Справа № 463/2039/23 Провадження № 1-кп/450/168/25
УХВАЛА

судового засідання

27 січня 2025 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі :

головуючого-судді ОСОБА_1

при секретарі ОСОБА_2

за участі прокурора ОСОБА_3

обвинуваченого ОСОБА_4 , ОСОБА_5

захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6

перекладача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Пустомити клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу в кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000228 від 27.01.2023 року про обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України, ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 121 КК України, ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 121 КК України,-

в с т а н о в и в :

В провадженні Пустомитівського районного суду Львівської області перебуває кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000228 від 27.01.2023 року про обвинувачення ОСОБА_8 за ч. 2 ст. 121 КК України, ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 121 КК України, ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 121 КК України.

На адресу Пустомитівського районного суду Львівської області надійшло клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_5 . Клопотання мотивує тим, що ОСОБА_5 обвинувачується у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, вчиненого групою осіб, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. 28.01.2023 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України. Обгрунтованість підозри ОСОБА_5 у скоєнні даного кримінального правопорушення підтверджується матеріалами кримінального провадження в їх сукупності, зокрема повідомленням на лінію 102 від 26.01.2023 року № 2668; заявою потерпілого ОСОБА_9 про вчинення кримінального правопорушення від 27.01.2023 року; показаннями свідків ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , документами та речовими доказами у кримінальному провадженні. Тому беручи до уваги те, що ОСОБА_5 обвинувачується у вчиненні злочину, санкція статті якого передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від 7 до 10 років, без можливості застосування ст. 75 КК України, вагомість та обґрунтованість наявних доказів про вчинення ним кримінального правопорушення, є підстави вважати, що ризики, ст. 177 КПК України, які слугували підставою обрання запобіжного заходу обвинуваченому не відпали та продовжують існувати, зокрема: обвинувачений може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні. Крім цього, дані про обвинуваченого свідчать про те, що останній офіційно не працевлаштований, немає міцних соціальних зв`язків та джерел заробітку, постійного місця проживання на території Львівської області. На підставі наведеного просить клопотання задоволити.

27.01.2025 року на адресу Пустомитівського районного суду Львівської області надійшло заперечення захисника ОСОБА_5 ОСОБА_6 на клопотання про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою ОСОБА_5 в якому просив відмовити в задоволенні клопотання прокурора та обрати ОСОБА_5 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту. Заперечення мотивоване тим, що в ході розгляду справи, незрозуміло хто наніс потерпілому тілесні ушкодження у вигляді вдавленого перелому виличної дуги праворуч, а якщо це троє обвинувачених, то який тоді механізм нанесення ними трьома такого ушкодження. До цього часу сторона обвинувачення не конкретизувала обвинувачення як ОСОБА_5 , так і інших обвинувачених - ОСОБА_8 та ОСОБА_4 . Як пояснив ОСОБА_5 жодних неправомірних дій щодо потерпілого ОСОБА_9 він не вчиняв, будь-які тілесні ушкодження йому не заподіював. Сторона обвинувачення не надала суду жодних доказів того, що ОСОБА_5 заподіяв потерпілому ОСОБА_9 легкі чи тяжкі тілесні ушкодження чи був причетний до цього, а тим більше, що заподіяв тяжке тілесне ушкодження групою осіб разом із ОСОБА_8 та ОСОБА_4 . Такі докази відсутні. Тому обвинувачення ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 121 ч. 2 КК України, є необгрунтованим. Щодо можливих ризиків, про які зазначає сторона обвинувачення, то такі є малоймовірними і ґрунтуються на припущеннях. Сама тяжкість покарання за кримінальне правопорушення, яке інкримінується обвинуваченому ОСОБА_5 , не є виправданим у застосуванні найсуворішого запобіжного заходу - тримання під вартою. Щодо ризику переховування від суду, то такий ризик є малоймовірним та не є очевидним. ОСОБА_5 , якому було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення лише на другий день після доставления потерпілого ОСОБА_9 в медичний заклад, не робив спроб втечі, сторона обвинувачення не володіє даними про підготовку до цього. Окрім цього, на даний час в Україні введений воєнний стан, на межах кожної області і у великих населених пунктах стоять блокпости, на яких здійснюється перевірки громадян, за межі України виїхати не можливо. Тому, навіть при бажанні, переховуватися від суду, буде неможливим, що в, свою чергу, унеможливить прийняття обвинуваченим такого рішення.Твердження про існування іншого ризику, про який зазначає прокурор в клопотанні, зокрема, незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні, є безпідставним. На даний час всі свідки, заявлені стороною обвинувачення, допитані судом під час судових засідань. Свідки, будучи попередженими про кримінальну відповідальність за відмову від дачі показань та дачу завідомо неправдивих показань, дали показання. Жоден з допитаних свідків не дав показання про те, що ОСОБА_5 заподіював тілесні ушкодження потерпілому ОСОБА_9 . Тому не зрозуміло навіщо ОСОБА_5 впливати на цих свідків. Щодо свідка ОСОБА_15 , то сторона обвинувачення тривалий час не може встановити місце знаходження чи перебування такого свідка. Сторона обвинувачення не вживає жодних заходів на встановлення цього свідка. Обвинувачений ОСОБА_5 , раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, не підтримує жодних соціальних зв`язків негативного характеру, раніше не ухилявся від слідства, суду чи виконання судових рішень, зареєстрований та постійно проживає за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі наведеного, просив обрати запобіжний захід у виді домашнього арешту.

Прокурор в судовому засіданні підтримав заявлене ним клопотання, просив таке задоволити з підстав викладених у клопотанні. В задоволенні клопотання про зміну запобіжного заходу, просив відмовити, оскільки більщ м`який запобіжний захід не зможе запобігти ризикам.

Захисник обвинуваченого ОСОБА_6 в судовому засіданні, щодо клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у виді триманні під вартою заперечив, вважає клопотання безпідставним, немає підстав продовжувати запобіжний захід у виді триманні під вартою. Просив застосувати запобіжний захід у виді домашнього арешту та задоволити його клопотання.

Обвинувачений ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечив, щодо задоволення клопотання прокурора, підтримав клопотання про зміну запобіжного заходу та думку захисника, просив змінити йому запобіжний захід.

Проаналізувавши обвинувальний акт, клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу клопотання про зміну запобіжного заходу, з`ясувавши думку учасників процесу, суд, приходить до наступного висновку :

Ухвалою слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 30.01.2023 року, ОСОБА_5 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, який неодноразово було продовжено, востаннє ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 05.12.2024 року до 02.02.2025 року.

За положеннями ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, знищити, сховати або спотворити документи, інше.

Обов`язок доведення цих обставин лежить на прокуророві.

Наведені прокурором у клопотанні доводи свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні обвинуваченим ОСОБА_5 , кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, а також про існування ризиків, передбачених ст. 177 КПК України.

Так, ОСОБА_5 обвинувачується у заподіянні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, вчиненого групою осіб, що спричинило смерть потерпілого, тобто у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 121 КК України, санкція статті якої передбачає покарання у виді позбавленням волі на строк від семи до десяти років.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначено, що кожен має право на свободу та особисту недоторканність. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою допровадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватися в кожному кримінальному провадженні з урахуванням конкретних обставин. Тримання особи під вартою може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи. При розгляді питання про доцільність тримання особи під вартою судовий орган повинен брати до уваги фактори, які можуть мати відношення до справи: характер (обставини) і тяжкість передбачуваного злочину; обґрунтованість доказів; покарання, яке можливо буде призначено в результаті засудження; характер, особисті та соціальні обставини життя особи, його зв`язки з суспільством.

Судове рішення повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі "Летельє проти Франції" (Letellie v France, рішення від 26 червня 1991 р.), "особлива тяжкість деяких злочинів може викликати таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які роблять виправданим попереднє затримання, принаймні, протягом певного часу.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності підстав, зазначених статтею 177 КПК України, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, які зазначені статтею 178 КПК України.

Частиною 1 статті 183 КПК України передбачено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі , якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України.

Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 183 КПК України, запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років.

За положеннями п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, який спричинив загибель людини.

З огляду на наведене, вирішуючи питання про продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у виді тримання під вартою, крім наявності ризиків, зазначених у ст. 177 КПК України, зокрема, що останній, перебуваючи на волі може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, як на території України так і за її межами, чи на тимчасово окупованих територіях, немає міцних соціальних зв`язків, може впливати на свідка у кримінальному провадженні, які на даний час в суді не допитані, суд враховує, в тому числі, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, а також, враховуючи характер, ступінь суспільної небезпечності злочину, який інкримінується ОСОБА_5 , тяжкі наслідки, що настали, і інші обставини, суд вважає, що ОСОБА_5 , слід продовжити запобіжний захід у виді тримання під вартою на строк 60 днів оскільки, інший, менш суворий запобіжний захід не усуне ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, без визначення розміру застави, оскільки така відповідно до п. 2 ч. 4 ст. 183 КПК України, судом може не визначатись.

Щодо клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу, суд зазначає наступне :

відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 201 КПК України, підозрюваний, обвинувачений, до якого застосовано запобіжний захід, його захисник, має право подати до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого здійснюється досудове розслідування, а в кримінальних провадженнях щодо кримінальних правопорушень, віднесених до підсудності Вищого антикорупційного суду, - до Вищого антикорупційного суду, клопотання про зміну запобіжного заходу, в тому числі про скасування чи зміну додаткових обов`язків, передбачених частиною п`ятою статті 194 цього Кодексу та покладених на нього слідчим суддею, судом, чи про зміну способу їх виконання. До клопотання мають бути додані: 1) копії матеріалів, якими підозрюваний, обвинувачений обґрунтовує доводи клопотання; 2) перелік свідків, яких підозрюваний, обвинувачений вважає за необхідне допитати під час розгляду клопотання, із зазначенням відомостей, які вони можуть надати, та обґрунтуванням значення цих відомостей для вирішення питання; 3) підтвердження того, що прокурору надіслана копія клопотання та копії матеріалів, що обґрунтовують клопотання. Слідчий суддя, суд зобов`язаний розглянути клопотання підозрюваного, обвинуваченого протягом трьох днів з дня його одержання згідно з правилами, передбаченими для розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу.

При цьому, кримінальне процесуальне законодавство не визначає переліку підстав для зміни запобіжного заходу за клопотанням сторони захисту, а ст. 201 КПК України вказує тільки на те, що до клопотання мають бути додані матеріали, якими обґрунтовуються доводи клопотання.

Зміна запобіжного заходу може полягати у зміні виду запобіжного заходу, скасуванні, зміні або покладенні додаткових обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК, чи у зміні способу виконання цих обов`язків.

Під час розгляду клопотання про зміну запобіжного заходу суд не перевіряє обґрунтованість підстав застосування запобіжного заходу, а заявниками не можуть ставитися під сумнів висновки, які були покладені в основу такого рішення слідчого судді, суду. Зміна запобіжного заходу передбачає виникнення після постановлення ухвали про застосування запобіжного заходу нових обставин, які свідчать про зміну обставин підозри, зміну або зменшення встановлених ризиків та впливають на виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків. Тому суд не переглядає рішення про застосування запобіжного заходу, а на підставі наданих сторонами відомостей встановлює наявність нових обставин, які можуть вплинути на застосований до обвинуваченого відповідного заходу або його виконання та які виникають у зв`язку з плином часу судового розгляду.

Проаналізувавши вказане клопотання, заслухавши доводи сторін щодо наявності таких обставин, суд приходить висновку про те, що обвинуваченим та його захисником не наведено таких обставин, які можуть бути підставою для зміни запобіжного заходу.

Так, виходячи зі змісту клопотання, захисник зазначає про невинуватість ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення. Однак суд зазначає, що оцінка вказаного буде надана в нарадчій кімнаті при постановленні остаточного рішення у справі.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 131 КПК України, запобіжний захід є одним із видів заходів забезпечення кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 333 КПК України, заходи забезпечення кримінального провадження застосовуються під час судового провадження згідно з положеннями розділу ІІ цього Кодексу з урахуванням особливостей, встановлених цим розділом.

Відповідно до ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 КПК України.

Метою застосування запобіжного заходу є забезпечення дієвості кримінального провадження, тобто досягнення його завдань та виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам (ч. 1 ст. 177 КПК України).

Підставою застосування запобіжного заходу, згідно з частиною 2 даної статті, є наявність ризиків, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті.

При цьому, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що обвинувачений може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення обвинуваченим зазначених дій. Так, КПК України не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 22 КПК України, кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

Під час розгляду питання про застосування заходів забезпечення кримінального провадження сторони кримінального провадження повинні подати суду докази обставин, на які вони посилаються (ч. 5 ст. 132 КПК України).

Зі змісту ст. 194 КПК України вбачається, що запобіжний захід може бути застосований до особи виключно у випадку, якщо доведено обставини, які свідчать про: (1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; (2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК, і на які вказує слідчий, прокурор; (3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Суд звертає увагу на те, що на час розгляду клопотання вищевказані ризики, що встановлені попередніми ухвалами про застосування запобіжного заходу та його продовження не відпали та продовжують існувати. Зокрема, що останній, перебуваючи на волі може переховуватись від органів досудового розслідування та суду, як на території України так і за її межами, чи на тимчасово окупованих територіях, немає міцних соціальних зв`язків, може впливати на свідка у кримінальному провадженні, який на даний час в суді не допитаний, суд враховує, в тому числі, тяжкість покарання, що загрожує останньому у разі визнання його винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, у вчиненні якого він обвинувачується, а також, враховуючи характер, ступінь суспільної небезпечності злочину, який інкримінується ОСОБА_5 .

Мета і обставини, що були підставою для обрання та продовження обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначенням розміру застави є й надалі актуальними, доводи клопотання не спростовують наявність ризиків визначених ч.1 ст.177 КПК України.

Більш м`який запобіжний захід, не пов`язаний з триманням обвинуваченого ОСОБА_5 під вартою, не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України, у зв`язку з тим, що лише повна ізоляція від суспільства може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України, а також гарантувати виконання останнім покладених на нього процесуальних обов`язків.

Таким чином, стороною захисту не наведено обставин, які б спростовували існування ризиків, що стали підставою для продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначенням розміру застави, тому відсутні підстави для задоволення клопотання про зміну запобіжного заходу обвинуваченому ОСОБА_5 .

Керуючись ст. ст. 177, 178, 182, 183 184, 193, 194, 196, 197, 199, 201, 315, 331 КПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

клопотання прокурора ОСОБА_3 про продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_5 ,- задоволити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою без визначення розміру застави, строком 60 (шістдесят) днів, тобто до 27.03.2025 року.

В задоволенні клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_5 ОСОБА_6 про зміну запобіжного заходу,- відмовити.

Ухвала суду підлягає негайному виконанню.

Ухвала про продовження запобіжного заходу припиняє свою дію після закінчення строку її дії.

Копію ухвали вручити прокурору, обвинуваченому, захиснику та скерувати начальнику ДУ «Львівська установа виконання покарань № 19».

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

СуддяОСОБА_1