Справа № 404/5854/24
Номер провадження 1-кп/404/286/24
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року Кіровський районний суд м.Кіровограда в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

розглянувши під час відкритого підготовчого судового засідання у м.Кропивницькому в залі суду кримінальне провадження №0001098 про обвинувачення

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кіровограда Кіровоградської області, українця, громадянина України, з вищою освітою, непрацевлаштованого, неодруженого, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України,

за участю учасників судового провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

законного представника

малолітньої потерпілої ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Кіровського районного суду м.Кіровограда перебуває кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України.

У підготовчому судовому засіданні захисник заявив клопотання про затвердження угоди про примирення між обвинуваченим та законним представником потерпілої ОСОБА_7 ОСОБА_5 , яка укладена 04.07.2024 року.

Відповідно до угоди про примирення, 20.04.2024 близько 18 год. 47 хв. ОСОБА_3 в порушення п.п.2.1 (а), 2.9 (а) ПДР України (п.2.1 Водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; п.2.9 Водієві забороняється: а) керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції), будучи позбавленим посвідчення водія на право керування транспортним засобом, перебуваючи в стані наркотичного сп`яніння, керував автомобілем «Mercedes-Benz S 500», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , при цьому достовірно знаючи про технічну несправність у вигляді встановлення шин різних розмірів, різних моделей з різними малюнками протектора на передню та задню вісь, що суперечить вимогам п.31.4.5 (г) ПДР України, та забороняється експлуатація транспортного засобу (п.31.4.5 Колеса і шини: г) на одну вісь транспортного засобу встановлено діагональні шини разом з радіальними, ошиповані та неошиповані, морозостійкі та не морозостійкі, шини різних розмірів чи конструкцій, а також шини різних моделей з різними малюнками протектора для легкових автомобілів, різними типами малюнків протектора для вантажних автомобілів), здійснював рух по проїзній частині вул.Героїв-рятувальників зі сторони вул.Академіка Корольова в напрямку вул.Героїв України у м.Кропивницькому, автомобілем «Mercedes-Benz S 500», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві приватної власності ОСОБА_8 .

У подальшому під час наближення до регульованого світлофором перехрестя з вул.Євгена Тельнова, керуючи вказаним транспортним засобом, проявив необережність щодо забезпечення вимог безпеки дорожнього руху, чим порушив вимоги п.п.1.5, 2.3 (б, д) ПДР України (п.1.5 Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; п.2.3 Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: б) бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; д) не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху). Перед наближенням до вищевказаного перехрестя, при горінні жовтого сигналу на світлофорному об`єкті, розпочав рух через перехрестя, не впевнився у відсутності автомобіля на перехресті, проявив особисту неуважність і безпечність, чим грубо порушив п.п.8.7.3 ( ґ) і (е) та 8.10 ПДР України (п.8.7.3 Сигнали світлофора мають такі значення: ґ) жовтий забороняє рух і попереджає про наступну зміну сигналів; е) червоний сигнал, у тому числі миготливий, або два червоних миготливих сигнали забороняють рух; п.8.10 У разі подання світлофором (крім реверсивного) або регулювальником сигналу, що забороняє рух, водії повинні зупинитися перед дорожньою розміткою 1.12 (стоп-лінія), дорожнім знаком 5.69 "Місце зупинки", якщо їх немає не ближче 10 м до найближчої рейки перед залізничним переїздом, перед світлофором, пішохідним переходом, а якщо і вони відсутні та в усіх інших випадках перед перехрещуваною проїзною частиною, не створюючи перешкод для руху пішоходів). Розпочав рух на червоний сигнал, виїхав на перехрестя, де відбулось зіткнення з автомобілем «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_9 , який розпочав проїзд перехрестя на жовтий сигнал світлофору з метою проїзду в напрямку просп.Університетського.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , малолітня ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримала тілесні ушкодження у вигляді: перелому середньої третини лівої ключиці, які згідно з висновком судово-медичної експертизи №297 від 06.05.2024 року відносяться до категорії середньої тяжкості тілесних ушкоджень, що викликали тривалий розлад здоров`я строком понад 21 добу.

Вказаними діями ОСОБА_3 вчинив порушення правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.286-1 КК України.

За умовами угоди, обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнає свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, що виразилося у повному відшкодуванні шкоди потерпілій, враховуючи особу винного, наявність обставин, які пом`якшують покарання, враховуючи вимоги ч.1 ст.69-1 щодо граничного розміру покарання, санкцію ч.1 ст.286-1 Особливої частини КК України, сторони домовились про призначенням ОСОБА_3 узгодженого покарання із застосуванням ст. 69 ч.1 КК України у виді штрафу у розмірі 5000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та стягнення з нього на користь держави процесуальних витрат за проведення експертиз. Крім цього, обвинувачений відшкодував заподіяну злочином шкоду в повному обсязі.

У підготовчому судовому засіданні обвинувачений, захисник та законний представник потерпілої вказали про можливість затвердження вказаної угоди про примирення.

Прокурор у підготовчому судовому засіданні заперечувала щодо затвердження вказаної угоди, вважаючи, що угода не відповідає вимогам чинного законодавства та інтересам суспільства.

Заслухавши учасників судового провадження, дослідивши угоду про примирення, суд приходить до таких висновків.

За правилами п.1 ч.3 ст.314 КПК України, у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти рішення про затвердження угоди або відмову в затвердженні угоди.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Згідно з ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, яке відповідно до ст.12 КК України є нетяжким злочином.

Згідно із ч.5 ст.469 КПК України укладення угоди про примирення або про визнання винуватості може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Згідно з ч.1 ст.471 КПК України в угоді про примирення зазначається узгоджене покарання та згода сторін на його призначення.

Відповідно до ч.3 ст.474 КПК України, якщо угоди досягнуто під час судового провадження, суд невідкладно зупиняє проведення процесуальних дій і переходить до розгляду угоди.

Згідно з абзацом десятим ч.7 ст.474 КПК України у разі відмови суду в затвердженні угоди, укладення якої ініційовано на стадії судового провадження, останнє продовжується у загальному порядку.

Відповідно до ч.7 ст.474 КПК України суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо: 1) умови угоди суперечать вимогам цього Кодексу та/або закону, в тому числі допущена неправильна правова кваліфікація кримінального правопорушення, яке є більш тяжким ніж те, щодо якого передбачена можливість укладення угоди; 2) умови угоди не відповідають інтересам суспільства; 3) умови угоди порушують права, свободи та інтереси сторін або інших осіб; 4) існують обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди не було добровільним, або сторони не примирилися; 5) очевидна неможливість виконання обвинуваченим взятих на себе за угодою обов`язків; 6) відсутні фактичні дані для визнання винуватості.

Так, з урахуванням наведеного положення закону, суд вважає, що судовий розгляд угоди про примирення повинен відбуватись в межах такої угоди, тобто в тих межах, яких сторони домовились про примирення. Жодних доповнень, уточнень до заяви про примирення, а також її повторне звернення в одному кримінальному провадженні не допускається.

Таким чином, суд вважає, що розглядати угоду про примирення необхідно в тих межах, в яких вона подана до суду 20.01.2025 року та укладена 04.07.2024 року.

Так, відповідно до обвинувального акту та угоди про примирення, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, а саме у порушенні правил безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження, тобто кримінальне правопорушення.

Санкція ч.1 ст.286-1 КК України передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років.

Натомість, в угоді про примирення зазначено, що сторонами узгоджено покарання із застосуванням ч.1 ст.69 КК України у виді штрафу у розмірі 5000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян та стягнення з нього на користь держави процесуальних витрат за проведення.

Судом з`ясовано, що обвинувачений повністю розуміє права, передбачені п.1 ч.5 ст.474 КПК України; наслідки укладення та затвердження угоди про примирення, передбачені ч.1 ст.473 КПК України, характер обвинувачення, щодо якого він беззастережно визнає себе винним, вид та міру покарання, яке буде призначено йому у разі затвердження угоди судом та на яке він погодився; наслідки невиконання угоди.

Відповідно до правової позиції ВС України, викладеної в постанові від 31.03.2016 року у справі № 5-27кс16, на забезпечення дієвості правових механізмів інституту примирення, його цілей і мети впливають складні зв`язки між принципами публічності і диспозитивності. Як зазначено в цьому рішенні, суд надає особливого значення існуванню в інституті примирення конкуренції принципів публічності і диспозитивності, яка визначає пріоритети публічного і приватного інтересів та їх взаємозв`язок і вважає, що для встановлення співвідношення публічних і приватних пріоритетів в інституті примирення сторін визначальною є категорія «інтерес».

Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення відповідальності за окремі правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху», прийнятим ВР України 16.02.2021 року, з метою більш жорстокого дотримання учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, КК України доповнено ст.286-1, санкція якої передбачає більш суворе покарання, ніж санкція ст.286 КК України.

Таким чином, законодавцем виокремлено в окремий склад кримінального правопорушення порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, у зв`язку з його підвищеною суспільною небезпечністю порівняно з кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.1 ст.286 КК України. Для задоволення інтересу суспільства (публічного інтересу), який полягає у суворому покаранні осіб, які керують транспортними засобами в стані наркотичного сп`яніння.

Згідно положень п.2 ч.7 ст.474 КПК України суд відмовляє у затвердженні угоди, якщо умови угоди не відповідають інтересам суспільства.

Таким чином, суд звертає увагу, що порушення ПДР особою у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння відокремлено законодавцем в окремий склад кримінального правопорушення, саме у зв`язку з його підвищеною суспільною небезпечністю в порівнянні з кримінальним правопорушенням, передбаченим ч.1 ст.286 КК України.

Враховуючи, що інкриміноване ОСОБА_3 правопорушення належить до суспільно небезпечних злочинів у сфері безпеки руху та експлуатації транспорту, а тому позиція законного представника потерпілої у справі щодо покарання, яке винний повинен понести за скоєне, під час вирішення цього питання судом, не є вирішальною.

Проаналізувавши зміст угоди про примирення між законним представником потерпілої та обвинуваченим, вид узгодженого покарання, із застосуванням положень ст.69 КК України, тобто більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч.1 ст.286-1 КК України, у виді штрафу у розмірі 5000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, суд приходить до висновку, що сама угода спрямована лише винятково на задоволення приватного інтересу обвинуваченого в частині призначення основного покарання, яке не передбачене санкцією ч.1 ст.286-1 КК України, тому у суду відсутні підстави вважати, що умови даної угоди відповідають інтересам суспільства, оскільки призначення такого виду покарання без застосування додаткового покарання у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами, на переконання суду, не є справедливим, співмірним і достатнім для виправлення обвинуваченого, кари та запобігання вчинення нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами, адже законодавцем виокремлено в окремий склад кримінального правопорушення порушення правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту особою, яка керує транспортним засобом в стані наркотичного сп`яніння, у зв`язку з його підвищеною суспільною небезпечністю, та для задоволення інтересу суспільства (публічного інтересу), а також таке покарання, визначене в угоді, не буде відповідати таким принципам Конвенції, як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета і невідворотність покарання.

Так, у розумінні Європейського суду з прав людини (далі за текстом також ЄСПЛ), покарання повинне встановлювати новий додатковий обов`язок для особи, який випливає з факту вчинення кримінального правопорушення. Автономна концепція поняття «покарання» у практиці ЄСПЛ передбачає, що покарання переслідує подвійну мету: покарання і стримування від вчинення нових злочинів, а застосування принципу пропорційності дає можливість встановити орієнтир для держави у виборі адекватних засобів реагування на конкретні кримінально-карані діяння.

Статтею 2 КПК України визначено, що одними із завдань кримінального провадження є захист суспільства та держави від кримінальних правопорушень, забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини.

За вищенаведених обставин, угода про примирення між обвинуваченим ОСОБА_3 та законним представником потерпілої ОСОБА_7 ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0001098 не відповідає інтересам суспільства, а також вказана угода суперечить вимогам КК та КПК України, тому суд вважає, що у затвердженні вказаної угоди необхідно відмовити.

При цьому, суд враховує, що ОСОБА_3 систематично притягався до адміністративної відповідальності, передбаченої ч.3 ст.130, ч.5 ст.126 КУпАП, у тому числі після події, яка викладена в обвинуваченні, керував транспортним засобом, незважаючи на позбавлення права керування транспортним засобом під час досудового розслідування та судового розгляду, що визнав безпосередньо під час підготовчого судового засідання.

Враховуючи ст.474 КПК України судове провадження продовжується у загальному порядку.

Також суд роз`яснює, що повторне звернення з угодою в одному кримінальному провадженні не допускається (ч.8 ст. 474 КПК України).

У відповідності до положень ст.314 КПК України, яка регламентує порядок та межі підготовчого судового засідання, дослідивши обвинувальний акт та долучений до нього реєстр матеріалів досудового розслідування, суд приходить до наступного висновку.

У підготовчому судовому засіданні не встановлено та учасниками судового провадження не вказано підстав до прийняття рішень, передбачених пунктами 1-4, 6 ч.3 ст.314 КПК України, а тому суд вважає необхідним призначити судовий розгляд на підставі обвинувального акту.

Під час підготовки до судового розгляду вирішено питання, передбачені ч.2 ст.315 КПК України, та вчинено усі дії, необхідні для підготовки до судового розгляду.

Інших клопотань від учасників судового провадження не надійшло.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.314, 315, 316, 369-372, 392, 395, 474 КПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити в затвердженні угоди про примирення, укладеної 04 липня 2024 року, між обвинуваченим ОСОБА_3 та законним представником потерпілої ОСОБА_7 ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0001098.

Призначити 14 лютого 2025 року о 09 год. 00 хв. у відкритому судовому засіданні в приміщенні залу №8 Кіровського районного суду м.Кіровограда судовий розгляд на підставі обвинувального акту у кримінальному провадженні №0001098 про обвинувачення ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, який проводити судом у складі професійного судді одноособово.

У судове засідання викликати прокурора, законного представника малолітньої потерпілої, потерпілу, захисника та обвинуваченого.

Ухвала оскарженню окремо від судового рішення, передбаченого ч.1 ст.392 КПК України, не підлягає та набирає законної сили з моменту проголошення. Заперечення проти ухвали можуть бути включені до апеляційної скарги на судове рішення, передбачене ч.1 ст.392 КПК України.

Суддя Кіровського районного

суду м.Кіровограда ОСОБА_1