фактично задоволений.

Зобов`язання припиняється внаслідок його виконання. Добровільне відшкодування шкоди є належним виконанням зобов`язання, тому вимога потерпілої щодо матеріальної шкоди втрачає актуальність.

На підставі матеріалів провадження та підтвердження від потерпілої (розписка, квитанції) суд вважає за доцільне визнати, що обвинувачений виконав свої зобов`язання в повному обсязі в частині відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

Таким чином, вимога потерпілої про відшкодування матеріальної шкоди з обвинуваченого задоволена, оскільки шкода відшкодована добровільно.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_11 добровільно відшкодував потерпілій ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 29 550 гривень, суд визнає цивільний позов у частині відшкодування матеріальної шкоди фактично задоволеним.

Таким чином, суд вважає питання матеріальної шкоди врегульованим, а цивільний позов у цій частині фактично виконаним.

Щодо моральної шкоди:

Суд встановив, що неправомірними діями обвинуваченого ОСОБА_11 було завдано значної моральної шкоди потерпілій ОСОБА_9 , оскільки його злочинні дії призвели до тяжких наслідків позбавлення життя її рідної сестри, ОСОБА_17 . Втрата близької людини, особливо внаслідок насильницьких дій, є однією з найбільш травматичних подій, яка завдає глибоких душевних страждань та залишає незабутній слід у житті потерпілої.

Потерпіла, втративши свою рідну сестру, зазнала сильного емоційного потрясіння, яке вкрай негативно вплинуло на її психологічний стан. Враховуючи характер злочину, а саме насильницьке позбавлення життя близької людини, суд вважає, що ці душевні страждання мають особливо глибокий і тривалий характер. Їх інтенсивність обумовлена не лише самим фактом смерті, але й обставинами, за яких було вчинено цей злочин. З огляду на це, страждання потерпілої є тривалими і не обмежуються виключно часовими рамками після злочину, а матимуть відчутний вплив на її життя у майбутньому.

Суд визнає, що жодні матеріальні компенсації не здатні повернути життя потерпілої сестрі чи повністю зняти той емоційний біль і душевні муки, які пережила і продовжує переживати потерпіла ОСОБА_9 Життя людини є найвищою соціальною та моральною цінністю, і його втрата є непоправною. Жодні грошові кошти, навіть у значних розмірах, не можуть зрівнятися з втратою близької людини, з її унікальністю, незамінністю та роллю у житті потерпілої.

Разом з тим, встановлення грошової компенсації моральної шкоди є визнаним правовим механізмом для часткового відшкодування завданої шкоди. Воно покликане пом`якшити душевні страждання потерпілої, забезпечити справедливість та слугувати символічною формою визнання і осуду вчинених обвинуваченим дій.

Суд, керуючись принципами розумності, виваженості та справедливості, а також враховуючи тяжкість злочину, його наслідки для потерпілої та ступінь вини обвинуваченого, вважає обґрунтованим визначити розмір компенсації моральної шкоди у сумі 1000000 гривень. Цей розмір є значним, але водночас адекватним для часткового відшкодування глибоких і тривалих страждань, яких зазнала потерпіла через смерть своєї рідної сестри.

Враховуючи все зазначене, суд доходить висновку, що зазначена сума є мінімально достатньою для забезпечення справедливого відшкодування завданої моральної шкоди, водночас підкреслюючи, що жодна матеріальна компенсація не може бути еквівалентною втраті людського життя.

25.03.2022 року ОСОБА_11 було затримано на підставі ст.208 КПК України, на підставі ухвали слідчого судді обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, дія якого неодноразово продовжувалася відповідними ухвалами суду.

Встановлені судом під час обрання та продовження запобіжного заходу ризики, передбачені статтею 177 КПК України, на даний час продовжують існувати, враховуючи, що ОСОБА_11 засуджується до реального покарання у виді позбавленні волі, з метою запобігти ризикам ухилитись від суду та відбування покарання, суд приходить до висновку, що до вступу вироку в законну силу запобіжний захід у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_11 слід залишити без змін, оскільки існує ризик переховування від суду під тиском тягаря можливого відбування покарання, призначеного за скоєння особливо тяжкого злочину.

Заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту на майно підлягають скасуванню на підставі ст.174 КПК України.

Питання про речові докази суд вирішує в порядку ст.100 КПК України.

Процесуальні витрати на залучення експертів відсутні.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.2, 100, 110, 129, 174, 177, 349, 368, 373-374, 376, 392-395, КПК України, колегія суддів,

2.РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

УХВАЛИЛА:

ОСОБА_11 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого п.13 ч.2 ст.115 КК України і призначити покарання у вигляді позбавлення волі строком на 15 (п`ятнадцять) років.

Запобіжний захід обраний ОСОБА_11 , до набранням вироку законної сили, залишити без змін тримання під вартою.

У строки відбування призначеного покарання зарахувати ОСОБА_11 строк попереднього ув`язнення, відповідно до ч.5 ст.72 КК України строк тримання під вартою, з 25.03.2022 року по день набрання цим вироком суду законної сили, із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Початок строку відбування покарання рахувати з моменту фактичного затримання ОСОБА_11 , тобто з 25.03.2022 року, згідно протоколу затримання в порядку ст.208 КПК України.

Стягнути з ОСОБА_11 на користь потерпілої ОСОБА_9 моральну шкоду, завдану в наслідок кримінального правопорушення у сумі 1 000 000 гривень.

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 28.03.2022 року (Справа № 947/7385/24, Провадження № 1-кс/947/3056/22) на майно вилучене 25.03.2022 року, в ході проведення особистого обшуку особи ОСОБА_11 , а саме: мобільний телефон марки «ZTE» в корпусі чорного кольору, зв`язку ключів (2 ключа).

Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 28.03.2022 року (Справа № 947/7385/22, Провадження № 1-кс/947/3055/22) на майно, вилучене 25.03.2022 року в ході проведення огляду місця події, за адресою: АДРЕСА_2 , а саме на: ковдру зі слідами речовини бурого кольору, яку запаковано до паперової коробки; простирадло зі слідами речовини бурого кольору, яке запаковано до паперової коробки; наволочку зі слідами речовини бурого кольору, яку запаковано до паперової коробки; змиви речовини бурого кольору, які упаковано до паперового конверту.

Речові докази по кримінальному провадженню, а саме:

-Електронні носії інформації, на яких зафіксовано хід та результати слідчих (розшукових) та процесуальних дій зберігати в матеріалах справи.

-Змиви з долонних поверхонь право та лівої руки, зрізи з нігтьових пластин та зразок крові з пальця ОСОБА_11 , які упаковано до спеціальних пакетів СУ НП України зберігати в матеріалах справи.

-Мобільний телефон марки «ZTE» в корпусі чорного кольору повернути особі, у якої він був вилучений, тобто ОСОБА_11 ;

-Зв`язку ключів (2 ключа) вважати повернутими за належністю ОСОБА_29 ;

-Ковдру зі слідами речовини бурого кольору, яку запаковано до паперової коробки; простирадло зі слідами речовини бурого кольору, яке запаковано до паперової коробки; наволочку зі слідами речовини бурого кольору, яку запаковано до паперової коробки; змиви речовини бурого кольору, які упаковано до паперового конверту знищити.

Вирок може бути оскаржений до Одеського апеляційного суду протягом 30 (тридцяти) днів з моменту його проголошення через Київський районний суд м. Одеси.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційного скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий суддя ОСОБА_1

Суддя ОСОБА_2

Суддя ОСОБА_3

ОСОБА_1