Справа № 635/7857/24
Провадження № 1-кп/635/430/2025
У ХВ А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2025 року сел. Покотилівка Харківскої області

Колегія суддів Харківського районного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1

суддів - ОСОБА_2

ОСОБА_3

за участі секретаря судового засідання: ОСОБА_4

прокурора - ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

захисника ОСОБА_7

розглянувши у судовому засіданні в режимі відео конференції в залі Харківського районного суду Харківської області кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 статті 111 КК України

в с т а н о в и л а:

В провадженні Харківського районного суду Харківської області знаходиться кримінальне провадження, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000833 від 06.07.2024 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.111 КК України,-

Прокурором надано письмове клопотання про продовження строку застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно обвинуваченого ОСОБА_6 в обґрунтування якого зазначено, що ризики, які існували на момент обрання запобіжного заходу, на даний час не зменшились і не припинили свого існування. Зокрема, сторона обвинувачення вважає, що ОСОБА_6 , перебуваючи на волі, зможе переховуватися від суду, незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, вчинити інше кримінальне правопорушення, а застосування до нього інших запобіжних заходів, окрім тримання під вартою, не зможе запобігти вищевказаним ризикам та забезпечити належне виконання ним процесуальних обов`язків обвинуваченого. Подане клопотання прокурор підтримав та просив його задовольнити.

Обґрунтовуючи своє клопотання прокурор зазначив, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст.111 КК за обставин викладених у обвинувальному акті. Органом досудового розслідування зібрано достатньо доказів про вчинення ОСОБА_6 вказаного кримінального правопорушення, яке карається позбавленням волі або довічним ув`язненням, у зв`язку з чим до нього судом під час проведення досудового слідства був застосований запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні підтвердив завчасне отримання ним примірника клопотання прокурора та не заперечував щодо продовження строку тримання під вартою. Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_7 підтримав позицію свого підзахисного.

Вислухавши думку учасників процесу, дослідивши клопотання прокурора, оглянувши матеріали судової справи, судова колегія дійшла висновку про те, що ухвалення рішення про продовження тримання під вартою під час судового розгляду можливе за наявності доцільності з урахуванням винятковості тримання під вартою, як запобіжного заходу.

Судова колегія при розгляді клопотання прокурора бачила свій обов`язок у тому, щоб відповідно ч.3 ст.331 КПК України під час судового розгляду розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування, та за результатами розгляду питання , вмотивованою ухвалою скасувати, змінити запобіжний захід або продовжити його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців.

Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Судова колегія вбачала свій обов`язок також у тому, щоб встановити чи дійсно стороною обвинувачення доведена необхідність тримання обвинуваченого під вартою, як застосування виняткового запобіжного заходу.

Для виконання цього обов`язку необхідно було розглянути клопотання прокурора в контексті ч. 1 ст. 194 та ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про:

1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення;

2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор;

3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 21.04.2011 р. у справі «Нечипорук і Йонкало проти України», розтлумачив, що термін «обґрунтована підозра», означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення.

09.04.2024 ухвалою Київського районного суду м. Харкова стосовно ОСОБА_6 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, який було продовжено ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 26.06.2024 до 24.08.2024, ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 22.08.2024 до 20.10.2024 року, ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 17.10.2024 до 15 грудня 2024.

Судова колегія зазначає, що під час ухвалення цих судових рішень перевірялися факти та інформація про вчинення обвинуваченим кримінального правопорушення і не має жодної підстави ставити під сумнів обставини, встановлені цими рішеннями.

Згідно ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Враховуючи закінчення строку дії запобіжного заходу сторона обвинувачення у судовому засіданні клопотала про продовження строку тримання під вартою. Підстави застосування запобіжного заходу стосовно ОСОБА_6 були обґрунтовані можливістю настання ризиків, передбачених п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які з часу обрання запобіжного заходу Київським районним судом міста Харкова не зменшились та не перестали існувати.

Судова колегія розглянула ризик переховування від суду, передбачений п.1 ч. 1 ст. 177 КПК України. ОСОБА_6 , розуміючи складність проведення судового розгляду, зокрема в умовах дії воєнного стану, усвідомлюючи неможливість повного контролю державною владою кордонів та території України в умовах збройної агресії російської федерації проти України, а також передбачене санкцією ч. 2 ст. 111 КК України лише покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічне позбавлення волі, може переховуватись від суду, в тому числі на території Російської Федерації чи тимчасово окупованих частинах території України. Тяжкість покарання, що загрожує особі у разі визнання винуватим, відсутність в обвинуваченого постійного місця роботи, його репутація та майновий стан, отримані в рамках даного провадження докази, ідеологічні мотиви здійснення протиправної діяльності за вищевказаних обставин, а також вчинення злочину в умовах воєнного стану свідчить про наявності негативної репутації у ОСОБА_6 .

Зокрема, ризик втечі оцінювався у контексті чинників, пов?язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв?язками та усіма видами зв?язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідування («Бекчиєв проти Молдови» §58). Суворість покарання є ревалентною обставиною в оцінці ризику того, що обвинувачений може втекти або повторно вчинити злочин («Ідалов проти Росії», «Гарицьки проти Польщі», «Храїді проти Німеччини», «Ілійков проти Болгарії»);

З огляду на наведене, судова колегія дійшла висновку, що ризик переховування від суду існує та доведений стороною обвинувачення.

Судова колегія встановила, що під час судового розгляду мають бути допитані свідки, наявність яких свідчить про актуальність ризику впливу ОСОБА_6 на них.

При встановленні наявності ризику впливу на свідків, судова колегія враховувала визначену КПК процедуру отримання показань від осіб, а саме спочатку на стадії досудового розслідування показання отримуються шляхом допиту слідчим чи прокурором, а після направлення обвинувального акту до суду на стадії судового розгляду - усно шляхом допиту особи в судовому засіданні (ч. 1, 2 ст. 23, ст. 224 КПК України). За таких обставин ризик впливу на свідків існує на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом. Вказане дає підстави обґрунтовано припускати ймовірну можливість незаконного впливу зі сторони обвинуваченого або інших зацікавлених осіб на свідків у цьому кримінальному провадженні.

Судова колегія дійшла висновку про те, що існує та стороною обвинувачення доведений ризик впливу обвинуваченого на свідків, передбачений п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Судова колегія розглянула ризик можливого вчинення іншого кримінального правопорушення, передбачений п.5 ч. 1 ст. 177 КПК України. Ризик обґрунтовується тим, що ОСОБА_6 , будучи громадянином України, є категорично негативно налаштованим проти військовослужбовців, фактично діяв проти військових Збройних Сил України та інших військових формувань, які задіяні у відсічі збройної агресії російської федерації, підтримав дії РФ, як держави-агресора, та незаконних збройних формувань, а тому може й надалі сприяти у проведенні підривної діяльності проти України в умовах воєнного стану, що може призвести до вчинення ним інших кримінальних правопорушень. Відповідно до встановлених обставин ОСОБА_6 ініціативно протягом тривалого часу мав зв`язок з невстановленою особою, якій передавав відомості про розташування військових Збройних Сил України та інших військових формувань, а тому наявний ризик продовження своєї злочинної діяльності на шкоду інтересам України.

Судова колегія дійшла висновку про наявність ризику передбаченого п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Державна зрада є найбільш небезпечними посяганнями на суспільні відносини, які направлені на забезпечення державної безпеки та обороноздатності, незалежності країни та її конституційного ладу, ОСОБА_6 надавав невстановленій особі допомогу в отриманні відомостей про розташування військовослужбовців та військової техніки ЗС України, що свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого, а покарання, яке загрожує ОСОБА_6 у виді лише позбавлення волі може спонукати останнього на дії пов`язані з переховуванням від суду, незаконному впливу на свідків або вчинення іншого кримінального правопорушення чи продовження кримінального правопорушення, у якому обвинувачується.

З урахуванням обставин та характеру вчинення інкримінованого кримінального правопорушення наведені ризики продовжують існувати також і під час судового розгляду обвинувального акту стосовно обвинуваченого.

Водночас, ст.17 Закону України від 23.08.2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. п.1ст.5 Європейської конвенції з прав людини визначає, що кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом.

Продовження тримання під вартою може бути виправдано тільки за наявності конкретного суспільного інтересу, який, незважаючи на презумпцію невинуватості, превалює над принципом поваги до свободи особистості (п.79 рішення ЄСПЛ від 10.02.2011 року у справі "Харченко проти України").

Судова колегія дійшла висновку про те, що конкретний суспільний інтерес переважає принцип поваги до свободи особистості тільки тому, що збройна агресія російської федерації проти України продовжується, а тримання обвинуваченого під вартою буде слугувати запобіжником від передачі ним інформації агресору та забезпечить у суспільства переконання у спроможності чинити опір агресору та покарати осіб, які співпрацюють з ним на шкоду народу України.

Відтак, у судової колегії є достатні дані вважати, що ризики, передбачені у п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, об`єктивно наявні, що свідчить про необхідність їх запобігання шляхом застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 продовження дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

У зв`язку з викладеним, обвинуваченому ОСОБА_6 слід продовжити дію запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави, оскільки, відповідно до положень ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого у т.ч. ст. 111 Кримінального кодексу України.

Крім того, згідно з ч. 6 ст. 176 КПК України, під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених у т.ч. ст. 111 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений п. 5 частини першої цієї статті, а саме - тримання під вартою. Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтею 111 КК України.

Судова колегія дійшла висновку про неможливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу, оскільки це буде на шкоду не тільки судовому розгляду, а й суспільним інтересам.

Отже, сукупність у даній справі трьох чинників, встановлених ч. 1 ст. 194 КПК України, а саме: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує прокурор та недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні, доводять необхідність продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою.

Враховуючи викладене, керуючись вимогами статтями 36, 131, 132, 176-179, 182, 183, 184, 186, 194, 331 КПК України, судова колегія -

п о с т а н о в и л а:

Клопотання прокурора відділу нагляду за додержанням законів регіональним органом безпеки Харківської обласної прокуратури ОСОБА_5 про продовження застосування до обвинуваченого ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 111 КК України запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на шістдесят днів - до 15 березня 2025 року включно без визначення розміру застави.

Строк дії ухвали визначити шістдесят днів, тобто до 15 березня 2025 року включно.

Копію ухвали для виконання направити начальнику Державної установи «Холодногірська виправна колонія № 18» для відома.

Копію ухвали вручити обвинуваченому, прокурору, захиснику.

Ухвала про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою може бути безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а обвинуваченим ОСОБА_6 в той саме строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Повний текст ухвали буде оголошено 17 січня 2025 року .

Головуючий суддя: ОСОБА_1

Судді: ОСОБА_2

ОСОБА_3

Харківський районний суд Харківської області

Повний текст ухвали виготовлено та проголошено 17 січня 2025 року.