Справа № 130/799/23
Провадження №11-кп/801/61/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції ОСОБА_1
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі судового засідання: ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу з доповненнями прокурора Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_6 , апеляційну скаргу обвинуваченої ОСОБА_7 на вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29.02.2024 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені в Єдиний реєстр досудових розслідувань 24.12.2023 року № 0000484 по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки смт Шпиків Тульчинського району Вінницької області, громадянки України, без освіти, незаміжньої, на утриманні пятеро неповнолітніх дітей, непрацюючої, мешканки АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

з участю сторін кримінального провадження:

прокурора: ОСОБА_8

захисника: ОСОБА_9

обвинуваченої: ОСОБА_7

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_7 , посягаючи на встановлені законодавством України суспільні відносини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів, суспільні відносини, що охороняють здоров`я населення України, в порушення вимог статей 7, 12, 17, 25 Закону України «Про наркотичні засоби, психотропні речовини і прекурсори» від 15 лютого 1995 року, Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів, а також зловживання ними» від 15 лютого 1995 року, постанови Кабінету Міністрів України №770 від 06 травня 2000 року та наказу Міністерства охорони здоров`я України №188 від 01 серпня 2000 року (з наступними змінами та доповненнями до наведених нормативних актів), маючи умисел на незаконне придбання, зберігання з метою збуту та збут психотропної речовини, обіг якої обмежено амфетамін, за невстановлених слідством обставин, у невстановлені дату та час, у невстановлених осіб придбала психотропну речовину амфетамін, який зберігала за місцем свого проживання по АДРЕСА_1 .

У подальшому, 30 січня 2023 року, о 12-28 год, під час проведення контролю за вчиненням злочину у виді оперативної закупівлі психотропної речовини амфетаміну, обвинувачена ОСОБА_7 , переслідуючи корисливий мотив та умисел, направлений на незаконний збут психотропних речовин, незаконно збула легендованій особі ОСОБА_10 , який діяв на підставі постанови прокурора про контроль за вчиненням злочину з відома та під контролем працівників поліції під час проведення контрольованої та оперативної закупки, за 500 грн порошкоподібну речовину білого кольору в одному фольговому згортку масою 0,4145 г, в якій маса психотропної речовини амфетаміну, обіг якого обмежено, становила 0,2871 г.

Крім цього, 9 лютого 2023 року, приблизно об 1145 год, під час проведення контролю за вчиненням злочину у формі оперативної закупівлі психотропної речовини амфетаміну, обвинувачена ОСОБА_7 , переслідуючи корисливий мотив та умисел, направлений на незаконний збут психотропних речовин, повторно незаконно збула легендованій особі ОСОБА_10 , який діяв на підставі постанови прокурора про контроль за вчиненням злочину з відома та під контролем працівників поліції під час проведення контрольованої та оперативної закупки, за грошові кошти в сумі 1000 грн порошкоподібну речовину білого кольору в одному фольговому згортку масою 0,6522 г, в якій маса психотропної речовини амфетаміну, обіг якого обмежено, становила 0,4549 г, який вона раніше за невстановлених слідством обставин, у невстановлені дату та час незаконно придбала у невстановлених досудовим слідством осіб та зберігала у своєму будинку з метою збуту.

9 лютого 2023 року, після проведення оперативної закупівлі психотропної речовини амфетаміну, під час проведення санкціонованого слідчим суддею обшуку, у помешканні обвинуваченої ОСОБА_7 в будинку АДРЕСА_1 працівниками поліції було виявлено та вилучено електронні ваги, на поверхні яких виявлено нашарування психотропної речовини, обіг якої обмежено - амфетаміну масою 0,00000495 г; один паперовий згорток з подрібненою речовиною рослинного походження зеленого кольору, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом, обіг якого заборонено - канабісом, масою (у перерахунку на висушену речовину) 1,17 г; а також один фольговий згорток із порошкоподібною речовиною білого кольору масою 0,6234 г, в якій маса психотропної речовини амфетаміну, обіг якого обмежено, становила 0,4378 г, який вона повторно незаконно зберігала з метою збуту.

Прокурор Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу з доповненнями, просив вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29.02.2024 року скасувати в частині призначеного покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість.

Ухвалити новий вирок, яким визнати винуватою ОСОБА_7 та призначити їй покарання за ч.1 ст. 307 КК України у виді 5 років позбавлення волі, за ч.2 ст.307 КК України у виді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у вигляді 8 років позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна.

Згідно ч. 7 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 цілодобовий домашній арешт у строк покарання з співвідношення три дні цілодобового домашнього арешту відповідає одному дню позбавлення волі з 15.02.2023 по 07.04.2023.

Початок строку відбування покарання відраховувати з моменту затримання ОСОБА_7 на виконання вироку.

В решті вирок залишити без змін.

Обвинувачена ОСОБА_7 подала апеляційну скаргу, просила вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29.02.2024 року змінити, визнати її винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України призначити їй покарання у виді позбавлення воді строком на 2 роки, визнати винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 307 КК України із застосуванням ст. 69 КК України та призначити їй покарання у виді позбавлення волі строком на 3 роки з конфіскацією майна; відповідно до ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, призначити їй остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки з конфіскацією майна; на підставі ст. 75 КК України звільнити її від відбування основного покарання з випробуванням - з іспитовим строком 3 роки з покладенням обов`язків, передбачених п.п.1,2 ч.1, п.2 ч.3 ст. 76 КК України.

Вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29.02.2024 року ОСОБА_7 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого частиною першою статті 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.

ОСОБА_7 визнати винною у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, із застосуванням ст. 69 КК України, призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з конфіскацією майна.

У відповідності з ч.1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим обрано ОСОБА_7 остаточну міру покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки з конфіскацією майна.

Початок строку відбування покарання ухвалено рахувати з моменту виконання вироку.

Грошові кошти в сумі 6000 (шість тисяч) грн купюрами номіналом по 1000 (одній тисячі) грн, які поміщено до спец. пакету НПУ № PSP 1417087; грошові кошти (іноземна валюта) в сумі 530 доларів США купюрами номіналом по 100 (5 штук), 20 (1 штука), 10 (1 штука), які поміщено до спец. пакету НПУ № PSP 1417088; грошові кошти в загальній сумі 12 600 гривень, купюрами номіналом по 1000, 500, 200, 100 гривень. Серед купюр номіналом 500 гривень виявлено купюри з номіналом 500 (п`ятсот) гривень, серія ЕА 6897757; 500 (п`ятсот) гривень, серія ЄИ 6036661; грошові кошти 500 (п`ятсот) гривень, серія ЕА 6897757; 500 (п`ятсот) гривень, серія ЄИ 6036661 разом з рештою грошових коштів номіналом по 500 гривень, що в загальній сумі становить 5 000 гривень поміщено до спец. пакету НПУ PSP 1417085. Решта грошових коштів в сумі 7 600 гривень поміщено до спец. пакету НПУ WAR 0059359, які знаходяться на зберіганні у камері зберігання речових доказів Жмеринського РВП, ухвалено конфіскувати в дохід держави.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати на залучення експерта при проведенні судових експертиз в сумі 12081 (дванадцять тисяч вісімдесят одну) грн 92 коп.

Ухвалу слідчого судді від 11 лютого 2023 року про накладення арешту на речові докази скасовано.

В строк відбування покарання, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, зараховано обвинуваченій ОСОБА_7 термін попереднього ув`язнення з 9 лютого 2023 року по 16 лютого 2023 року включно з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Вирішено долю речових доказів.

Вимоги апеляційної скарги з доповненнями прокурора Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_6 мотивовано тим, що при призначенні ОСОБА_7 покарання суд першої інстанції безпідставно застосував відносно неї вимоги ст. 69 КК України, оскільки у ОСОБА_7 відсутня одна з основних обставин, яка пом`якшує покарання щире каяття.

Суд належним чином не обґрунтував, яким чином обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченої істотно знизили чи мали б знизити ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень. Сама по собі наявність у ОСОБА_7 дітей жодним чином не зменшує ступінь тяжкості вчинених злочинів.

Крім того, прокурор зазначає, що у резолютивній частині вироку, не посилаючись на норми права, судом не зараховано у строк покарання термін перебування обвинуваченої під цілодобовим домашнім арештом у співвідношенні три дні цілодобового домашнього арешту відповідає одному дню позбавлення волі.

Згідно ч. 7 ст. 72 Кримінального кодексу України домашній арешт зараховується судом у строк покарання з співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Відповідно до Закону України № 3342-IX від 23.08.2023 «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань», який набув чинності 28.03.2024. законодавчих

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що відповідно до ухвали Вінницького апеляційного суду від 15.02.2023 відносно на той час підозрюваної ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту строком на 60 діб, тобто до 12.04.2023 включно.

Однак, ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 07.04.2023 клопотання прокурора про продовження терміну дії запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_7 у виді цілодобового домашнього арешту задоволено частково, та продовжено запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час.

Таким чином, в резолютивній частині оскаржуваного вироку, не посилаючись на норми права, зокрема ч. 7 ст. 72 Кримінального кодексу України, не зараховано в строк покарання термін перебування ОСОБА_7 з 15.02.2023 по 07.04.2023 під цілодобовим домашнім арештом у співвідношенні три дні цілодобового домашнього арешту відповідає одному дню позбавлення волі.

Вимоги апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_7 мотивовано тим, що висновки суду щодо неприйняття до уваги щирого каяття обвинуваченої не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження.

Обвинувачена щиро жалкує про вчинене, про що зазначала у кожній своїй промові під час судового розгляду кримінального провадження, негативно оцінювала вчинене нею кримінальне правопорушення, перебуваючи під вартою зрозуміла та переосмислила свою поведінку та спосіб свого життя, твердо вирішила його змінити, щиро розкаялась у скоєному.

Зважаючи на ці обставини, а також встановлені судом в процесі розгляду справи обставини, шо пом`якшують покарання- перебування на її утриманні чотирьох дітей, перебування у стані вагітності, відсутність судимостей, позитивна характеристика за місцем проживання, відсутність обставин, що обтяжують покарання, є необхідність у звільненні ОСОБА_7 від відбування покарання з випробуванням.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_8 , який підтримав вимоги апеляційної скарги з доповненнями прокурора, захисника ОСОБА_9 , який просив задоволити апеляційну скаргу обвинуваченої, відмовити в задоволенні апеляційної скарги з доповненнями прокурора, обвинувачену ОСОБА_7 , яка просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги з доповненнями прокурора, задоволити її апеляційну скаргу, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги з доповненнями прокурора, апеляційної скарги обвинуваченої , суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора з доповненнями підлягає задоволенню, в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченої слід відмовити, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини, кваліфікацію дій обвинуваченої ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованих їй кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 307, ч.2 ст.307 КК України в апеляційних скаргах прокурора, обвинуваченої не оспорюються.

В апеляційній скарзі з доповненнями прокурор викладає доводи щодо невідповідності призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої через м`якість.

Обвинувачена в апеляційній скарзі ставить питання про доцільність застосування ст. 75, ст. 76 КК України.

Відповідно ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.

За результатами апеляційного розгляду, апеляційний суд приходить до висновку про те, що, призначаючи обвинуваченій ОСОБА_7 покарання, суд першої інстанції не дотримався вимог статей 50, 65 КК України, у зв`язку з чим, безпідставно призначив покарання за ч.1 ст. 307 КК України з застосуванням ст. 69 КК України, за ч.2 ст. 307 КК України з застосуванням ст. 69 КК України.

Положеннями ст. 50 КК України визначено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні злочину, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.

У відповідності до загальних засад призначення покарання, визначених ст. 65 КК України, особі, яка вчинила злочин, зокрема, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, з урахуванням ступеню тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Так, однією з засад призначення покарання за вчинені кримінальні правопорушення закон визначає призначення судом покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

При цьому нормами ст.69 КК України, положення якої покликані гуманізувати закон про кримінальну відповідальність є призначення покарання «нижче нижчого». Але застосування даної норми може відбуватись лише за наявності певних обставин, а саме наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного.

У відповідності до ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.

Відповідно до висновку Верховного суду від 27.04.2021 у справі №712/4384/20, однією з обов`язкових умов для застосування до винної особи положень ст. 69 КК України є наявність декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання.

Колегія суддів зауважує, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.

Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.

Зі змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що суд при призначенні покарання ОСОБА_7 із застосуванням положень ст.69 КК України взяв до уваги те, що ОСОБА_7 раніше не судима, є багатодітною матір`ю, яка має чотирьох дітей, згідно довідки Жмеринської ЦРЛ № 2732/01-02 від 18 грудня 2023 року знаходиться у стані вагітності, врахував обставини, які у відповідності ст. 66 КК України пом`якшують покарання наявність чотирьох неповнолітніх дітей, стан вагітності обвинуваченої, а також те, що обвинувачена раніше несудима та характеризується позитивно, відсутність обставин, які у відповідності ст. 67 КК України обтяжують покарання не встановлено.

Таким чином, призначаючи ОСОБА_7 покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.1 ст. 307, ч. 2 ст. 307 КК України, суд в порушення вимог ст. 69 КК України у мотивувальній частині вироку не зазначив, які саме обставини справи або дані про особу обвинуваченої він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання за ч.1 ст. 307 та за ч.2 ст.307 КК України.

За встановлених обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції безпідставно застосував положення ст.69 КК України при призначенні ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 307, ч.2 ст.307 КК України, не розмежувавши підстави застосування ст. 69 КК України за кожним складом кримінального правопорушення при призначенні покарання.

Призначення більш м`якого покарання, ніж передбачено законом, відповідно до ст. 69 КК України, може бути лише за наявності кількох (не менше двох) пом`якшуючих обставин і воно має бути умотивованим.

Таким чином, виходячи з конкретних обставин кримінального провадження, суд першої інстанції при ухваленні стосовно ОСОБА_7 вироку та призначенні покарання неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме ст. 69 КК України, що потягнуло за собою невідповідність призначеного покарання ступеню тяжкості злочинів та особі обвинуваченої внаслідок його м`якості.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 420 КПК, суд апеляційної інстанції скасовує вирок суду першої інстанції і ухвалює свій вирок у разі необхідності застосування більш суворого покарання.

За таких обставин, вирок суду відносно ОСОБА_7 в частині призначення покарання підлягає скасуванню з постановленням нового вироку в цій частині.

Суд апеляційної інстанції з урахуванням вимог постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.04.02 № 4 «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів», відповідно до яких поширення наркоманії та зростання злочинності, пов`язаної з наркотичним обігом наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів набувають усе більших масштабів і стають серйозним соціальним чинником, який негативно впливає на життя, здоров`я та благополуччя людей, важливе значення має правильне застосування кримінально- правових норм, що передбачають відповідальність за вчинення таких злочинів, обставин вчинення злочинів, які свідчать про їх підвищену суспільну небезпечність, оскільки вони перш за все порушують встановлений законодавством порядок обігу наркотичних засобів, внаслідок якого задовольняється незаконний попит на наркотики, тяжкості вчинених ОСОБА_7 кримінальних правопорушень, особи обвинуваченої, вважає, що відсутні підстави для застосування ст. 75 КК України та задоволення апеляційної скарги обвинуваченої.

Суд апеляційної інстанції, вирішуючи питання щодо призначення покарання враховує тяжкість вчинених кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до категорії тяжких злочинів та їх суспільну небезпечність, особу обвинуваченої ОСОБА_7 , приймаючи до уваги те, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення обвинуваченої, вважає, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_7 можливе лише в умовах ізоляції її від суспільства, для її виправлення та попередження вчинення нею нових злочинів доцільно призначити покарання у виді позбавлення волі.

При цьому, призначаючи покарання за ч.2 ст. 307 КК України, суд апеляційної інстанції з урахуванням щирого каяття ОСОБА_7 , того, що на її утримані п`ятеро неповнолітніх дітей, вважає за можливе призначити покарання за ч.2 ст.307 КК України з застосуванням ст. 69 КК України, призначити покарання нижче від найнижчої межі, встановленої ч.2 ст. 307 КК України.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Законом України № 3342-ІХ від 23.08.2023 року внесено доповнення до Кримінального кодексу України щодо правил складання покарань та зарахування попереднього ув`язнення у строк покарання.

На підставі ч.7 ст. 72 КК України ( в редакції із змінами, внесеними згідно із Законами № 270-VI від 15.04.2008, № 838-VIII від 26.11.2015, № 2046-VIII від 18.05.2017, № 2617-VIII від 22.11.2018, № 3342-IX від 23.08.2023) домашній арешт зараховується судом у строк покарання за правилами, передбаченими в частині першій цієї статті, виходячи з такого їх співвідношення - три дні цілодобового домашнього арешту відповідають одному дню позбавлення волі.

Відповідно до ухвали Вінницького апеляційного суду від 15.02.2023 відносно підозрюваної ОСОБА_7 було обрано запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту.

Однак, ухвалою Жмеринського міськрайонного суду від 07.04.2023 клопотання прокурора про продовження терміну дії запобіжного заходу відносно обвинуваченої ОСОБА_7 у виді цілодобового домашнього арешту задоволено частково та продовжено обвинуваченій запобіжний захід у виді домашнього арешту в нічний час.

Разом з тим, Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області, ухвалюючи вирок стосовно ОСОБА_7 в резолютивній частині оскаржуваного вироку не зазначив про зарахування в строк покарання строк перебування ОСОБА_7 з 15.02.2023 по 07.04.2023 під цілодобовим домашнім арештом за правилами ч. 7 ст. 72 КК України.

Згідно п.4 ч.1 ст.409 КПК України підставою для скасування судового рішення при розгляді справи в суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок мякості призначеного покарання.

Клопотання подане захисником ОСОБА_9 про визнання недопустимими в порядку ст. 89 КК України доказів, а саме: протоколів огляду покупця ОСОБА_10 від 30.01.2023 р., 9.02.2023р., протоколів огляду та ідентифікації грошових коштів від 30.01.2023 р., 9.02.2023 р., протоколів проведення контролю за вчиненням злочину від 30.01.2023 р., 9.02.2023р. та похідних від них протокол огляду речових доказів, постанову про приєднання речових доказів до справи, акт експертизи, документів про передачу речових доказів та інших задоволенню не підлягає.

З вироку суду убачається, що судом під час судового розгляду належним чином перевірено допустимість доказів, проаналізовано їх та прийнято законне та обгрунтоване рішення у даному провадженні.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що апеляційний розгляд здійснюється в межах апеляційних скарг, в яких оскаржується рішення щодо призначення покарання.

Питання щодо недопустимості доказів у даному кримінальному провадженні не було предметом розгляду у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитись проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст. ст. , 405, 407, 409,414,420, 615 КПК України, суд апеляційної інстанції ,

У х в а л и в :

Відмовити в задоволенні апеляційної скарги обвинуваченої.

Апеляційну скаргу прокурора з доповненнями задоволити частково.

Скасувати вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 29.02.2024 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст. 307, ч.2 ст. 307 КК України в частині призначення покарання.

Ухвалити новий вирок

Призначити ОСОБА_7 покарання за ч.1 ст. 307 КК України у виді чотирьох років позбавлення волі, за ч.2 ст.307 КК України з застосуванням ст. 69 КК України у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна.

На підставі ч.1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_7 покарання у виді у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі з конфіскацією всього належного майна.

Згідно ч. 7 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 цілодобовий домашній арешт у строк покарання з співвідношення три дні цілодобового домашнього арешту відповідає одному дню позбавлення волі з 15.02.2023 по 07.04.2023.

Початок строку відбування покарання відраховувати з моменту затримання ОСОБА_7 на виконання вироку.

В решті вирок суду першої інстанції залишити без змін

Судове рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом трьох місяців з дня проголошення до Верховного Суду.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4