УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2024 року

м. Київ

справа № 478/105/24

провадження № 51-3304 ск 24

Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:

головуючого ОСОБА_1 ,

суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 15 травня 2024 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року,

встановив:

Вироком Казанківського районного суду Миколаївської області від 15 травня 2024 року

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та зареєстрованого у АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

засуджено до покарання за ч. 3 ст. 286-1 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 5 років.

За вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 08 грудня 2023 року приблизно о 16:00 в порушення вимог п. 2.9 «а» Правил Дорожнього руху будучи в стані наркотичного сп`яніння керував автомобілем марки «ВАЗ-21101», реєстраційний номер НОМЕР_1 , та, рухаючись по автодорозі Н-11 «Дніпро-Миколаїв», грубо порушив вимоги пунктів 1.3, 2.3 «б» та 12.1 Правил Дорожнього руху і допустив виїзд керованого ним транспортного засобу за межі проїжджої частини, з подальшим наїздом на нерухому перешкоду у вигляді дерева та наступним з`їздом у прилеглий праворуч кювет та його перекиданням.

Внаслідок чого пасажиру вказаного автомобіля ОСОБА_6 було спричинено тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до смерті останнього, пасажирам ОСОБА_7 були спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження, а ОСОБА_8 - тяжкі тілесні ушкодження.

Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.

Захисник ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 звернувся до суду касаційної інстанції із касаційною скаргою на рішення судів першої та апеляційної інстанцій.

У касаційній скарзі захисник, не оспорюючи доведеності винуватості та правильності кваліфікації дій засудженого, порушує питання про зміну судових рішень у зв`язку неправильним застосуванням закону про кримінальну відповідальність, що призвело до невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого через суворість та просить застосовувати до свого підзахисного положення ст. 69 КК України. При цьому посилається на те, що судами не взято до уваги дані про його особу (раніше не судимий, позитивні характеристики за місцем проживання жителів територіальної громади м. Слов`янська, дільничного офіцера поліції, наявність на утриманні малолітньої дитини) та такі пом`якшуючі покарання обставини: повне визнання ним вини, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та усунення заподіяної шкоди, надання медичної допомоги потерпілому безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши додані до неї копії судових рішень, колегія суддів дійшла висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження, якщо з касаційної скарги, наданих до неї судових рішень та інших документів вбачається, що підстав для задоволення скарги немає.

Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.

Відповідно до приписів ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення у касаційній скарзі не оспорюються.

Доводи касаційної скарги захисника щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність судами через незастосування положення ст. 69 КК України при призначенні ОСОБА_9 покарання не заслуговують на увагу, виходячи із зазначеного нижче.

Положеннями ст. 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.

Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення у значенні ст. 414 КПК України означає з`ясування судом насамперед питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст. 12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.

Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанцій, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покаранням й тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги під час призначення покарання.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 66 КК України встановлено обставини, які пом`якшують покарання, зокрема щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінальних правопорушень.

Також відповідно до вимог ч. 2 ст. 66 КК України при призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, і інші обставини, не зазначені в ч. 1 цієї статті, водночас визнання обставини такою, що пом`якшує покарання, має бути вмотивовано у вироку.

Водночас кримінальний закон передбачає у виняткових випадках можливість застосування положень ст. 69 КК України лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та з урахуванням особи винного. Підставами призначення більш м`якого покарання є дві групи чинників, які характеризують як вчинене кримінальне правопорушення так і особу винного: 1) наявність декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення; 2) дані, які певним чином характеризують особу винного.

При цьому суд повинен установити наявність не однієї, а кількох таких обставин та ці обставини повинні істотно знижувати ступінь тяжкості кримінального правопорушення. Одночасно їх наявність впливає і на рівень небезпечності особи винного.

При визначенні поняття обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, суд повинен виходити з того, що вказаний чинник має оціночний характер і залежить від індивідуальних особливостей встановлених обставин конкретного кримінального правопорушення у взаємозв`язку з системним тлумаченням положень статей 65, 66, 69 КК України та з урахуванням ролі, яку виконувала особа, визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, її поведінки та характеру дій під час його вчинення, негативних наслідків, спричинених кримінальним правопорушенням, і вжитих заходів для їх усунення, іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку кримінального правопорушення та особу винного. Суд, застосовуючи положення ст. 69 КК України під час призначення покарання, зобов`язаний не тільки перерахувати обставини, що його пом`якшують, а й обґрунтувати, яким чином такі обставини істотно знизили чи мали б знизити ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.

Як убачається із копій судових рішень, районний суд, з рішенням якого погодився й суд апеляційної інстанції за результатами перегляду вироку щодо ОСОБА_5 , дотримався наведених вимог матеріального права.

При цьому, обираючи винуватому покарання, урахував ступінь тяжкості вчиненого ним правопорушення, дані про особу засудженого, який раніше не судимий, є тимчасово переміщеною особою, позитивну характеристику громадської організації "Справедливість та розвиток товариства", наявність на утриманні малолітньої дитини, а також те, що він на обліках у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, його ставлення до вчиненого, вік, стан здоров`я та загальний розвиток.

Обставиною, що пом`якшує покарання визнано щире каяття, обставин, що обтяжують покарання, не встановлено.

Таким чином, наведені в касаційній скарзі захисника обставини, у тому числі і дані про особу винного, в повній мірі враховані судом першої інстанції при призначенні покарання.

Водночас, крім відомостей про особу засудженого судом взято до уваги і конкретні обставини справи, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, зокрема те, що ОСОБА_5 , нехтуючи суспільною безпекою та грубо порушуючи правила безпеки дорожнього руху, керував автомобілем у стані наркотичного сп`яніння, що призвело до смерті потерпілого ОСОБА_6 та спричинило тяжке тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_8 , середньої тяжкості тілесне ушкодження потерпілому ОСОБА_7

Урахувавши всі обставини, які за законом мають правове значення, районний суд, дотримуючись принципу індивідуалізації та, виходячи з особливостей конкретних обставин кримінального правопорушення, реалізовуючи свої дискреційні повноваження, дійшов правильного висновку, що встановлені судом пом`якшуючі обставини в сукупності та дані про особу засудженого не знижують ступеня суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, та призначив покарання у виді позбавлення волі за ч. 3 ст. 286-1 КК України у мінімальних межах санкції вказаної статті.

Колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження в межах поданої апеляційної скарги захисника, надала відповіді на всі доводи апеляційної скарги, погодилася з призначеним судом першої інстанції покаранням та також не встановила підстав для застосування положень ст. 69 КК України.

Таким чином, призначене ОСОБА_5 покарання відповідає вимогам статей 50, 65 КК України, є необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження вчинення нових злочинів. Підстав вважати його явно несправедливим через суворість колегія суддів не вбачає.

Отже, обґрунтування касаційної скарги захисника не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а з касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, а тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити відповідно до вимог п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України.

Враховуючи викладене та керуючись п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд

постановив:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Казанківського районного суду Миколаївської області від 15 травня 2024 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 03 грудня 2024 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3