Провадження № 1-кп/175/646/24
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 листопада 2024 року смт Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої: судді ОСОБА_1

за участю секретаря судового засідання: ОСОБА_2

за участю прокурора: ОСОБА_3

за участю обвинуваченого: ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 0000373 відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Чумаки Дніпропетровського району Дніпропетровської області, зареєстрованого та мешкаючого за адресою: АДРЕСА_1 ,

обвинуваченого в скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебуває кримінальне провадження за обвинувальним актом відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого в скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України.

В судовому засіданні прокурор заявила клопотання про закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

В судовому засіданні обвинувачений підтримав заявлене прокурором клопотання про закриття кримінального провадження.

В судове засідання потерпіла не з`явилася, про дату, час і місце судового розгляду повідомлялася належним чином, від неї надійшла заява про розгляд провадження за її відсутності.

Суд, вислухавши думку учасників судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження, вважає можливим закрити кримінальне провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, з таких підстав.

Відповідно до п. 4-1 ч. 1, п. 1-2 ч. 2 ст. 284 КПК України, кримінальне провадження закривається у разі, якщо: втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння. Кримінальне провадження закривається судом: з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої цієї статті, якщо підозрюваний, обвинувачений заперечує проти закриття за цією підставою.

Відповідно до ч. 7 ст. 284 КПК України, ухвала про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої або пунктом 1-2 частини другої цієї статті, постановляється судом з урахуванням особливостей, визначених статтею 479-2 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 479-2 КПК України, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, втратив чинність закон, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, суд зупиняє судовий розгляд і запитує згоду обвинуваченого на закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 цього Кодексу. Суд закриває кримінальне провадження на цій підставі, якщо обвинувачений проти цього не заперечує. За відсутності згоди обвинуваченого та в разі, якщо судом встановлено вчинення ним діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд постановляє ухвалу про закриття кримінального провадження з підстави, передбаченої пунктом 1-2 частини другої статті 284 цього Кодексу. Якщо судом не встановлено, що обвинуваченим вчинено діяння, кримінальна протиправність якого була встановлена законом, що втратив чинність, суд ухвалює виправдувальний вирок.

Так, органами досудового розслідування обвинувачений ОСОБА_4 обвинувачується в тому, що 28 травня 2024 року, приблизно о 06 годині 30 хвилин, він, знаходячись біля будинку № 40 по вул. В. Сухомлинського в смт Слобожанське Дніпровського району Дніпропетровської області, на лавочці знайшов банківську картку АТ КБ «ПриватБанк», яка видана на ім`я ОСОБА_5 , після чого, діючи з корисливими намірами, з умислом, спрямованим на таємне викрадення чужого майна, того ж дня, приблизно о 13 годині 16 хвилин, 13 годині 18 хвилин, 13 годині 20 хвилин та 13 годині 23 хвилини, обвинувачений ОСОБА_4 , знаходячись у приміщенні магазину ТОВ «Наталія», розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Дніпровський район, смт Слобожанське, вул. Слобожанська, 26, скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом чотирьох транзакцій з рахунку цієї банківської картки в розрахунок за придбані товари, таємно викрав грошові кошти в сумі 594 гривні 00 копійок. Продовжуючи реалізовувати свій злочинний намір, спрямований на спрямованим на таємне викрадення чужого майна, того ж дня, приблизно о 13 годині 42 хвилини, 13 годині 43 хвилини, 13 годині 44 хвилини та 13 годині 45 хвилин, обвинувачений ОСОБА_4 , знаходячись у приміщенні магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » ФОП « ОСОБА_6 », розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігає, шляхом чотирьох транзакцій з рахунку цієї банківської картки в розрахунок за придбані товари, таємно викрав грошові кошти в сумі 1276 гривень 50 копійок, чим заподіяв потерпілій ОСОБА_5 матеріальну шкоду на загальну суму 1870 гривень 50 копійок.

Дії обвинуваченого ОСОБА_4 на досудовому розслідуванні були кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України як таємне викрадення чужого майна (крадіжку), вчинене в умовах воєнного стану.

Так, приписами ст. 58 Конституції України визначено, що закони та інші нормативно-правові акти мають зворотну дію в часі, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 5 КК України, закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість.

09 серпня 2024 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX, яким були внесені зміни до ст. 51 КпАП України, що передбачає відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, підвищена верхня межа вартості майна, викрадення якого охоплюється цим положенням, до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

При цьому суд враховує, що статті 185, 190, 191 КК України фактично містять відсилку до ст. 51 КУпАП, яка, встановлюючи верхню межу вартості викраденого майна для кваліфікації його як дрібного викрадення, тим самим визначає нижню межу цього параметра для кримінальної відповідальності за крадіжку, шахрайство, привласнення чи розтрату чужого майна.

Таким чином, кількісна зміна розміру дрібного викрадення з 0,2 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян безпосередньо вплинула на суть таких кримінально караних діянь, як крадіжка, шахрайство, привласнення та розтрата, адже в тексті кримінального закону цей розмір прямо не визначено і він указаний законодавцем у ст. 51 КУпАП.

Отже, із часу набуття 09 серпня 2024 року чинності Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX кримінальна відповідальність за ст.ст. 185, 190, 191 КК може настати, лише якщо розмір викраденого перевищує два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян. Унаслідок цієї зміни частина діянь, які на час їх вчинення передбачали кримінальну відповідальність, після цього охоплюється диспозицією ст. 51 КУпАП.

Отже, суд приходить до висновку, що зміна до ст. 51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта неоподатковуваних мінімумів доходів громадян для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. І зміни, внесені Законом України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX, мають зворотну дію в часі.

При цьому визначення суми, яка дорівнює двом неоподатковуваним мінімумам доходів громадян, здійснюється виходячи з розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діяв на час вчинення відповідного діяння.

Так, відповідно до положень Податкового кодексу України та Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18 липня 2024 року № 3886-IX вартість викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, у 2024 році становила 3028 гривень 00 копійок.

Оскільки вартість викраденого майна на час вчинення діяння не перевищувала двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, до цього діяння має застосовуватися ст. 5 КК України.

Судом встановлено, що кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_4 , було вчинене 28 травня 2024 року, а вартість викраденого майна у цьому кримінальному провадженні не перевищує двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє і не оспорює формулювання та характер пред`явленого йому обвинувачення, правову кваліфікацію його дій. Обвинувачений розуміє свої права, визначені ст. 479-2 КПК України, підстави закриття кримінального провадження, а також наслідки закриття провадження з цих мотивів, та наполягає на закритті кримінального провадження з підстав, передбачених п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України.

Суд, враховуючи вищевикладене, приходить до висновку про те, що заявлене прокурором клопотання не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів інших осіб, тому є всі передбачені законом підстави для закриття кримінального провадження у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Питання про долю речових доказів суд вважає за необхідне вирішити відповідно до положень ст. 100 КПК України.

Керуючись ст.ст. 284, 286, 288, 479-2 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Кримінальне провадження за обвинувальним актом відносно ОСОБА_4 , обвинуваченого в скоєнні злочину, передбаченого ч. 4 185 КК України, закрити у зв`язку з втратою чинності законом, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Речові докази: диски залишити в матеріалах кримінального провадження.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду через Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області протягом семи днів з дня її оголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, то строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії ухвали. Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Суддя: