КРОПИВНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ провадження 11-кп/4809/835/24 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Категорія-ч. 2 ст.392 КПК України Доповідач в колегії апеляційного суду ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2024 року м. Кропивницький

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретар ОСОБА_5 ,

при участі:

адвоката ОСОБА_6 ,

переглянула у відкритому судовому засіданні, за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_6 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_7 , ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14.11.2024, якою продовжено стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 12 січня 2025 року, без визначення застави,

ВСТАНОВИЛА:

У провадженні Кіровського районного суду м. Кіровограда перебуває судова справа 440/6445/24, кримінальне провадження №0000044 від 02.02.2017 про обвинувачення ОСОБА_7 за ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 185, ч. 3 ст. 289 КК України.

У межах даного кримінального провадження, судом першої інстанції, за клопотанням прокурора, у порядку ст. 331 КПК України, розглянуто питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 .

Судом досліджено обставини, передбачені ст. ст. 177, 178 КПК України, зважено доводи клопотання прокурора, із якими суд погодився, а тому судом постановлено продовжити щодо обвинуваченого ОСОБА_7 строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, оскільки ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не перестали існувати.

Із судовим рішенням судді не погоджується сторона захисту, адвокат ОСОБА_6 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_7 , просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та відмовити у задоволенні клопотання прокурора про продовження тримання під вартою обвинуваченого.

Свої вимоги мотивує наступними доводами.

Клопотання про продовження тримання під вартою ОСОБА_7 прокурором подане із порушенням встановлених процесуальних строків; у порушення вимог ст. 199 КПК України, прокурор не довів обставин, які виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою, не надав на їх існування доказів, твердження прокурора у клопотання - лише припущення; клопотання прокурора містить аналогічні доводи, що і раніше подані клопотання.

Прокурором не доведено існування конкретних ризиків, а лише зазначено про тяжкість інкримінованих ОСОБА_7 кримінальних правопорушень.

Кримінальне провадження триває з 2017 року, і за вказаний період не настало випадків, про які йдеться у клопотанні прокурора, не вчинено таких дій з боку обвинуваченого.

Обвинувачений одружений, має сім`ю.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, думку адвоката ОСОБА_6 на підтримку поданої апеляційної скарги, дослідивши виділені матеріали, зваживши доводи апеляційної скарги, колегією суддів зауважується про наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого; вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно із ч. 3 ст. 331 КПК України незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

Відповідно до ч. 2 ст. 177 КПК України підставою для застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті, тобто з метою запобігання спробам: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

При розгляді клопотання про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою для прийняття законного і обґрунтованого рішення, суд, відповідно до ст. 178 КПК України та практики Європейського суду з прав людини, повинен врахувати тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється особа, ряд інших обставин та особисті обставини життя особи, які можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Положеннями ч. 1 ст. 183 КПК України визначено: тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 5 ст. 199 КПК України слідчий суддя зобов`язаний відмовити у продовженні строку тримання під вартою, якщо прокурор, слідчий не доведе, що обставини, зазначені у частині третій цієї статті, виправдовують подальше тримання підозрюваного, обвинуваченого під вартою.

Слід враховувати вимоги статей 5, 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод та положень, встановлених у рішеннях Європейського суду з прав людини щодо необхідності дотримання розумних строків тримання особи під вартою.

Застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не повинне перебувати за межами розумних строків, необхідних для вирішення провадження і забезпечення належної поведінки обвинуваченого на цей період, та його продовження, - має бути співрозмірним меті заходу, і має забезпечить виконання засад судочинства і змагального процесу відповідно до процедур гл. 18 КПК України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини та роз`яснень Пленуму ВСУ (Постанова №4 від 25.04.2003р. «Про практику застосування судами запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання та досудового слідства»), тримання під вартою направлено на полегшення здійснення правосуддя та забезпечення громадського порядку та обирається як запобіжний захід при наявності підстав вважати, що інші (більш м`які) запобіжні заходи, можуть не забезпечити виконання підозрюваним (обвинуваченим) обов`язків та його належної поведінки.

Ризик втечі підсудного не може бути встановлений лише на основі суворості можливого вироку. Оцінка такого ризику має проводитись з посиланням на ряд інших факторів, які можуть або підтвердити існування ризику втечі або вказати, що вона маловірогідна і необхідність в утриманні під вартою відсутня (рішення ЄСПЛ «Панченко проти Росії»). Ризик втечі має оцінюватися у світлі факторів, пов`язаних з характером особи, її моральністю, місцем проживання, родом занять, майновим станом, сімейними зв`язками та усіма видами зв`язку з країною, в якій така особа піддається кримінальному переслідуванню (рішення ЄСПЛ «Бекчиєв проти Молдови»).

Врахування тяжкості злочину має раціональний зміст, оскільки тяжкість свідчить про ступінь суспільної небезпечності особи та дозволяє спрогнозувати з достатньо високим ступенем ймовірності її поведінку, беручи до уваги, що майбутнє покарання за тяжкий злочин підвищує ризики ухилення підозрюваного від слідства, суду (рішення ЄСПЛ «W проти Швейцарії»).

У справі «Москаленко проти України» ЄСПЛ зазначив, що суворість покарання, яке може бути призначено, є належним елементом при оцінці ризику переховування від суду чи скоєння іншого злочину. Суд визнає, що, враховуючи серйозність висунутих щодо заявника обвинувачень, державні органи могли виправдано вважати, що такий ризик існує.

Аналогічно у справі «Ілійков проти Болгарії» №33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначено, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Рішенням ЄСПЛ «Клоот проти Бельгії» визначено: «Серйозність обвинувачення може служити для суду підставою для постановлення рішення про поміщення та утримання підозрюваного під вартою з метою запобігання спробі вчинення подальших правопорушень. Однак, необхідно, щоб небезпека була явною, а запобіжний захід - необхідним в світлі обставин справи і, зокрема, біографії та характеристики особи, про яку йдеться».

Тримання особи під вартою завжди може бути виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Вимог закону місцевий суд дотримався.

Суд першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та обґрунтовано прийшов до висновків про існування обставин, які перешкоджають завершенню судового розгляду до закінчення дії попередньої ухвали про тримання особи під вартою.

Слід зважати, що процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, які були заявлені під час попереднього застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не зменшилися, не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

У Кіровському районному суді м. Кіровограда триває судове слідство у кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 289, ч. 4 ст. 187, ч. 5 ст. 185 КК України

У межах даного кримінального провадження стосовно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, загальний термін якого не перебуває поза межами розумного, зважаючи на наступну інформацію.

Ухвалою Компаніївського районного суду Кіровоградської області 24.11.2017 стосовно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, у подальшому, ухвалою Апеляційного суду Кіровоградської області від 26.01.2018 щодо ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту.

У подальшому, 22.05.2018, Кіровським районним судом м. Кіровограда відкладено підготовче судове засідання у кримінальному провадженні №0000044 за обвинуваченням ОСОБА_8 та ОСОБА_9 за ч.4 ст.187, ч.5 ст.185, ч.3 ст.185, ч.2 ст.185, ч.3 ст.289, ч.2 ст.289 КК України, ОСОБА_7 за ч.4 ст.187, ч.5 ст.185, ч.3 ст.289 КК України.

У зв`язку із неявкою обвинуваченого в судове засідання, ухвалою суду першої інстанції від 21.09.2018 постановлено здійснити привід обвинуваченого, 18.10.2018 обвинуваченого оголошено у розшук.

Як встановлено, у серпні 2018 року ОСОБА_7 залишив територію України та виїхав до Польщі.

За повідомленням компетентних органів Республіки Польща обвинувачений ОСОБА_7 був затриманий 24.11.2023 р. правоохоронними органами Республіки Польща, щодо нього застосований екстрадицій ний арешт.

Фактична передача ОСОБА_7 запланована в міжнародному пункті пропуску для автомобільного сполучення «Корчова-Краківець» Львівська область 04.04.2024, після чого заплановане доставлення обвинуваченого і поміщення його до ДУ «Дрогобицька виправна колонія №40» Львівської області.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 05.04.2024 стосовно ОСОБА_7 застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

Тяжкість кримінальних правопорушень, у яких обвинувачуються ОСОБА_7 , відповідно до ст. 12 КК України, відносяться до категорії корисливих умисних особливо тяжких злочинів, серед яких: кримінальне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 289 КК України караються позбавленням волі на строк від восьми до дванадцяти років з конфіскацією майна або без такої, кримінальне правопорушення, передбачене ч. 5 ст. 185 КК України, карається позбавленням волі на строк від семи до дванадцяти років з конфіскацією майна., кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 187 КК України, карається позбавленням волі на строк від восьми до п`ятнадцяти років із конфіскацією майна.

Беручи до уваги наведене, у разі застосування щодо обвинуваченого іншого, ніж тримання під вартою, запобіжного заходу, є підстави вважати, що обвинувачений ОСОБА_7 , усвідомлюючи тяжкість пред`явленого обвинувачення та міру покарання, що може йому загрожувати, намагатиметься чинити спроби переховуватись від суду (зокрема на тимчасово окупованих та непідконтрольних Україні територіях) або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином. Також, відносно існування даного ризику - свідчить наведена вище інформація, за змістом якої ОСОБА_7 вже перебував тривалий час у розшуку.

Зважаючи на кримінальну історію минулого обвинуваченого ОСОБА_7 , наявність щодо нього іншого обвинувачення - можливо стверджувати, що існує ризик вчинення обвинуваченим нового кримінального правопорушення.

Враховується й інформація про особу обвинуваченого (у відповідності до ст. 178 КПК України).

Обвинувачений ОСОБА_7 має місце реєстрації проживання та місце проживання, одружений, має малолітню дитину, але безробітний, досить сталих соціальних зв`язків не має.

ОСОБА_7 притягався до кримінальної відповідальності, судимий, останній раз 29 квітня 2014 року Компаніївським районним судом Кіровоградської області за ч. 3 ст. 15 ч. 3 ст. 185, ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців.

Крім того, 07.07.2017 до Компаніївського районного суду Кіровоградської області направлено обвинувальний акт стосовно ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 121 КК України. У межах цього кримінального провадження ухвалою суду першої інстанції 27.09.2018 постановлено здійснити привід обвинуваченого через його неявку, а 27.11.2018 - оголошено його розшук.

При вирішенні питання продовження строку дії стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом належно аналізовано й взято до уваги всі обставини і можливі ризики.

Процесуальні ризики, передбачені ст. 177 КПК України, не перестали існувати, й виправдовують подальше тримання обвинуваченого під вартою.

У цьому зв`язку є необхідним і доцільним подальше застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 під вартою, за наведених обставин, з урахуванням встановлених ризиків, не є надмірним та таким, що принижує гідність обвинуваченого у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод; тримання обвинуваченого під вартою у конкретному випадку виправдано, за наявності ознак того, що цього вимагають справжні інтереси суспільства, які, незважаючи на існування презумпції невинуватості, переважають інтереси забезпечення поваги до особистої свободи.

Доводи з приводу відсутності ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, - спростовуються наведеним вище.

Доводи з приводу того, що кримінальне провадження триває з 2017 року, і за вказаний період не настало випадків, про які йдеться у клопотанні прокурора, не вчинено таких дій з боку обвинуваченого, та твердження, що обвинувачений не порушував умов обраного запобіжного заходу (який взагалі діяв до травня 2018), коли виїжджав до Польщі у серпні 2018, оскільки виїжджав на заробітки - є безпідставними.

Обвинувачений ОСОБА_7 , будучи обізнаним, що стосовно нього наявні кримінальні провадження, у яких завершене досудове розслідування, а судом розпочинається судове провадження, маючи процесуальний обов`язок прибути за викликом до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду, а в разі неможливості прибути за викликом у призначений строк - заздалегідь повідомити про це зазначених осіб, ігнорував вказане, на виклики суду не з`являвся, залишив місце свого проживання, більш того, виїхав до іншої країни. Зазначене стало підставою оголошення обвинуваченого у розшук одразу двома місцевими судами, і, безсумнівно, свідчить про переховування обвинуваченого від суду.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги свого підтвердження не знайшли, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 376, 405, 407, 418, 419, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_6 , який здійснює захист обвинуваченого ОСОБА_7 , - залишити без задоволення.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 14.11.2024, якою продовжено стосовно обвинуваченого ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на 60 днів, тобто до 12 січня 2025 року, без визначення застави, - залишити без змін.

Ухвала Кропивницького апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4