ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/406/25 Справа № 211/3247/15-к Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2025 року м.Кривий Ріг

18.02.2025р. колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області у складі:

судді доповідача ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі судового засідання ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг Дніпропетровської області апеляційну скаргу прокурора Криворізької східної окружної прокуратури Дніпропетровської області ОСОБА_6 на ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.09.2024р., яким кримінальне провадження №0000294 від 05.02.2015р. за обвинуваченням

ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 уродженця м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, який фактично проживає в АДРЕСА_1 , зареєстрований в АДРЕСА_2 ,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки не встановлені достатні докази для доведення його винуватості в суді та вичерпані можливості їх отримання.

за участю прокурорів ОСОБА_8 , ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника (в режимі ВКЗ) ОСОБА_9

в с т а н о в и л а :

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції кримінальне провадження № 0000294 від 05.02.2015р. за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки не встановлені достатні докази для доведення його винуватості в суді та вичерпані можливості їх отримання.

Ухвалу суду першої інстанції оскаржено прокурором, який в апеляційній скарзі:

- вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 409 КПК України підлягає скасуванню у зв`язку із порушенням вимог ст. 22 КПК України, неповнотою судового розгляду невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи та істотним порушенням КПК України;

- вказує, що суд першої інстанції в порушення принципу рівності сторін, в порушення ч. 4 ст. 324 КПК України, не надав прокурору, який раніше не брав участі у кримінальному провадженні, часу для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження та підготовки для участі в судовому засіданні, а також суд першої інстанції всупереч клопотання прокурора, яке було підтримано стороною захисту, на власний розсуд змінив порядок дослідження доказів, відмовив у проведенні допиту свідків обвинувачення ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , показання яких мають істотне значення для прийняття законного рішення;

- вказує, що суд першої інстанції в порушення ст. 363 КПК України, без з`ясування думки учасників судового провадження про можливість закінчення стадії дослідження доказів, наявність чи відсутність у них доповнень (клопотань), закінчив з`ясування обставин кримінального провадження та перевірку їх доказами, провів судові дебати, чим порушив принцип змагальності, безпосередності дослідження доказів, обмежив реалізацію прав сторін кримінального провадження, у тому числі і сторони захисту на допит свідків обвинувачення, належний захист обвинуваченого, що викликає сумнів в неупередженості суду першої інстанції при здійсненні правосуддя;

- вважає, що висновок суду першої інстанції про закриття провадження за відсутності достатніх доказів для доведення винуватості обвинуваченого та вичерпання можливості їх отримання з підстав відсутності в досліджуваних матеріалах кримінального провадження постанови про призначення групи прокурорів від 05.02.2015р. протирічить наявним письмовим доказам, дослідженим в судовому засіданні, серед яких оголошувалась вказана вище постанова, із зауваженнями щодо відсутності в ній підпису керівництва прокуратури;

- вважає, що суд першої інстанції при оцінці вказаної вище постанови помилково застосував правовий висновок Третьої судової палати ККС ВС, викладений у постанові від 30.10.2023р. у справі № 759/23184/20 про те, твердження прокурора про наявність в матеріалах наглядного провадження цієї постанови для суду не може змінити її безпосереднє дослідження, якщо сторона захисту висловила сумнів у наявності повноважень у цих посадових осіб на проведення досудового розслідування, оскільки суд фактично вирвав частину зазначеного правового висновку з контексту, не звернув увагу, що він ґрунтується на позиції щодо реальної відсутності постанови про призначення групи прокурорів, інших документів провадження, що підтверджується рішеннями судів першої та апеляційної інстанції;

- звертає увагу суду апеляційної інстанції, що суд першої інстанції фактично не перевірив твердження прокурора про наявність вказаної постанови, не витребував та не приєднав до справи, при цьому суд першої інстанції не врахував правовий висновок постанови Об`єднаної палати ККС ВС від 14.02.2022р. № 477/426/17 про те, що у випадку виникнення у учасників провадження під час дослідження доказів, перевірки їх належності та допустимості, суд має перевірити ці обставини, в тому числі шляхом витребування та приєднання до справи відповідних процесуальних документів з подальшим наданням їм оцінки;

- зазначає, що суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 94 КПК України, всупереч правовому висновку постанови Великої Палати ВС від 31.08.2022р. у справі № 756/10060/17 про застосування норм права, згідно з яким у разі визнання документів недопустимими, суд має право вмотивувати свої висновки про істотне порушення КПК України із зазначенням того, які саме й чиї права і свободи було порушено, і в чому це виразилось, необґрунтовано дійшовши висновку щодо відсутності достатніх доказів для доведеності винуватості обвинуваченого у вчинення кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 307 КК України; всупереч КПК України суд першої інстанції був вибірковим у дослідженні обставин кримінального провадження та перевірці доказів, поклав в основу оскаржуваного рішення лише ті докази, які підтверджують версію сторони захисту, не надавши всім доказам оцінки у сукупності з точки зору достатності та взаємозв`язку;

- вважає висновки суду першої інстанції про закриття кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КК України передчасними, неповними, необ`єктивними, та такими, що не враховують усі докази винуватості обвинуваченого, зібрані в ході досудового розслідування та досліджені судом;

- прохає ухвалу суду першої інстанції скасувати, кримінальне провадження щодо обвинуваченого направити на новий судовий розгляду в іншому складі суду.

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді доповідача, доводи прокурора, який підтримав подану апеляційну скаргу та прохав її задовольнити, обвинуваченого та його захисника, які заперечили проти задоволення апеляційної скарги прокурора, прохали ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, дослідивши матеріали кримінального провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, дійшов висновку про задоволення апеляційної скарги прокурора за таких підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що суд першої інстанції дійшов висновку про закриття кримінального провадження за ч. 2 ст. 307 КК України щодо обвинуваченого на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, за не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді та вичерпанням можливості їх отримання з наступного.

Так суд першої інстанції, розглядаючи обвинувальний акт щодо обвинуваченого за ч. 2 ст. 307 КК України ОСОБА_7 , який надійшов до суду першої інстанції для розгляду по суті 02.06.2015р. (а.с. 1-11 т. 2), після заявленого захисником ОСОБА_9 клопотання про визнання доказів недопустимими та закриття кримінального провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України дійшов висновку про задоволення клопотання з наступних підстав.

Так суд першої інстанції дійшов висновку, що процесуальне керівництво у кримінальному провадженні здійснювалось прокурором без відповідних повноважень, за відсутності в матеріалах кримінального провадження постанови керівника прокуратури про призначення (визначення) прокурора (прокурорів), що в свою чергу обумовлює недопустимість доказів, які були зібрані під час досудового розслідування.

При цьому суд першої інстанції послався на висновок постанови Об`єднаної палати ККС ВС віл 22.02.2021р. у справі № 754/7061/15 (провадження № 51-4584кмо18)

При цьому суд першої інстанції відкинув твердження прокурора про наявність постанови про призначення групи прокурорів від 05.02.2015р. у матеріалах наглядового провадження, на тій підставі, що це не може змінити для суду безпосереднє дослідження доказів, якщо сторона захисту висловила сумніви у наявності повноважень прокурора на проведення досудового розслідування, що узгоджується з правовим висновком, викладеним в постанові колегії суддів Третьої судової палати ККС ВС від 30.10.2023 у справі №759/23184/20 (провадження №51-5026 км 23).

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції встановив відсутність достатніх доказів для доведення в суді винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 307 Кк України та вичерпаність можливості їх отримати, що, відповідно до п.3 ч.1 ст.284 КПК України, є підставою для закриття кримінального провадження у зв`язку з не встановленням достатніх доказів для доведення його винуватості в суді та вичерпанням можливостей їх отримання, що відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України є підставою для закриття кримінального провадження за вказаною підставою.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 КПК України судове рішення, у якому суд вирішує обвинувачення по суті, викладається у формі вироку.

Відповідно до ч. 2 ст. 369 КПК України судове рішення, у якому слідчий суддя, суд вирішує інші питання, викладається у формі ухвали.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 4 ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Відповідно до ч. 3 ст. 415 КПК України висновки і мотиви, з яких скасовані судові рішення, є обов`язковими для суду першої інстанції при новому розгляді.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 416 КПК України після скасування судом апеляційної інстанції вироку або ухвали про закриття кримінального провадження чи про застосування, відмову у застосуванні примусових заходів медичного або виховного характеру суд першої інстанції здійснює судове провадження згідно з вимогами розділу IV цього Кодексу в іншому складі суду. При новому розгляді в суді першої інстанції допускається застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення та посилення покарання тільки за умови, якщо вирок було скасовано за апеляційною скаргою прокурора або потерпілого чи його представника у зв`язку з необхідністю застосування закону про більш тяжке кримінальне правопорушення або посилення покарання.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що 02.06.2015р. до суду першої інстанції надійшов обвинувальний акт за обвинуваченням ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 307 КПК України для розгляду по суті (а.с. 1-11 т. 2), головуючий суддя ОСОБА_13 (а.с. 12 т. 2).

Ухвалою суду першої інстанції від 16.06.2015р. проведено підготовче судове засідання, справа призначена до розгляду на 24.06.2015р.

(а.с. 13-16 т. 2)

14.12.2015р. прокурором змінено обвинувальний акт.

(а.с. 64-68 т. 2)

Вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 18.10.2016р. обвинувачений ОСОБА_7 визнаний винуватим у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на сім років з конфіскацією всього належного йому майна. (а.с. 234-237 т. 2)

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.01.2017р. (судді ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 ) апеляційну скаргу захисника ОСОБА_17 задоволено частково, вказаний вище вирок скасовано, призначено новий розгляд в суді першої інстанції.

При перевірці матеріалів кримінального провадження під час апеляційного розгляду не було встановлено належного походження грошових коштів, що використовувались закупником ОСОБА_18 при контрольній закупці у обвинуваченого ОСОБА_7 , що ставить під сумнів законність проведення оперативної закупки.

Хід оперативної закупки не фіксувався технічними засобами, допитаний під час судового розгляду в суді першої інстанції свідок закупник ОСОБА_19 (за легендою Сухомлин) показав, що його було спровоковано, він не передавав грошей ОСОБА_20 , ці показання належним чином не перевірені.

Про факт придбання легендованою особою наркотичного засобу 07.05.2015р. під час оперативної закупки відомо лише зі слів цієї ж легендованої особи, яка в суді змінила свої показання, а складений під час проведення НСРД протокол про результати контролю за вчиненням злочину від 07.05.2015р., по суті констатує лише факт видачі легендованою особою шприца з речовиною коричневого кольору і його заяви про придбання вказаної речовини у ОСОБА_7 . Проте об`єктивних та допустимих доказів того, що наркотичний засіб придбаний саме у обвинуваченого, не надано.

Враховуючи те, що закупник ОСОБА_21 діяв з ініціативи працівників міліції, як негласний агент, але технічні засоби аудіо та відео фіксації при проведенні оперативної закупки не застосовувались, колегія судів позбавлена можливості перевірити показання обвинуваченого ОСОБА_7 та закупника, що гроші не передавалися при контрольній закупці обвинуваченому, але такі факти підлягають детальнішої перевірки з урахуванням положень ст.ст. 85, 94 КПК України.

Крім того, протоколом про результати контролю за вчиненням злочину, огляду та передачі грошей від 07.05.2015р. (т. 2 а.к.п. 122-124) до проведення оперативної закупки, не містять відомостей про походження оглянутих грошей і в матеріалах справи відсутнє належне документальне підтвердження про видачу працівникам ВБНОН розходів спеціального призначення для проведення оперативних закупок, що може ставити під сумнів законність проведення оперативно-розшукової діяльності.

Довідка ВБНОН КМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 28.04.2015р. (т. 2 а.кп. 31), на думку колегії суддів, не є достатнім доказом походження грошових коштів, що виділяються для проведення оперативної закупівлі наркотичних засобів. Матеріали кримінального провадження не містять відповідних корінців платіжного доручення, на що суд першої інстанції не звернув уваги.

Зважаючи на викладені обставини та те, що прокурором під час судового розгляду кримінального провадження не надано належних доказів по кожному з пунктів для підтвердження законності НСРД у формі оперативної закупки легендованою особою ОСОБА_22 у ОСОБА_7 наркотичних засобів 07.05.2015р., у передбаченому КПК України порядку, які мали бути дослідженні судом безпосередньо, згідно ст. 23 КПК України, та зважаючи на засади змагальності і презумпції невинуватості суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції допущено неповноту судового розгляду, що тягне за собою порушення права на захист.

Під час апеляційного розгляду клопотань учасників про збір, перевірку чи витребування додаткових доказів не надійшло, а наявність чи відсутність таких доказів, що не були предметом дослідження в суді першої інстанції може вплинути на висновки суду про доведеність чи недоведеність вини обвинуваченого, то колегія суддів не входить в обговорення інших доводів апеляційної скарги сторони захисту, які необхідно дослідити при новому судовому розгляді, а сам дослідити обставини кримінального провадження, керуючись законом, оцінити кожний доказ та їх сукупність з урахуванням всіх обставин, ухвалити законне й обґрунтоване судове рішення згідно з вимогами КПК України.

(а.с. 36-38 т. 3)

Ухвалою суду першої інстанції від 18.01.2017р. (суддя ОСОБА_23 ) проведено підготовче судове засідання, справа призначена до розгляду на 15.02.2017р.

(а.с. 51 т. 3)

24.01.2019р. прокурором змінено обвинувальний акт.

(а.с. 187-189 т. 3)

Вироком Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 18.02.2019р. обвинуваченого ОСОБА_7 у пред`явленому обвинувачені за ч. 2 ст. 307 КК України визнано невинуватим та виправдано у зв`язку з ти м, що не доведено, що кримінальне правопорушення вчинено обвинуваченим.

(а.с. 196-200 т. 3)

Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 11.11.2019р. (судді ОСОБА_24 , ОСОБА_25 , ОСОБА_26 ) вирок суду скасовано, та призначено новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Так суд першої інстанції не дав остаточну оцінку кожному доказу з точки зору його допустимості, належності, достовірності, та достатності для правильного встановлення всіх обставин справи, було допущено неповноту досудового розслідування та судового розгляду, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, судом першої інстанції допущені істотні порушення вимог КПК України.

Так Великою Палатою ВС у своїй постанові від 16.10.2019р. (справа № 640/6847/15-к, провадження № 13-43кс19) викладено нову правову позицію, якою уточнено висновки, зроблені раніше у постанові Великої Палати ВС від 16.01.2019р. у справі № 751/7557/15-к (провадження № 13-37кс18), відповідно до якої, якщо сторона обвинувачення під час досудового розслідування своєчасно вжила всі необхідні та залежні від неї заходи, спрямовані на розсекречення процесуальних документів, які стали підставою для проведення НСРД, однак такі документи не були розсекречені з причин, що не залежали від волі і процесуальної поведінки прокурора, то суд не може автоматично визнавати протоколи НСРД недопустимими доказами з мотивів невідкриття процесуальних документів, якими санкціоноване їх проведення.

Процесуальні документи, які стали підставою для проведення НСРД (ухвали, постанови, клопотання) та які на стадії досудового розслідування не було відкрито стороні захисту в порядку, передбаченому статтею 290 КПК України з тієї причини, що їх не було у розпорядженні сторони обвинувачення (процесуальні документи не були розсекречені на момент відкриття стороною обвинувачення матеріалів кримінального провадження), можуть бути відкриті іншій стороні під час розгляду справи у суді за умови своєчасного вжиття прокурором всіх необхідних заходів для їх отримання.

Якщо сторона обвинувачення не вжила необхідних та своєчасних заходів, що спрямовані на розсекречення процесуальних документів, які стали процесуальною підставою для проведення НСРД і яких немає в її розпорядженні, то в такому випадку має місце порушення норм статті 290 КПК України.

Якщо у ході розгляду кримінального провадження у суді було задоволене повторне клопотання прокурора про розсекречення процесуальних документів, які стали підставою для проведення НСРД, і розсекречено їх, то відповідні процесуальні документи як такі, що отримані стороною обвинувачення після передачі справи в суд, повинні бути відкриті згідно з частиною одинадцятою статті 290 КПК України.

Якщо процесуальні документи, які стали підставою для проведення НСРД, розсекречені під час судового розгляду, і сторона захисту у змагальному процесі могла довести перед судом свої аргументи щодо допустимості доказів, отриманих у результаті НСРД, в сукупності з оцінкою правової підстави для їх проведення, то суд повинен оцінити отримані докази та вирішити питання про їх допустимість.

У випадку розкриття процесуальних документів, які стали підставою для проведення НСРД після передачі кримінального провадження до суду, суд зобов`язаний забезпечити стороні захисту достатній час та реальну можливість для доведення перед судом своєї позиції щодо належності та допустимості доказів, отриманих в результаті НСРД в комплексі із процесуальною підставою для проведення НСРД з метою реалізації принципу змагальності.

Так, під час апеляційного розгляду прокурор, який є процесуальним керівником у даному кримінальному провадженні, та який приймав участь в розгляді справи судом першої інстанції, зазначив про те, що він вжив всіх необхідних та залежних від цього заходів для розсекречення матеріалів, які стали процесуальною підставою для проведення НСРД з метою їх надання стороні захисту, для здійснення їх відкриття згідно зі ст. 290 КПК України, і докази цього він може надати суду першої інстанції під час судового розгляду.

Також прокурор зазначив, що рішення про проведення оперативної закупки приймалось ним особисто як прокурором у постанові від 27.04.2015 року, і це право ним було реалізовано відповідно до вимог ст.ст. 246, 271 КПК України. Відсутність же аудіо-, відео фіксації під час проведення оперативної закупки була пов`язана лише з тим, що попередньо Апеляційний суд Дніпропетровської області ухвалою від 17.04.2015 року відмовив у задоволенні його клопотання про надання дозволу на аудіо-, відео контроль особи в ході проведення оперативної закупки, оскільки такий дозвіл раніше надавався, але відповідна ухвала суду залишилась без виконання._Дана постанова була засекречена, та тільки 04.12.2015р. гриф секретності був знятий, постанова відкрита стороні захисту 12.01.2016р. під час судового слідства, а матеріали в порядку ст. 290 КПК України, відкривались ще 29.05.2015р. Фактично відкрити вказану постанову стороні захисту 29.05.2015р. було неможливим, оскільки зазначена постанова на вказаний час була не розсекречена і перебувала на зберіганні в приміщенні РСО прокуратури Довгинцівського району м. Кривого Рогу і не була в особистому розпорядженні прокурора або слідчого.

Враховуючи наведене вище, суд першої інстанції не міг автоматично визнавати документи, які стали процесуальною підставою для проведення НСРД, недопустимими доказами з мотивів невідкриття процесуальних документів, якими санкціоноване їх проведення, а повинен був у сукупності з оцінкою правової підстави для проведення НСРД перевірити доводи сторони обвинувачення щодо вжиття необхідних та своєчасних заходів, спрямованих на розсекречення процесуальних документів, і після цього оцінити отримані докази та вирішити питання про їх допустимість.

Таким чином, Верховним Судом констатовано виключну правову проблему щодо застосування статті 290 КПК України, яка виникає у випадках, коли прокурор дотримався всіх вимог процесуального закону, своєчасно (заздалегідь) вжив заходів для розсекречення процесуальних документів, які були підставою для проведення НСРД, проте він все одно позбавлений можливості використати протокол НСРД як доказ лише з тих підстав, що під час досудового розслідування було відмовлено у знятті грифу «таємно» з ухвали слідчого судді, адже прокурор не має жодного процесуального засобу вплинути на цю ситуацію або змінити її.

На противагу обов`язку сторони обвинувачення до моменту направлення обвинувального акта до суду розкрити всі докази, пов`язані зі справою, шляхом надання доступу до матеріалів справи, може виникнути ситуація, за якої надання певних матеріалів на цій стадії є неможливим з огляду на державні інтереси щодо збереження певної інформації у таємниці.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) неодноразово вказував на те, що у деяких випадках може виникати необхідність не розкривати певні докази стороні захисту з метою забезпечення основних прав інших осіб або захисту важливих суспільних інтересів, адже їхнє життя, свобода чи безпека також можуть бути поставлені під загрозу. Про це, зокрема, йдеться у рішеннях ЄСПЛ у справах «Леас (Leas) проти Естонії» від 06.03.2012р., § 78, «Якуба проти України» від 12.02.2019р., § 44, «Доорсон (Doorson) проти Нідерландів», 26.03.1996р., § 70. У таких випадках у кримінальному провадженні виникають конкуруючі інтереси, такі як національна безпека або необхідність захищати свідків у випадку ризику переслідування або використання таємних методів розслідування злочину, які повинні бути протиставлені правам обвинуваченого.

Потрібно врахувати й те, що рішення про відмову у знятті грифу секретності не завжди є остаточним. Якщо на стадії досудового розслідування у розсекреченні було відмовлено, таке рішення може бути переглянуте комісією з урахуванням зміни важливості цих матеріалів після передачі справи щодо обвинуваченого до суду. У разі зняття грифу секретності з таких процесуальних документів на стадії судового провадження, прокурор повинен здійснити їх відкриття стороні захисту, що прямо передбачено вимогами частини одинадцятої статті 290 КПК України. Прокурор повинен мати можливість долучити такі документи на підтвердження допустимості результатів проведення НСРД.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду звертає увагу в своєму рішенні на те, що процесуальні документи про надання дозволу на проведення НСРД не є самостійним доказом у кримінальному провадженні. Відповідно до статті 84 КПК України доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню, а процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Апеляційним переглядом встановлено, що після скасування в апеляційному порядку попереднього вироку суду в ході нового судового розгляду судом першої інстанції допитати легендовану особу ОСОБА_27 (справжнє прізвище ОСОБА_21 ) не вдалося у зв`язку з його смертю, та не допитаний свідок ОСОБА_28 , який був понятим під час проведення цієї закупки та обшуку.

Разом з цим судом першої інстанції досліджені інші докази, які не спростовують причетність обвинуваченого ОСОБА_7 до збуту наркотичного засобу за вказаними у зміненому обвинувальному акту обставинами. Зазначені докази наведені у оскаржуваному вироку та в цій ухвалі суду апеляційної інстанції.

І хоча головні докази вчинення збуту наркотичних засобів обвинуваченим були отримані внаслідок проведення оперативної закупки, здійснене документування вказаних фактів попередньої злочинної діяльності обвинуваченого дозволяє здійснити незалежну оцінку поведінки всіх учасників даної слідчої дії.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в даному випадку не дослідив з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку стосовно обвинувачення Феттера за ч.2 ст. 307 КК України, та ухвалив виправдувальний вирок, який колегія суддів вважає в даній ситуації безпідставним та передчасним.

Під час нового розгляду кримінального провадження суду першої інстанції необхідно врахувати, що у випадку розкриття процесуальних документів, які стали підставою для проведення НСРД після передачі кримінального провадження до суду, суд зобов`язаний забезпечити стороні захисту достатній час та реальну можливість для доведення перед судом своєї позиції щодо належності та допустимості доказів, отриманих в результаті НСРД в комплексі із процесуальною підставою для проведення НСРД з метою реалізації принципу змагальності.

Якщо процесуальні документи, які стали підставою для проведення НСРД, розсекречені під час судового розгляду, і сторона захисту у змагальному процесі могла довести перед судом свої аргументи щодо допустимості доказів, отриманих у результаті НСРД, в сукупності з оцінкою правової підстави для їх проведення, то суд повинен оцінити отримані докази та вирішити питання про їх допустимість.

Процесуальні документи про дозвіл на проведення НСРД повинні досліджуватися судом під час розгляду справи у суді першої інстанції з метою оцінки допустимості доказів, отриманих в результаті НСРД.

Разом з цим, оцінка вищезазначеним доказам має бути надана у сукупності з іншими зібраними у кримінальному провадженні доказами, про дослідження яких сторони під час апеляційного розгляду клопотання не заявляли, а тому суд апеляційної інстанції у відповідності до ч. 3 ст. 404 КПК України позбавлений можливості дослідити наявні у провадженні докази та надати їм оцінку з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, як це передбачено вимогами ч. 1 ст. 94 КПК України.

(а.с. 12-23 т. 4)

Ухвалою Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу від 21.01.2020р. (суддя ОСОБА_29 ) проведено підготовче судове засідання, справ призначено до розгляду на 30.01.2020р. на 11:00год.

(а.с. 41 т. 4)

31.05.2021р до суду першої інстанції надано клопотання прокурора про дослідження письмових матеріалів кримінального провадження

(а.с. 136-137 т. 4)

06.10.2021р. справу розподілено судді ОСОБА_30 у зв`язку із закінченням повноважень судді ОСОБА_29

(а.с. 160 т. 4)

28.02.2023р. справу розподілено судді ОСОБА_31 уз зв`язку із звільненням судді ОСОБА_30

(а.с. 198 т. 4)

Ухвалою Довгинівського районного суду міста Кривого Рогу від 21.06.2023р. (суддя ОСОБА_32 ) проведено підготовче судове засідання, справу призначено о розгляду на 28.02.2023р.

(а.с. 211 т. 4)

09.09.2024р. в судовому засіданні захисник ОСОБА_9 заявив клопотання про визнання низки доказів у кримінальному провадженні недопустимими з їх конкретним перерахуванням, оскільки ці докази були зібрані під керівництвом прокурорів, які не мали на це повноважень, а також закриття кримінального провадження щодо обвинуваченого на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України.

(а.с. 20-22 т. 5)

Таким чином судом апеляційної інстанції встановлено, що в провадження суду першої інстанції надійшло з апеляційної інстанції кримінальне провадження із скасованим виправдувальним вироком щодо обвинуваченого для проведення нового судового розгляду.

Разом з тим, суд першої інстанції, всупереч вимогам ст.ст. 415, 416 КПК України не виконав вказівки суду апеляційної інстанції, щоб забезпечити виправлення помилок, допущених судом першої інстанції при ухваленні виправдувального вироку та ухвалив незаконне, необґрунтоване судове рішення з істотним порушенням КПК України.

Так суд першої інстанції при новому судовому розгляді не дослідив у повному обсязі всі наявні у справі докази, не дослідив у повному обсязі всі наявні у справі докази, не надав їм оцінки, як кожному, так і в сукупності та взаємозв`язку, не з`ясував обставин, на які звернув увагу суд апеляційної інстанції, не виконав вказівки, вказані в ухвалі суду апеляційної інстанції для усунення недоліків, допущених при попередньому судовому провадженні.

Невиконання вказівок суду апеляційної інстанції в частині висновків і мотивів, з яких був скасований виправдувальний вирок та в межах, передбачених ст. 415 КПК України призвело до незаконного та необґрунтованого закриття кримінального провадження щодо обвинуваченого на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, що можливе тільки при закінченні досудового розслідування.

Вичерпний перелік випадків закриття кримінального провадження судом, передбачений ч. 2 ст. 284 КПК України.

Таким чином судом апеляційної інстанції встановлено, що судом першої інстанції без всебічного, повного та неупередженого дослідження всіх обставин кримінального провадження та безпосереднього дослідження й оцінки всіх наявних доказів, які стосуються цього кримінального провадження, окремо кожного та в їх сукупності, ухвалено з істотним порушенням норм КПК України незаконне та необґрунтоване судове рішення про закриття кримінального провадження щодо обвинуваченого на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, яке підлягає скасуванню із призначенням нового судового розгляду.

Враховуючи наведене вище, доводи апеляційної скарги прокурора є такими, що підлягають задоволенню, ухвала суду підлягає скасуванню із призначенням нового судового розгляду в суді першої інстанції, а доводи апеляційної скарги прокурора підлягають ретельній перевірці судом першої інстанції при новому судовому розгляді.

При новому судовому розгляді суду першої інстанції необхідно з`ясувати обставини, на які звернув увагу суд апеляційної інстанції в ухвалі від 11.11.2019р. (а.с. 12-23 т. 4), виконати вказані процесуальні дії для усунення недоліків, допущених при розгляді як попереднього, так і цього судового провадження, безпосередньо дослідити й оцінити всі докази, вивчити і взяти до уваги нові обставини, які не були відомі або враховані при попередньому та цьому провадженнях, виконати для цього всі необхідні процесуальні дії, а не тільки ті, котрі були вказані судом вищого рівня. Також суду першої інстанції необхідно ретельно перевірити доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, після чого ухвалити законне, обґрунтоване, вмотивоване та справедливе судове рішення.

Враховуючи викладене вище та керуючись ст.ст. 405, 407, 412, 419 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу прокурора ОСОБА_6 на ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.09.2024р., яким кримінальне провадження №0000294 від 05.02.2015р. за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки не встановлені достатні докази для доведення його винуватості в суді та вичерпані можливості їх отримання - задовольнити.

Ухвалу Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 09.09.2024р., яким кримінальне провадження №0000294 від 05.02.2015р. за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 284 КПК України, оскільки не встановлені достатні докази для доведення його винуватості в суді та вичерпані можливості їх отримання скасувати і призначити новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді