КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/824/4497/2024 Категорія: ч. 3 ст. 307 КК України
ЄУН: 754/4640/23 Головуючий суддя у суді І інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2024 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду у складі:

головуючого судді: ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3

ОСОБА_4

за участю секретаря ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві матеріали у кримінальному провадженні № 0000534, внесеному до ЄРДР 14 лютого 2023 року, за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 на вирок Деснянського районного суду м. Києва від 12 вересня 2023 року,яким

ОСОБА_6 ,

ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Києва, українець, громадянин України, неодружений, офіційно не працевлаштований, проживаючого в АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 22 серпня 1996 року Печерським районним судом м. Києва за ст. 17 ч. 2 ст. 140, ч. 2 ст. 81 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі, на підставі ст. 46-1 КК України виконання вироку відстрочено на 2 роки;

- 25 квітня 1997 року Старокиївським районним судом м. Києва за ст. 17 ч. 2 ст. 140, ст. 43 КК України до покарання у виді 2 років 6 місяців позбавлення волі з конфіскацією майна;

- 13 квітня 2000 року Дарницьким районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 229-6 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі;

- 26 жовтня 2000 року Печерським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 229-6, ст. 43 КК України до покарання у виді 2 років 8 місяців позбавлення волі;

- 23 травня 2002 року Деснянським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 3 років позбавлення волі;

- 29 травня 2006 року Оболонським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 309 КК України до покарання у виді 2 років позбавлення волі;

- 4 листопада 2009 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді 4 років позбавлення волі;

- 3 квітня 2014 року Голосіївським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки;

- 4 грудня 2015 року Дніпровським районним судом м. Києва за ч. 2 ст. 185, ст. 71 КК України до покарання у виді 5 років 2 місяців позбавлення волі;

- 6 червня 2022 року Печерським районним судом м. Києва за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік,

визнаний винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 3 ст. 307 КК України та призначено покарання у виді 9 (дев`яти) років позбавлення волі з конфіскацією всього належному йому майна.

На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднано ОСОБА_6 до покарання за цим вироком суду невідбуту частину покарання за вироком Печерського районного суду м. Києва від 6 червня 2022 року та з урахуванням положень ст. 72 КК України призначено остаточне покарання у виді 9 (дев`яти) років 1 (одного) місяця позбавлення волі з конфіскацією всього належного йому майна.

за участю сторін апеляційного провадження:

прокурора ОСОБА_8

захисника ОСОБА_7

обвинуваченого (в режимі ВКЗ) ОСОБА_6

В С Т А Н О В И Л А :

Вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що, будучи раніше засудженим вироком Печерського районного суду м. Києва від 6 червня 2022 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 року обмеження волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 рік, на шлях виправлення і перевиховання не став, належних висновків для себе не зробив, знову вчинив умисне кримінальне правопорушення за наступних обставин.

Так, у невстановлені слідством дату, час та місці, в обвинуваченого ОСОБА_6 виник злочинний умисел, спрямований на реалізацію протиправної діяльності у сфері незаконного збуту психотропної речовини.

З метою реалізації свого злочинного умислу, переслідуючи корисливий мотив та маючи намір збагатитися за рахунок вчинення злочинів у сфері незаконного обігу психотропних речовин, маючи умисел на незаконне придбання та зберігання психотропної речовини з метою збуту, у невстановлені слідством дату та час, знаходячись за невстановленою слідством адресою, незаконно придбав у невстановленої досудовим розслідуванням особи (досудове розслідування відносно якої здійснюється в іншому кримінальному провадженні) 1 (один) поліетиленовий зіп-пакет із кристалоподібною речовиною білого кольору, що містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено законом - PVP, загальною масою 2356, 97 г., що є особливо великим розміром, яку в подальшому поклав до своєї сумки, що мав при собі, тим самим почав незаконно зберігати психотропну речовину з метою збуту.

Реалізуючи свій протиправний умисел, обвинувачений ОСОБА_6 , утримуючи при собі незаконно придбану психотропну речовину, знаходячись біля будинку 27/2 по вул. М. Закревського в м. Києві, 14 лютого 2023 року приблизно о 18 год. був зупинений працівниками поліції. У подальшому, 14 лютого 2023 року в ході проведення особистого обшуку в обвинуваченого ОСОБА_6 працівниками поліції виявлено та вилучено 1 (один) поліетиленовий зіп-пакет із кристалоподібною речовиною білого кольору, що містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено законом, - PVP, загальною масою 2356, 97 г., що є особливо великим розміром, яку обвинувачений ОСОБА_6 незаконно придбав та зберігав з метою збуту.

Суд дійшов висновку про доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, а саме, у незаконному придбанні та зберіганні особливо небезпечної психотропної речовини з метою збуту, в особливо великих розмірах, вчинене особою, яка раніше вчинила одне із кримінальних правопорушень, передбачених статтями 308-310 КК України.

Цим же вироком:

- речові докази у кримінальному провадженні:

· сумка червоного кольору, банківська картка «Sportbank» № НОМЕР_1 , зв`язка ключів, передані на зберігання до камери схову Деснянського УП ГУНП у м. Києві згідно з квитанцією № 006505; психотропна речовина - PVP, масою 2356,97 г., передана на зберігання до камери схову Деснянського УП ГУНП у м. Києві згідно з квитанцією № 000471, - підлягають знищенню;

· мобільний телефон марки «Huawei», портативний зарядний пристрій марки «Мі» з кабелем, грошові кошти в сумі 410 грн., передані на зберігання до камери схову Деснянського УП ГУНП у м. Києві згідно з квитанцією № 006505, - підлягають конфіскації в дохід держави.

На підставі ч. 4 ст. 174 КПК України частково скасований арешт, накладений ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 15 лютого 2023 року на вилучене в ході особистого обшуку 14 лютого 2023 року у ОСОБА_6 майно, а саме на банківську картку «Sportbank» № НОМЕР_1 , червону сумку.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь держави документально підтверджені процесуальні витрати на залучення експерта на досудовому розслідуванні в сумі 755,12 грн.

Не погоджуючись з вироком суду,захисник ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 подала апеляційну скаргу, в якій просить змінити вирок в частині правової кваліфікації кримінального правопорушення з ч. 3 ст. 307 КК України на ч. 3 ст. 309 КК України. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків частково приєднати ОСОБА_6 до покарання за вироком суду від 12 вересня 2023 року невідбуту частину покарання за вироком Печерського районного суду м. Києва від 6 червня 2022 року та з урахуванням положень ст. 72 КК України призначити остаточне покарання у виді 5 років 1 місяця позбавлення волі без конфіскації належного йому майна; скасувати арешт, накладений ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 15 лютого 2023 року, на мобільний телефон марки «Huawei», переданий на зберігання до камери схову Деснянського УП ГУ НП у м. Києві згідно квитанції № 006505; ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 30 березня 2023 року на об`єкт нерухомого майна, що належить на праві приватної власності ОСОБА_6 , а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ; повернути ОСОБА_6 визнані речовими доказами у кримінальному провадженні банківську карту «Sportbank» № НОМЕР_1 , зв`язку ключів, передані на зберігання до камери схову Деснянського УП ГУНП у м. Києві згідно з квитанцією №006505; мобільний телефон марки «Huawei», портативний зарядний пристрій марки «Мі» з кабелем, грошові кошти в сумі 410,00 грн., передані на зберігання до камери схову Деснянського УП ГУНП у м. Києві згідно з квитанцією № 006505. В іншій частині вирок залишити без змін.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги захисник зазначає, що вирок суду мотивований тим, що невизнання обвинуваченим вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, судом розцінюється як спроба ухилитися від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення; кількість вилученої у ОСОБА_6 особливо небезпечної психотропної речовини беззаперечно свідчить про наявність у його діях мети збуту цієї речовини; ненадання стороною захисту беззаперечних доказів того, що станом на 14 лютого 2023 року (дата затримання обвинуваченого) ОСОБА_6 був наркозалежною особою у стадії такої гострої необхідності, що 2356,97 г. психотропної речовини не було надмірною масою для вживання однією людиною. Однак, як наголошує захисник, з такими висновками суду сторона захисту не погоджується та вважає, що вони є лише припущеннями суду, на яких вирок не може ґрунтуватися.

Так, апелянт зазначає, що стороною захисту була оголошена та долучена до матеріалів справи у судовому засіданні письмова промова в судових дебатах, позиція якої зводиться до невизнання обвинуваченим своєї вини саме ч. 3 ст. 307 КК України, з викладенням обставин та обґрунтувань згідно з діючим кримінальним законодавством та практики Верховного суду по такій категорії справ. Позицію свого захисника ОСОБА_6 підтримав в повному обсязі. Захисник наголошує, що під час судового розгляду ставилось питання про перекваліфікацію дій обвинуваченого на ч. 3 ст. 309 КК України та врахування цих обставин при призначенні покарання ОСОБА_6 за зберігання наркотичного засобу без мети збуту, як і пом`якшуючих обставин, а саме, те, що ОСОБА_6 визнає вину та розкаюється, не чинив опору при затриманні, сприяв проведенню слідчих дій, з 2015 року має підтверджений діагноз ВІЛ, хронічний вірусний гепатит С (аНСV+), період стійкої ремісії, що, на думку захисника, свідчить, що ОСОБА_6 ніяким чином не мав наміру ухилитися від кримінальної відповідальності, а лише просив суд вірно кваліфікувати його дії, які полягали у «знахідці» психотропної речовини та її зберіганні в особливо великих розмірах без мети збуту, тобто, з призначенням покарання у межах санкції статті, передбаченої за ч. 3 ст. 309 КК України.

На переконання захисника, стороною обвинувачення не спростовані доводи обвинуваченого ОСОБА_6 на рахунок обставин, які трапились 14 лютого 2023 року, а також не досліджені обставини, на які посилався обвинувачений під час досудового розслідування, про що прямо зазначено у протоколі затримання про його незгоду, не проведено жодних дієвих слідчих (розшукових) дій для перевірки зазначених обвинуваченим фактів.

Захисник стверджує, що сама лише обставина вилучення у ОСОБА_6 особливо великого розміру психотропної речовини не може свідчить про умисел на збут, з огляду на інші обставини, які підлягали дослідженню судом першої інстанції при ухваленні вироку. Так, як вказує захисник, з часу, коли ОСОБА_6 отримав у своє володіння психотропну речовину шляхом знахідки, і до моменту видачі його працівникам поліції минув незначний проміжок часу, а тому необхідним є дослідження обставин придбання та зберігання наркотичних засобів, а також установлення моменту виникнення відповідного умислу, враховуючи, що психотропну речовину у вказаному розмірі, за відсутності інших ознак, які можуть свідчити про умисел на збут, зокрема її фасування, зберігав незначний проміжок часу після того, як її знайшов. Однак вказані обставини не отримали жодної оцінки судом у вироку.

За наведених обставин захисник наголошує, що кваліфікація дій ОСОБА_6 саме за ч. 3 ст. 307 КК України та висновки суду першої інстанції щодо умислу на незаконний збут психотропної речовини, без підтвердження такого висновку іншими доказами, окрім великого розміру психотропної речовини, є передчасними та безпідставними.

Окрім того, на переконання захисника, судом першої інстанції не взято до уваги, що сторона обвинувачення не надала жодних доказів, які б містили та підтверджували інформацію щодо факту збуту психотропної речовини будь-якій особі. У межах кримінального провадження за адресою місця проживання ОСОБА_6 був проведений обшук, в ході якого не виявлено знарядь кримінального правопорушення, якими могли бути ваги, будь-які ємності, посуд, вміст яких викликає підозру, листування, поштово-телеграфна кореспонденція, записи і телефонні книжки, поліетиленові пакети для фасування психотропної речовини.

Також захисник звертає увагу, що під час затримання ОСОБА_6 при ньому були мобільний телефон «Huawei» та банківська картка «sportbank». Сторона обвинувачення під час розгляду справи не долучила до матеріалів справи та не послалась на будь-які матеріали дослідження по цим речовим доказам. Відтак, ці засоби так само не містили інформації щодо вчиненого кримінального правопорушення, якими могли бути: контакти продавців, переписка з ними в месенджерах, контакти або переписка з ймовірними покупцями психотропної речовини та рух грошових коштів за придбання та продаж психотропної речовини на банківській картці. Проте всім зазначеним вище обставинам судом першої інстанції не надана належна правова оцінка, що у подальшому стало наслідком безпідставних висновків суду першої інстанції про наявність умислу у ОСОБА_6 на збут психотропних речовин та кваліфікацію кримінального правопорушення саме за ч. 3 ст. 307 КК України.

Захисник акцентує увагу на тому, що суд свої висновки обґрунтував показаннями свідка ОСОБА_9 , який брав участь в якості понятого під час затримання ОСОБА_6 . Проте, як зазначає апелянт, даний свідок не володів та не зазначив будь-яку інформацію, яка б підтверджувала факт придбання ОСОБА_6 та подальшу мету збуту психотропної речовини.

Захисник стверджує, що, всупереч висновків суду, матеріали справи містять довідку КНП «Київська міська наркологічна клінічна лікарня «Соціотерапія» № 474008 від 3 березня 2023 року, згідно з даними якої ОСОБА_6 перебуває з 11 квітня 2000 року під диспансерно-динамічним наглядом з діагнозом: Розлади психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів. Синдром залежності, а тому, на переконання захисника, дана довідка підтверджує ту обставину, що обвинувачений має синдром залежності від вживання опіоїдів, а відтак є наркотично залежною людиною.

Захисник звертає увагу, що у вироку суд прийняв до уваги показання ОСОБА_6 про те, що він є наркозалежною особою, вживав психотропну речовину - PVP шляхом ін`єкцій, однак, не врахував, показання ОСОБА_6 про те, що він купував психотропну речовину через інтернет, як правило, масою 0,5 г. - 1 г. та такої дози йому вистачало на кілька ін`єкцій.

Апелянт вказує, що ОСОБА_6 в ході розгляду справи неодноразово вказував, що знайшов та взяв психотропну речовину для власного вжитку. У той момент, коли він впевнився, що це саме PVP, він мав бажання її вжити, проте, зробити він має намір це вдома, куди і ніс цю психотропну речовину. Дані твердження ОСОБА_6 , на думку захисника, є логічними, з огляду на те, що займатися виокремленням дози, або певних доз для вживання на певний час і бути впійманим працівниками поліції на вулиці, він не хотів. А тому, як стверджує захисник, доводи суду про недоведеність стороною захисту гострої необхідності, що 2356,97 г. психотропної речовини не було надмірною масою для вживання однією людиною, є досить сумнівними.

Захисник зазначає, що з вироку суду вбачається, що судом першої інстанції не надано оцінки правомірності затримання ОСОБА_6 , про що зазначала сторона захисту. Зокрема, з протоколу затримання особи, підозрюваної у вчинені кримінального правопорушення, вбачається, що в ньому взагалі відсутні будь-які відомості щодо підстав затримання ОСОБА_6 , що прямо передбачено вимогами ст. 208 КПК України. В протоколі також зазначено про обшук затриманого ОСОБА_6 .

Проте, як вказує захисник, цитування норм законодавства не є підставою затримання особи в розумінні положень ст. 208 КПК України, а тому можна зробити висновок, що 14 лютого 2023 року о 18.05 год. працівниками поліції ОСОБА_6 був затриманий без жодної обґрунтованої та законної підстави. Крім того, з невідомих причин сам протокол затримання особи складений лише о 20.51 год.

Захисник стверджує, що вироком Печерського районного суду м. Києва від 6 червня 2022 року ОСОБА_6 був визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та судом було встановлено обставину того, що ОСОБА_6 придбав психотропну речовину PVP та зберігав саме для особистого вживання, без мети збуту, що, на переконання захисника, вкотре підтверджує його тривалу наркозалежність саме від психотропної речовини PVP. На думку захисника, вагомим для підтвердження умислу на збут психотропної речовини є саме обставина того, що особа сама наркотичні засоби або психотропні речовини не вживає, але виготовляє та зберігає їх, тощо. Однак, те, що ОСОБА_6 є наркозалежною особою, достеменно доводять зазначені вище докази.

Окрім того, захисник вважає, що при призначенні покарання суд першої інстанції безпідставно не врахував щире каяття ОСОБА_6 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 309 КК України, як обставину, що пом`якшує покарання. Під час розгляду справи ОСОБА_6 відверто визнав свою вину у вчиненому за ч. 3 ст. 309 КК України кримінальному правопорушенні, висловив щирий жаль з приводу цього та піддав осуду свою поведінку, що проявлялося у визнанні негативних наслідків вчиненого кримінального правопорушення, а тому не врахування щирого каяття, як пом`якшуючої обставини при призначенні покарання ОСОБА_6 , на думку захисника, є безпідставним.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_6 залишено без змін, а апеляційну скаргу захисника без задоволення.

Постановою Верховного Суду від 12 червня 2024 року касаційна скарга захисника ОСОБА_7 задоволена частково, ухвала Київського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року щодо ОСОБА_6 скасована, призначено новий розгляд у суді апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, позицію захисника та обвинуваченого на підтримку доводів апеляційної скарги, прокурора, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, вважаючи вирок суду законним та обґрунтованим, дослідивши матеріали судового провадження та за клопотанням сторони захисту обставини, встановлені під час кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційної скарги та висновки, викладені в постанові Верховного Суду, колегія суддів доходить такого висновку.

За змістом ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу

Згідно ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Частиною 2 статті 94 КПК України визначено, що жоден доказ не має наперед встановленої сили. При постановленні вироку суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин кримінального провадження в їх сукупності, керуючись законом, повинен оцінити кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення та для вирішення питань, зазначених у ст. 374 КПК України.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дотримався наведених вимог закону.

Згідно з показаннями допитаного в судовому засіданні 1 серпня 2023 року обвинуваченого ОСОБА_6 вину у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, які йому інкримінувались, не визнав та показав суду, що є наркозалежною особою, вживав психотропну речовину - PVP шляхом ін`єкцій. Психотропну речовину купував через інтернет, як правило масою 0,5 г. - 1 г., такої дози йому вистачало на кілька ін`єкцій. 14 лютого 2023 року в одному з дворів будинку по вул. Закревського в м. Києві біля трансформаторної будки побачив картонну коробку, замотану харчовою плівкою. Знявши плівку та відкривши коробку, побачив всередині поліетиленовий вакуумний пакет з кристалічною речовиною рожевого кольору, схожою на сіль. Зробивши отвір в пакеті, взяв трохи цієї речовини та підпалив. Почувши характерний запах, зрозумів, що це PVP. Вперше бачив психотропну речовину у такому великому обсязі. Вирішив залишити її для власного вживання. Поряд з цим місцем знайшов червону спортивну сумку, поклав до неї пакет з психотропною речовиною, після чого пішов додому, щоб там вжити психотропну речовину. Приблизно через 5-7 хв. він був зупинений працівниками поліції, на їх питання чи має при собі заборонені речі, відповів ствердно, розказав, що має при собі «солі». Умислу на збут не мав, психотропну речовину хотів залишити для себе.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції, з дотриманням положень ст. 337 КПК України, заслухавши показання обвинуваченого, свідка, забезпечивши сторонам усі можливості для реалізації їхніх прав у судовому засіданні в рамках кримінального процесуального закону, дослідив надані сторонами докази, повно, всебічно та неупереджено дослідив всі обставини даного кримінального провадження, об`єктивно та за своїм внутрішнім переконанням оцінив кожний поданий сторонами доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, детально навів досліджені докази у вироку, дав їм належну оцінку та дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення за обставин, встановлених судом.

Так, з показань допитаного в судовому засіданні 6 липня 2023 року свідка ОСОБА_9 встановлено, що його запросили бути понятим, на що він погодився. Це було ввечері, було вже темно. В його присутності та присутності ще одного свідка та адвоката представили затриманого, при якому була сумка червоного кольору, в якій знаходився пакет з кристалічною речовиною невідомого походження. На запитання, що це за речовина, затриманий повідомив, що, мабуть, наркотична речовина, він не знає. Після розмови з захисником затриманий повідомив, що це, мабуть, наркотична речовина, яку він знайшов. Місце, де знайшов, як йому ( ОСОБА_9 ) здається, затриманий не говорив. Потім цю речовину запакували у поліетиленовий пакет, на якому він та інший свідок розписались. Після цього у затриманого були вилучені ще ключі та гроші, які також запаковувались у пакети, і це все записувалось на відео камеру. Це все відбувалось при світлі фар автомобілів. Тиск на затриманого не здійснювався, він опір не чинив, був спокійний, на скільки можливо. Окрім пакету, у сумці було ще якесь сміття. Пакетиків для фасування у сумці він не бачив. Не пам`ятає, щоб затриманий говорив, що дана речовина необхідна для його власного вживання.

Даними протоколу затримання ОСОБА_6 в порядку ст. 208 КПК України від 14 лютого 2023 року та додатками до нього у виді ілюстративної таблиці та відеозапису затримання, що міститься на DVD+R диску, підтверджується виявлення та вилучення слідчим СВ Деснянського УП ГУНП у м. Києві ОСОБА_10 за участі понятих та захисника у ОСОБА_6 з сумки, що була при ньому, поліетиленового прозорого пакету з білою кристалоподібною речовиною з пошкодженням упаковки та ще одного пакету з залишками кристалічної речовини білого кольору, сумки червоного кольору з наявними залишками білої кристалоподібної речовини, мобільного телефону марки «Huawei», банківської картки «Sportbank» № НОМЕР_1 , портативного зарядного пристрою марки «Мі» з кабелем, грошові кошти в сумі 410 грн., зв`язки ключів у кількості 5 шт., паспорту громадянина України на ім`я ОСОБА_6 . При цьому ОСОБА_6 у протоколі вказано про його незгоду з тим, що він придбав психотропну речовину з метою збуту.

Даними висновку судової експертизи матеріалів, речовин і виробів за № СЕ-19/111-23/8120-НЗПРАП від 15 лютого 2023 року підтверджується, що надана на дослідження кристалоподібна речовина білого кольору, вилучена 14 лютого 2023 року під час затримання ОСОБА_6 , містить у своєму складі особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), масою в наданій речовині 2356,97 г.

Оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що невизнання обвинуваченим ОСОБА_6 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 307 КК України, його показання, надані в судовому засіданні, про те, що він не мав умислу на збут психотропної речовини, є спробою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення.

З посиланням на роз`яснення, які містяться у п. 4 Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 26 квітня 2002 року «Про судову практику в справах про злочини у сфері обігу наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів або прекурсорів», суд врахував, що під час затримання ОСОБА_6 14 лютого 2023 року в порядку ст. 208 КПК України, в останнього вилучено особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - РVР, в особливо великому розмірі, а саме масою 2356, 97 г. Кількість вилученої особливо небезпечної психотропної речовини беззаперечно свідчить про наявність у діях ОСОБА_6 мети збуту цієї речовини. Крім того, під час судового розгляду кримінального провадження стороною захисту не було надано беззаперечних доказів, як б свідчили, що станом на 14 лютого 2023 року (дату затримання обвинуваченого) ОСОБА_6 був наркозалежною особою у стадії такої гострої необхідності, що 2356,97 г. психотропної речовини не було надмірною масою для вживання однією людиною. Крім того, судом враховано у даному випадку показання самого обвинуваченого про те, що дози психотропної речовини РVР в 0,5 г. - 1 г. йому вистачало на кілька ін`єкцій.

На підставі наведених доказів, суд визнав доведеним наявність в діях ОСОБА_6 умислу на збут психотропних речовин в особливо великих розмірах.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та наголошує, що обставини виявлення та вилучення психотропної речовини, її кількість, не заперечуються стороною захисту.

За змістом апеляційної скарги та доводів захисника та обвинуваченого, як у суді першої інстанції, так і під час апеляційного розгляду, ними заперечується наявність та доведеність інкримінуємої обвинуваченому мети, а саме, незаконне придбання психотропної речовини саме з метою збуту психотропної речовини, а, відтак, і кваліфікація його дій за ч. 3 саме ст. 307 КК України.

Однак, на думку колегії суддів, саме розуміння обвинуваченого про відповідальність за ст. 307 КК України, з огляду на те, що він був раніше неодноразово судимий, у т.ч., і за злочини, пов`язані з незаконним обігом наркотичних речовин, дають підстави колегії суддів погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що така позицію обвинуваченого є спробою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить такого висновку.

На думку колегії суддів, є непереконливими доводи сторони захисту про те, що з часу, коли ОСОБА_6 отримав у своє володіння психотропну речовину шляхом знахідки, і до моменту його затримання працівниками поліції минув незначний проміжок часу, а тому необхідним є дослідження обставин придбання та зберігання наркотичних засобів, оскільки, окрім показань ОСОБА_6 про знахідку психотропної речовини та затримання його через нетривалий час після цього, будь-яких доказів на підтвердження цих обставин органом досудового розслідування не встановлено, що і знайшло своє відображення у висунутому обвинуваченні. Окрім того, колегія суддів приймає до уваги, що відносно невстановленої досудовим розслідування особи, яка збула психотропну речовину, матеріали досудового розслідування виділені в окреме провадження, що також знайшло своє відображення як у висунутому обвинуваченні, так і даними реєстру (Розділ П п. 7).

Окрім того, всупереч доводів апеляційної скарги захисника, у протоколі затримання особи, підозрюваної у вчиненні злочину, від 14 лютого 2023 року вказано, що затримана особа, підозрювана у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 с. 307 КК України, у якої вилучена кристалічна речовина білого кольору, зовні схожа на наркотичну.

При цьому колегія суддів зауважує, що показання ОСОБА_6 під час судового розгляду з приводу дій, проведених ним при знахідці цього пакету, а саме, що, зробивши отвір в пакеті, взяв трохи цієї речовини та підпалив, а, почувши характерний запах, зрозумів, що це PVP, спростовується його ж позиція при затриманні про те, що йому невідомо, що це за речовина.

Також колегія суддів звертає увагу, що, хоча у протоколі затримання і не знайшла свого відображення наявність декількох пакетів з пазовим замком у виявленій у ОСОБА_6 сумці, проте, такі обставини зафіксовані у додатках до вказаного протоколу у виді ілюстративної таблиці та відеозапису затримання.

Окрім того, посилання захисника на те, що вироком Печерського районного суду м. Києва від 6 червня 2022 року ОСОБА_6 був визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України, та судом було встановлено обставину того, що ОСОБА_6 придбав психотропну речовину PVP та зберігав саме для особистого вживання, без мети збуту, що вкотре підтверджує його тривалу наркозалежність саме від психотропної речовини PVP, на думку колегії суддів, не спростовує висновків місцевого суду, викладених в оскаржуваному вироку, щодо фактичних обставин вчиненого кримінального правопорушення, а, навпаки, з урахуванням даних, викладених у вироку Печерського районного суду м. Києва, згідно з якими ОСОБА_6 шляхом знахідки незаконно придбав психотропну речовину, свідчить про те, що наведення обставин придбання психотропної речовини шляхом знахідки є позицією захисту ОСОБА_6 при вчиненні кримінальних правопорушень, пов`язаних з незаконним обігом психотропних речовин.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що, хоча ОСОБА_6 і був наркозалежною особою, однак, відсутні докази того, що станом на час затримання останній перебував у такій стадії гострої необхідності психотропної речовини, що 2356,97 г. психотропної речовини не було надмірною масою для вживання однією людиною, з урахуванням показань самого обвинуваченого про те, що дози психотропної речовини РVР в 0,5 г. - 1 г. йому вистачало на кілька ін`єкцій. При цьому доводи захисника у тому, що ОСОБА_6 знайдену психотропну речовину залишив для себе без мети збуту, на думку колегії суддів, є непереконливими, оскільки виявлена та вилучена у ОСОБА_6 вага психотропної речовини, з урахуванням, навіть, його показань, розрахована на щоденне вживання більше, ніж на 6 років, що є сумнівним, а також загальна маса вилученої в останнього психотропної речовини об`єктивно перевищує потреби особи у власному вживанні.

Неспроможними, на думку колегії суддів, є посилання захисника на спростування наявності в діях ОСОБА_6 мети збуту психотропних речовин, не виявлення органом досудового розслідування обставин їх збуту ОСОБА_6 , оскільки обвинувачення у збуті йому не висувалося.

Водночас колегія суддів погоджується з доводами захисника про відсутність у матеріалах провадження даних про контакти продавців, переписка з ними в месенджерах, контакти або переписка з ймовірними покупцями психотропної речовини та рух грошових коштів за придбання та продаж психотропної речовини на банківській картці, оскільки, як зазначено й самим захисником в апеляційній скарзі та під час апеляційного розгляду, стороною обвинувачення не досліджувались виявлені та вилучені в обвинуваченого мобільний телефон та банківська картка. Однак, відсутність таких даних, з урахуванням встановлених обставин, не спростовують правильність висновків суду, викладених в оскаржуваному вироку.

За встановлених обставин колегія суддів вважає правильною кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.3 ст. 307 КК України, як незаконне придбання та зберігання особливо небезпечної психотропної речовини з метою збуту, у особливо великих розмірах, вчинене особою, яка раніше вчинила одне із кримінальних правопорушень, передбачених статтями 308-310 КК України.

З урахуванням обставин кримінального правопорушення, ступеню його тяжкості, даних про особу ОСОБА_6 , який раніше неодноразово судимий за вчинення умисних кримінальних правопорушень, маючи незняті та непогашені судимості, на шлях виправлення не став та знову вчинив умисний злочин в період відбування покарання з випробуванням за попереднім вироком суду, не працює, не перебуває на обліку у лікаря-психіатра, перебуває з 11 квітня 2000 року під наркологічним диспансерно-динамічним наглядом з діагнозом: розлади психіки і поведінки внаслідок вживання опіоїдів, синдром залежності, відсутність пом`якшуючих та наявність обтяжуючої покарання обставини - рецидив злочинів, суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі з конфіскацією майна.

Водночас судом враховано стан здоров`я обвинуваченого, а саме наявність тяжких хвороб, та призначено мінімальний термін покарання у виді позбавлення волі, передбачений ч. 3 ст. 307 КК України.

З огляду на те, що ОСОБА_6 був засуджений вироком Печерського районного суду м. Києва від 6 червня 2022 року за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді 1 (одного) року обмеження волі та на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком 1 (один) рік, нове кримінальне правопорушення за оскаржуваним вироком вчинив в період невідбутого покарання за попереднім вироком, суд при призначенні остаточного покарання ОСОБА_6 на підставі ст.71 КК України призначив обвинуваченому остаточне покарання шляхом часткового приєднання до покарання за цим вироком суду невідбутої частини покарання за попереднім вироком суду із застосуванням положень ст. 72 КК України, щодо співвідношення покарань (відповідності двох днів обмеження волі - одному дню позбавлення волі), у виді 9 років 1 місяця позбавлення волі.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду першої інстанції та враховує, що відповідно до вимог ст. 65 КК України при призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів.

Згідно з роз`ясненнями, які містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» із змінами та доповненнями, досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Виходячи з того, що встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.

На переконання колегії суддів, судом першої інстанції наведені вимоги дотримані, оскільки суд першої інстанції, застосовуючи принцип індивідуалізації та співмірності покарання, врахував всі встановлені під час судового розгляду обставини кримінального провадження, дані про особу обвинуваченого, позиції сторін під час судового розгляду, та дійшов обґрунтованого висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі у мінімальному розмірі, передбаченому як ч. 3 ст. 307 КК України, так і при призначенні остаточного покарання за сукупності вироків на підставі ст. 71 КК України, і таке покарання відповідатиме вимогам ст. 65 КК України та є необхідним для досягнення його мети, тобто, необхідним й достатнім для виправлення обвинуваченого та запобігання вчиненню нових злочинів як ним, так і іншими особами.

Окрім того, з огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів погоджується з рішенням місцевого суду в частині вирішення питання долі речових доказів у даному кримінальному провадженні та арешту майна, а саме, часткове скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 15 лютого 2023 року, на вилучене в ході особистого обшуку 14 лютого 2023 року у ОСОБА_6 майно, - на банківську картку «Sportbank» № НОМЕР_1 і червону сумку, та відсутність підстав для скасування арешту, накладеного ухвалою слідчого судді Деснянського районного суду м. Києва від 30 березня 2023 року, на квартиру АДРЕСА_2 , що належить ОСОБА_6 , враховуючи те, що ОСОБА_6 призначено додаткове покарання у виді конфіскації майна.

При перевірці законності вироку суду першої інстанції колегія суддів дійшла висновку, що місцевим судом були встановлені дійсні обставини та надана належна оцінка зібраним доказам, правильно застосовані норми матеріального права та не допущено порушень норм процесуального права, у зв`язку з чим підстав для зміни вироку суду, як про це просить захисник в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

З огляду на встановлені під час апеляційного розгляду обставини, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга захисника не підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_7 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 - залишити без задоволення.

Вирок Деснянського районного суду м. Києва від 12 вересня 2023 року щодо ОСОБА_6 за ч. 3 ст. 307 КК України - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом трьох місяців з дня її оголошення, обвинуваченим ОСОБА_6 , який утримується під вартою, - у той же строк з дня отримання копії ухвали.

Судді:

______________________ _______________ _______________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4