Справа № 344/960/25
Провадження № 1-кс/344/571/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року м. Івано-Франківськ

Слідчий суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області ОСОБА_1 , з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , слідчого ОСОБА_3 , підозрюваного ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду клопотання прокурора відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у межах кримінального провадження № 0000325 від 21.09.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України,-

В С Т А Н О В И Л А:

20.01.2025 прокурор ОСОБА_4 звернувся із клопотанням про накладення арешту на майно шляхом заборони відчуження на земельну ділянку з кадастровим номером :09:003:0266, а також на об`єкт незавершеного будівництва, що розташований на зазначеній земельній ділянці,що за адресою: АДРЕСА_1 ,що зареєстровані за ОСОБА_5 та знаходяться у фактичній власності підозрюваного ОСОБА_6 .

В обґрунтування такого клопотання зазначено, що досудовим розслідуванням встановлено, що упродовж січня - березня 2021 року, знаходячись у м. Івано-Франківськ, ОСОБА_6 , перебуваючи на посаді директора КП «Міська ритуальна служба» (далі по тексту - комунальне підприємство), спільно з директором (з 05.05.2022- першим заступником директора) Департаменту благоустрою Івано-Франківської міської ради (далі по тексту - Департамент) ОСОБА_7 утворили організовану групу, залучивши до злочинної діяльності підприємця ОСОБА_8 і начальника відділу експлуатації та утримання об`єктів благоустрою Департаменту ОСОБА_9 з метою системного привласнення чужого майна, , а саме бюджетних грошових коштів, які виділялись на видалення зелених насаджень на території міста, після чого керували організованою групою, забезпечували її фінансування й організовували приховування кримінально протиправної діяльності, і як наслідок у період з 24.04.2021 по 25.11.2022 вчинили привласнення бюджетних грошових коштів на суму 1 538 561 грн 33 коп. за наступних обставин.

Щорічно бюджетом міста затверджуються видатки на виконання робіт з ремонту об`єктів благоустрою (видалення зелених насаджень), розпорядником яких був Департамент. ОСОБА_7 , будучи обізнаним про напрямки діяльності комунального підприємства, відображені в статуті, які не містили можливість проведення капітального та поточного ремонту об`єктів благоустрою (видалення зелених насаджень), а також відсутності на його балансі зелених насаджень розташованих в межах міста, частину грошових коштів, з метою їх подальшого освоєння та часткового привласнення, переадресовував на розрахункові рахунки комунального підприємства.

З метою створення юридичних підстав, які б давали можливість комунальному підприємству виконувати роботи з ремонту об`єктів благоустрою (видалення зелених насаджень), ОСОБА_7 , маючи на розгляді звернення громадян про необхідність видалення зелених насаджень на території міста, частину із них переадресовував для подальшого розгляду до комунального підприємства. Після чого, протягом бюджетного року комунальне підприємство та Департамент, по черзі, виступали замовниками у виконанні робіт за бюджетні грошові кошти, з використанням процедури закупівлі.

За результатом проведення відкритих торгів з підконтрольним ОСОБА_6 суб`єктом господарювання укладалися договори про надання послуг, що містили додатки-калькуляції, в які було внесено неправдиві відомості щодо часу роботи та кількості техніки необхідної для виконання робіт із корчування пнів.

В подальшому, за результатом виконання робіт на підставі розроблених калькуляцій, складалися акти КБ-2В та КБ-3, в які вносились завідомо неправдиві відомості в частині кількості трудовитрат машиністів і робітників з обслуговування машин, а також роботи автомобіля «FiatSkudo» під час корчування пнів, що призвело до безпідставного збільшення вартості виконання робіт на загальну суму 1 538 561,33 грн, та, як наслідок, безпідставного перерахування зазначених бюджетних грошових коштів на розрахункові рахунки ФОП ОСОБА_10 та ФОП ОСОБА_8 . Після надходження грошових коштів їх обготівковували, що в подальшому давало можливість розпоряджатися ними у власних потребах.

Розуміючи складність поставленої задачі та значну кількість дій, які необхідно вчинити для реалізації злочинного умислу, а також неможливість реалізувати злочинний умисел самостійно, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вирішили залучити до вчинення злочину підлеглого працівника та підконтрольного суб`єкта господарювання.

З цією метою ОСОБА_7 залучив до вчинення злочину начальника відділу експлуатації та утримання об`єктів благоустрою Департаменту ОСОБА_9 , а ОСОБА_6 - добре знайомого та підконтрольного йому ОСОБА_8 , що володів відповідними суб`єктами господарювання та технікою, які, довідавшись про вказаний план по привласненню бюджетних грошових коштів, з метою збагачення, погодились на його реалізацію та підтвердили своїми подальшими умисними діями відведені їм ролі.

20 січня 2025 року ОСОБА_6 , директору КП «Міська ритуальна служба» Івано-Франківської міської ради, повідомлено про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України.

Окрім цього, проведеним досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_5 , перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_6 , набула право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :09:003:0266, а також на об`єкт незавершеного будівництва, що розташований на зазначеній земельній ділянці,що за адресою: АДРЕСА_1 .

Сторона обвинувачення також стверджує, що як вбачається з наявними у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно даними поділ майна подружжя в порядку, передбаченому ст. 367 ЦК України, не проводився, та частки у ньому, відповідно до ст. 364 ЦК України, в натурі не виділялись.

Конфіскація майна передбачена у санкції ч. 5 ст. 191 КК України як обов`язкове додаткове покарання, а тому, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд повинен буде застосувати до ОСОБА_6 додаткове покарання у виді конфіскації майна.

Прокурор та слідчий у судовому засіданні підтримав клопотання про накладення арешту на майно, просили задоволити.

На підставі ч.2 ст. 172 КПК України виклик власника майна не здійснювався, з метою забезпечення майна.

Слідчий суддя, заслухавши слідчого, вивчивши клопотання, дослідивши матеріали додані до клопотання, дійшов наступного висновку.

Згідно з ч.1 ст.167 КПК арештом майна є тимчасове позбавлення підозрюваного, обвинуваченого або осіб, які в силу закону несуть цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, можливості відчужувати певне його майно за ухвалою слідчого судді або суду до скасування арешту майна у встановленому КПК порядку.

Відповідно до ч. 1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Крім цього, п.1, п.3 ч.2 ст.170 КПК України передбачено, що арешт майна допускається з метою забезпечення збереження речових доказів; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу (речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення).

Так, Слідчим управлінням ГУНП в Івано-Франківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні внесеному до ЄРДР під № 0000325 від 21.09.2022, зокрема за підозрою ОСОБА_6 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України.

20.01.2025 такому вручено повідомлення про підозру за у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та обґрунтованого рішення слідчий суддя, згідно ст. ст. 94, 132, 173 КПК України, повинен врахувати: існування обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину та достатність доказів, що вказують на вчинення злочину; правову підставу для арешту майна; можливий розмір шкоди, завданої злочином; наслідки арешту майна для третіх осіб; розумність і співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні у справі «Мюррей проти Сполученого Королівства» зазначив, що факти, які викликають підозру, не обов`язково мають бути встановлені до ступеня, необхідного для засудження або навіть для пред`явлення обвинувачення, що являється завданням наступних етапів кримінального процесу.

Обґрунтованість підозри підтверджується долученими до клопотання матеріалами, а саме : Причетність ОСОБА_6 до інкримінованих йому кримінальних правопорушень повністю підтверджується зібраними в ході досудового розслідування доказами, а саме: матеріалами проведення тимчасових доступів до речей та документів у Департаменті і КП «Міська ритуальна служба»; вилученими тендерними, проектно-кошторисними, звітними та розрахунковими документами; установчими документами Департаменту і комунального підприємства; протоколами допиту свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_23 та ОСОБА_24 ; протоколами огляду документів про рух коштів по рахунках ОСОБА_8 і ОСОБА_10 ; протоколами проведених НС(Р)Д, передбачених ст. 263 КПК України, по телефонних розмовах ОСОБА_6 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_25 ; листом філії ДП «Укрдержбудекспертиза» в Івано-Франківській області № 15 від 21.02.2024; висновками судових будівельно-технічних і економічних експертиз; протоколами обшуків.

При цьому, при вирішенні питання про арешт зазначеного у клопотанні майна, слідчий суддя враховує обставини, з якими закон пов`язує застосування даного заходу забезпечення кримінального провадження.

Згідно із ч. 5 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому п. 3 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого або юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна або застосувати до юридичної особи захід кримінально-правового характеру у виді конфіскації майна.

Так, санкція ч. 5 ст. 191 КК України, передбачає також покарання у вигляді конфіскації майна.

Згідно з ч. 1 ст. 59 КК України покарання у виді конфіскації майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є власністю засудженого.

Якщо конфіскується частина майна, суд повинен зазначити, яка саме частина майна конфіскується, або перелічити предмети, що конфіскуються. У такий спосіб особа, яка вчинила злочин, обмежується у праві власності на певне майно, що вона набула на законних підставах до ухвалення вироку. Це покарання передбачає вилучення як усього майна, так і його частини.

Однак, обвинуваченням поза розумним сумнівом не доведено наявність достатніх підстав вважати, що земельна ділянка з кадастровим номером :09:003:0266, а також об`єкт незавершеного будівництва, що розташований на зазначеній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_1 , що зареєстровані за ОСОБА_5 та знаходяться у фактичній власності підозрюваного ОСОБА_6 , і є спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку від 17.01.2025, за датою реєстрації права власності - така зареєстрована за ОСОБА_5 . Поряд з цим, з такої інформації не вбачається підстава набуття права власності ( для виключення питання особистої власності ( дарування, спадкування). Разом з тим, даних про будь -які документи ( дозвільні документи на забудову такої земельної ділянки), існування незавершеного будівництва та належності такого підозрюваному ОСОБА_6 , слідчому судді не надано.

Як і не надано стороною обвинувачення жодних доказів і того, що дружиною ОСОБА_6 є ОСОБА_5 . При цьому слід зазначити, що станом на день розгляду клопотання Державні реєстри речових прав, актів реєстрації цивільного стану громадян відновили свою роботу.

Натомість, як встановленого із даних загального доступу до ЄДРСР, 05.12.2023 рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 розірвано.

Також, слідчий суддя звертає увагу, що норми Кримінального процесуального кодексу України не встановлюють прямого обов`язку на звернення з цивільним позовом, і не зазначають, що у будь-якому випадку такий позов має бути заявлений у кримінальному провадженні. Отже, саме реалізація права на звернення з цивільним позовом є підставою для можливого застосування арешту майна в кримінальному провадженні з підстав, визначених п. 4 ч.2 ст. 170 КПК України.

Разом з тим, згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 22 КПК України кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законних інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених цим Кодексом.

На підставі наведеного, клопотання прокурора про накладення арешту з метою конфіскації як виду покарання на земельну ділянку з кадастровим номером :09:003:0266, об`єкту незавершеного будівництва, що розташований на зазначеній земельній ділянці, що за адресою: АДРЕСА_1 , не підлягає до задоволення, оскільки не надано належних, достатніх доказів про те, що такі належать підозрюваному.

Керуючись ст.ст. 170-173, 309, 395 КПК України, слідчий суддя -

П О С Т А Н О В И Л А:

У клопотанні прокурора відділу Івано-Франківської обласної прокуратури ОСОБА_4 , про арешт майна у межах кримінального провадження № 0000325 від 21.09.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 28, ч. 1 ст. 366 КК України, а саме арешт земельної ділянки з кадастровим номером :09:003:0266, об`єкту незавершеного будівництва, що розташований на зазначеній земельній ділянці, що за адресою: АДРЕСА_1 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення. Якщо ухвалу слідчого судді було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення (ухвали).

Повна ухвала оголошена 21.01.2025.

Слідчий суддя

Івано-Франківського міського суду ОСОБА_1