Провадження №1-кп/748/124/25
Єдиний унікальний№ 748/4409/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2025 рокум. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючої судді ОСОБА_1 ,

секретар ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чернігові кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 17 травня 2019 року за №0000421, за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Незаможне, Ріпкинського району, Чернігівської області, громадянина України, освіта середня-спеціальна, неодруженого, непрацюючого, інваліда ІІ групи, раніше не судимого, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.127 КК України,

з участю прокурора ОСОБА_4 , потерпілої ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6 , потерпілої ОСОБА_7 , обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника ОСОБА_8 ,

В С Т А Н О В И В :

На розгляді Чернігівського районного суду Чернігівської області знаходиться кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 17 травня 2019 року за №0000421, згідно з яким ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.127 КК України.

26 грудня 2024 року до суду надійшло письмове клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_8 про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.127 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень та закриття кримінального провадження у зв`язку із цим. В обґрунтування клопотання вказано, що кримінальні правопорушення, передбачені ч.1 ст.127КК України (в редакції чинній станом на 16.05.2019 року), у вчиненні яких обвинувачується ОСОБА_3 , відносяться до нетяжких злочинів. На теперішній час закінчився строк давності притягнення ОСОБА_3 до кримінальної відповідальності за вказані кримінальні правопорушення. З часу скоєння цих кримінальних правопорушень строки давності не переривались та не зупинялись з вини ОСОБА_3 . У зв`язку з чим, наявні підстави для звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності на підставі ч.1 ст.49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження у зв`язку із цим.

В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 та його захисник - адвокат ОСОБА_8 підтримали клопотання про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.127 КК України у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цих кримінальних правопорушень та закриття кримінального провадження у зв`язку із цим та просили його задовольнити з підстав, вказаних у клопотанні та в судовому засіданні.

Обвинувачений ОСОБА_3 в судовому засіданні вказав, що розуміє, що звільнення його від кримінальної відповідальності з підстави, передбаченої ч.1 ст.49 КК України, тобто у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження з цієї підстави, є звільненням її від кримінальної відповідальності з нереабілітуючої підстави, він розуміє наслідки закриття кримінального провадження в порядку ст.49 КК України та бажає це зробити, а тому наявні всі підстави для звільнення його від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.127 КК України у зв`язку із закінченням строку давності, як це передбачено ч.1 ст.49 КК України, та закриття кримінального провадження у зв`язку із цим.

Прокурор у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого ОСОБА_3 у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із цим, так як для цього існують підстави, передбачені чинним кримінальним процесуальним законодавством.

ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_6 заперечували проти закриття кримінального провадження, наполягали на судовому розгляді, просили задовольнити заявлений цивільний позов у повному обсязі з мотивів викладених у позові.

Потерпіла ОСОБА_7 заперечувала проти закриття кримінального провадження, наполягала на судовому розгляді

Розглянувши заявлене клопотання про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із цим, заслухавши думки учасників судового провадження, суд дійшов такого висновку.

Органом досудового розслідування ОСОБА_3 , обвинувачується у тому, що 16.05.2019 у період часу з 19 год. 00 хв. по 22 год. 30 хв., перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , грубо порушуючи гарантовані державою конституційні права і свободи людини, а також загальновизнані принципи і норми міжнародного права (ст.ст.3 ч.1, 28 ч.1 Конституції України, ст.ст.3, 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР), з мотивів особистих неприязних відносин, які склалися між ним та дружиною ОСОБА_5 , з метою залякування останньої та примусити її вчинити дії, що суперечать її волі, викликати у неї почуття страху, пригніченості та неповноцінності, приниження, зламання її фізичного та морального опору, використовуючи власну фізичну перевагу, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, діючи умисно, піддав катуванню ОСОБА_5 в присутності неповнолітньої дитини - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме вчинив наступні умисні дії, спрямовані на заподіяння ОСОБА_5 сильного фізичного болю та моральних страждань.

Так, 16.05.2019 у період часу з 19 год. 00 хв. по 19 год. 30 хв., перебуваючи на городі вказаного домогосподарства ОСОБА_3 вхопив однією рукою ОСОБА_5 за волосся, а кулаком другої руки наніс удар в область голови від чого ОСОБА_5 впала на коліна, а ОСОБА_3 в цей час продовжив бити її руками, кулаками по голові, обличчю, шиї, плечам. Від нанесених ударів ОСОБА_5 впала на землю, а ОСОБА_3 качав її по землі. Коли ОСОБА_5 намагалась встати, ОСОБА_3 знову бив її та валив на землю. При цьому, коли ОСОБА_5 лежала на землі, ОСОБА_3 наносив їй удари кулаками по голові, обличчю, тулубу, плечах, а також ногами по тулубу та нижнім кінцівкам. Окрім цього, ОСОБА_3 нахилявся над лежачою ОСОБА_5 та правою рукою видавлював їй очі і душив обома руками. Загалом, ОСОБА_3 за цей час наніс ОСОБА_5 не менше 50 ударів.

Після того як чоловік припинив наносити побої та інші насильницькі дії, ОСОБА_5 змогла піднятись та пішла до ванної кімнати вищевказаного будинку вмитися. Через декілька хвилин до будинку зайшов ОСОБА_3 та штовхнув руками в тулуб ОСОБА_5 , яка на той момент перебувала у веранді будинку, від чого остання впала та знову почав наносити їй тілесні ушкодження вже в приміщенні будинку.

Тілесні ушкодження ОСОБА_3 наносив своїй дружині у період часу із 19 год. 32 хв. по 22 год. 30 хв. 16.05.2019 на веранді, в коридорі та спальні будинку кулаками та ногами по обличчю, тулубу, грудях, хватав за волосся, видавлював очі, брав за горло та душив, при цьому наносив їх у присутності неповнолітньої доньки ОСОБА_7 , яка весь час намагалася припинити протиправні дії останнього. Загалом, ОСОБА_3 наніс ОСОБА_5 не менше 100 ударів, нанесення яких супроводжувалося систематичним висловлюванням образ ОСОБА_3 в адресу своєї дружини та одночасним примусом до виконання домашніх справ.

Вказаними умисними діями ОСОБА_3 заподіяв ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми зі струсом головного мозку, що відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, а також синців та забиття м`яких тканин грудної клітки, правої грудної залози, обох верхніх кінцівок, які, як у сукупності, так і кожний окремо, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, що не спричинили короткочасного розладу здоров`я чи незначної стійкої втрати працездатності, відповідно до висновку експерта №193 від 24.05.2019.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-VІІІ під домашнім насильством розуміється діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (CETS №210) Стамбул, 11 травня 2011 рік (далі Стамбульська конвенція), п.b ст.3 встановлює, що «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Так, своїми умисними діями ОСОБА_3 відповідно до ст.ст.1, 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», вчинив домашнє насильство у формі фізичного та психологічного насильства відносно дружини.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується в катуванні, тобто умисному заподіянні сильного фізичного болю та моральних страждань потерпілій ОСОБА_5 шляхом нанесення побоїв, інших насильницьких дій з метою примусити потерпілу вчинити дії, що суперечать її волі, а також з метою залякування потерпілої, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.127 КК України (в редакції статті Закону №270-VI від 15.04.2008 чинній до 29.12.2022).

Під час вищевказаних подій, в період часу з 19 год. 32 хв. по 22 год. 30 хв. 16.05.2019, ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , діючи умисно, з метою подолання опору неповнолітньої доньки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка протягом тривалого часу спостерігала спочатку з будинку, а надалі безпосередньо у будинку за заподіянням батьком сильного фізичного болю та моральних страждань матері, побоїв, інших насильницьких дій та намагалась припинити протиправні дії батька по відношенню до ОСОБА_5 , плакала та просила ОСОБА_3 не бити матір, а також з метою примусити вчинити ОСОБА_7 дії, що суперечать її волі, піддав катуванню ОСОБА_7 , а саме вчинив наступні умисні насильниці дії, спрямовані на заподіяння ОСОБА_7 фізичного та морального страждання.

Так, ОСОБА_3 у період часу із 19 год. 32 хв. по 22 год. 30 хв., знаходячись у будинку за вищевказаною адресою, відштовхнув від себе в область тулуба та плечей доньку ОСОБА_7 , яка в цей час намагалась відтягнути його від матері під час нанесення останнім тілесних ушкоджень, хватав ОСОБА_7 за руки в області передпліччя, від чого ОСОБА_7 відчула фізичний біль та у неї з`явились синці. Також, під час того, як ОСОБА_7 намагалась подзвонити в поліцію та викликати швидку медичну допомогу, ОСОБА_3 забрав її мобільний телефон, а також мобліьний телефон матері, вирвав дріт зі стаціонарного телефону. Окрім цього, коли ОСОБА_7 намагалась вибігти на вулицю, щоб покликати на допомогу, ОСОБА_3 ловив її та примусово заводив у будинок. Вищевказаними діями, які були спрямовані на перешкоджання ОСОБА_7 допомогти матері ОСОБА_5 надати необхідну медичну допомогу, а також припинити нанесення останній тілесних ушкоджень, тобто примусити потерпілу ОСОБА_7 поводитись так, як вимагав ОСОБА_3 , що суперечило її волі, ОСОБА_3 спричинив неповнолітній потерпілій ОСОБА_7 моральних страждань.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» №2229-VIII під домашнім насильством розуміється діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Конвенція Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами (CETS №210) Стамбул, 11 травня 2011 рік (далі Стамбульська конвенція), п.b ст.3 встановлює, що «домашнє насильство» означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.

Так, своїми умисними діями ОСОБА_3 відповідно до ст.ст.1, 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», вчинив домашнє насильство у формі фізичного та психологічного насильства відносно доньки.

Таким чином, ОСОБА_3 обвинувачується в катуванні, тобто умисному заподіянні фізичного та морального страждання неповнолітній потерпілій ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шляхом нанесення інших насильницьких дій з метою примусити потерпілу вчинити дії, що суперечать її волі, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.127 КК України (в редакції статті Закону №270-V1 від 15.04.2008 чинній до 29.12.2022).

За сукупністю вчиненого, ОСОБА_3 обвинувачується в катуванні, тобто умисному заподіянні сильного фізичного болю, фізичного та морального страждання шляхом нанесення побоїв, інших насильницьких дій, з метою примусити потерпілих вчинити дії, що суперечать їх волі, а також з метою залякування потерпілого, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.127 КК України (в редакції статті Закону №270-VІ від 15.04.2008 чинній до 29.12.2022).

Відповідно до ч.1 ст.285 КПК України особа звільняється від кримінальної відповідальності у випадках, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до вимог ч.4 ст.286 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Як слідує з п.1 ч.2 ст.284 КПК України кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Згідно з ч.3 cт.288 КПК України суд своєю ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє підозрюваного, обвинуваченого від кримінальної відповідальності у випадку встановлення підстав, передбачених законом України про кримінальну відповідальність.

Системний аналіз наведених норм закону вказує на те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим. Тобто суд, встановивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності за цією підставою, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження - досудове розслідування, підготовче судове засідання, судовий розгляд справи судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.

Чинний Кримінальний процесуальний кодекс України не зобов`язує суд першої інстанції у випадку заявлення клопотання про звільнення від кримінальної відповідальності, на підставі ст.49 КК України, дослідити докази в провадженні і лише після цього вирішити таке клопотання.

Натомість, ч.8 ст.284 КПК України передбачено, що закриття кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності не допускається, якщо підозрюваний, обвинувачений проти цього заперечує. В цьому разі кримінальне провадження продовжується в загальному порядку, передбаченому цим Кодексом.

Частиною третьою статті 285 КПК України також передбачено, що досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку лише у разі, якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього.

Особа звільняється судом від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності незалежно від наявності чи відсутності факту примирення з потерпілим, відшкодування шкоди, щирого каяття тощо, тобто, по суті, від особи взагалі не вимагається визнання своєї винуватості шляхом здійснення будь-яких активних дій.

Крім того, згода особи на звільнення її від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності й відповідно закриття кримінального провадження відносно неї на цій підставі не є тотожною визнанню особою своєї вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, і жодним чином не може підтверджувати винуватість особи, оскільки суперечитиме засадам презумпції невинуватості та доведеності вини (ст.62 Конституції України, ст.17 КПК України).

Виходячи з вказаних вище правових норм, суд вправі у судовому засіданні до початку розгляду справи по суті розглянути питання про звільнення обвинуваченого ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.127 КК України у зв`язку із закінченням строку притягнення до кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження у зв`язку із цим, оскільки наявне клопотання щодо такого звільнення, обвинувачений ОСОБА_3 не заперечує проти такого звільнення та згідно з ч.4 ст.286 КПК України, якщо сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання, тобто зокрема і в судовому засіданні, не з`ясовуючи при цьому обставини, установлені під час кримінального провадження, та не перевіряючи їх доказами у порядку, передбаченому статтями 347-363 КПК України.

Положеннями ст.49 КК України визначено строки давності з огляду на тяжкість вчиненого кримінального правопорушення, після закінчення яких особа звільняється від кримінальної відповідальності; підстави такого звільнення від кримінальної відповідальності; обчислення перебігу строків давності, його відновлення, зупинення та переривання.

Як вбачається з обвинувального акту, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.127 КК України. Відповідно до формулювання обвинувачення кримінальні правопорушення було вчинене 16 травня 2019 року.

На час вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.127 КК України, це правопорушення відповідно до ч.3 ст.12 КК України (у редакції, чинній на момент вчинення) відносилося до злочинів середньої тяжкості.

Кримінальне правопорушення за ч.1 ст.127 КК України, відповідно до ч.3 ст.12 КК України, згідно чинного на час вчинення кримінального правопорушення законодавства, відносились до категорії злочинів середньої тяжкості.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.49 КК України (в редакції на час вчинення кримінальних правопорушень) особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею злочину і до дня набрання вироком законної сили минуло п`ять років - у разі вчинення злочину середньої тяжкості за який передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Отже, станом на 09 січня 2025 року минуло п`ять років та закінчились визначені ст.49 КК України строки давності за вчинення кримінальних правопорушень, передбаченого ч.1 ст.127 КК України, їх перебіг не зупинявся та не переривався.

Судом відповідно до ст.285 КПК України ОСОБА_3 роз`яснено суть підозри, підставу звільнення від кримінальної відповідальності, право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, яка не є реабілітуючою, роз`яснені наслідки закриття кримінального провадження, можливість продовження судового розгляду провадження з його вирішенням по суті.

Судом встановлено, що обвинувачений цілком розуміє свої права, визначені ч.3 ст.285 КПК України, при цьому у судовому засіданні ОСОБА_3 особисто просив звільнити його від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строку давності притягнення до кримінальної відповідальності, підтвердив, що розуміє, що звільнення його від кримінальної відповідальності з підстави, передбачено них п.3 ч.1 ст.49 КК України, тобто у зв`язку із закінченням строків давності та закриття кримінального провадження з цієї підстави, є звільненням його від кримінальної відповідальності з нереабілітуючої підстави, розуміє наслідки такого закриття кримінального провадження і бажає це зробити.

Враховуючи викладене, клопотання ОСОБА_8 про звільнення ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження, внесеного в Єдиний реєстр досудових розслідувань 17 травня 2019 року за №0000421, за ознаками кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст.127 КК України слід задовольнити.

Процесуальні витрати та речові докази у кримінальному провадженні відсутні.

Щодо цивільного позову про відшкодування матеріальної та моральної шкоди (в порядку вимог ст. 128 КПК України) поданого ОСОБА_5 .

Згідно ч. 1 ст. 129 КПК України, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому лише в разі ухвалення обвинувального вироку, поставлення ухвали про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.

Виходячи зі змісту зазначеної частини вказаної статті, при закритті кримінального провадження у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності, цивільний позов потерпілого слід залишити без розгляду.

Разом з тим, звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності не є реабілітуючою підставою, а тому в разі її звільнення потерпілий не позбавлений можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування заподіяної внаслідок вчиненого кримінального правопорушення шкоди в порядку цивільного судочинства.

Згідно ч. 7 ст. 128 КПК України, особа яка не пред`явила цивільного позову у кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов, якої залишено без розгляду має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

На підставі наведеного, суд вважає, що цивільний позов заявлений потерпілою ОСОБА_5 слід залишити без розгляду, роз`яснивши їй право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 не застосовувався, підстави для його застосування - відсутні.

На підставі наведеного, керуючись ст.44, 49 КК України, ст.284, 285, 286, 288, 392, 395 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання захисника обвинуваченого ОСОБА_3 - адвоката ОСОБА_8 - задовольнити.

Звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.127 КК України, на підставі п.3 ч.1 ст.49 КК України, у зв`язку із закінчення строків давності.

Закрити кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань 17 травня 2019 року за №0000421, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст.127 КК України, на підставі п.1 ч.2 ст.284 КПК України.

Цивільний позов ОСОБА_5 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду протягом семи днів з дня її проголошення.

Суддя ОСОБА_1