Справа № 159/3076/22 Провадження №11-кп/802/193/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 січня 2025 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання - ОСОБА_5 ,

прокурора - ОСОБА_6 (в режимі відеоконференцзв`язку),

обвинуваченого - ОСОБА_7 (в режимі відеоконференцзв`язку),

захисника обвинуваченого - ОСОБА_8 (в режимі відеоконференцзв`язку),

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 грудня 2024 року,

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29.10.2024 обвинуваченому ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 було продовжено, раніше обраний запобіжний захід у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 27.12.2024.

24 грудня 2024 року в рамках кримінального провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.309 КК України, до Ковельського міськрайонного суду від прокурора надійшло клопотанням про продовження строку тримання під вартою ОСОБА_7 на строк 60 днів, оскільки такий строк закінчується 27.12.2024, а ризики, передбачені п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, залишились незмінними.

Крім того, 25 грудня 2024 року до цього ж суду надійшли заперечення захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 , де він просить змінити запобіжний захід з тримання під вартою на домашній арешт із застосуванням засобів електронного контролю, або визначити розмір застави, що на його думку зможе забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26.12.2024 року у задоволенні клопотання захисника обвинуваченого про зміну запобіжного заходу відмолено, а клопотання прокурора, - задоволено.

Обвинуваченому ОСОБА_7 продовжено термін запобіжного заходу у виді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 24.02.2025.

Таке своє рішення суд першої інстанції мотивував тим, що заявлені попередні ризики, передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України і, на наявність яких посилається прокурор, не змінились та не зменшились, тому наявні підстави для продовження щодо обвинуваченого ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою. При цьому, будь-який інший більш м`який запобіжних захід, аніж тримання під вартою, не зможе забезпечити виконання обвинуваченим процесуальних обов`язків та дієво запобігти доведеним стороною обвинувачення ризикам.

Не погодившись із таким судовим рішенням захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_8 подав на нього апеляційну скаргу, в якій вважає його необґрунтованим та незаконним, оскільки судом не було повно і всебічно з`ясовано обставини провадження та не належним чином оцінено докази й аргументи, надані його учасниками. Зазначає про те, що висновки місцевого суду про відсутність у ОСОБА_7 сталих соціальних зв`язків є помилковими та повністю спростовуються наявними у матеріалах кримінального провадження документами, з яких вбачається, що у місці, де проживає обвинувачений житло належить його батькам з якими в нього наявні соціальні зв`язки. ОСОБА_7 хоч і не одружений, але має сім'ю у якій є батько і мати, яким необхідно допомагати. На обліку у лікарів психіатра чи нарколога обвинувачений не перебуває, а за місцем проживання та теперішнього утримання характеризується позитивно, будь-яких скарг на нього не надходило. Вважає, що прокурор не подав жодного доказу на підтвердження наявності обґрунтованих ризиків, на які він посилається у поданому клопотанні. Обвинувачений жодного разу не перешкоджав судовому розгляду і перешкоджати наміру немає. Окрім того, він немає намірів будь-яким чином впливати на свідків, експертів чи потерпілу, а також переховуватись від суду. Захисник вважає, що перебуваючи під дією цілодобового домашнього арешту з використанням електронного засобу контролю, обвинувачений не зможе без відома працівників поліції залишити своє місце проживання, а тому такого запобіжного заходу буде цілком достатньо для запобігання можливому, але недоведеному прокурором ризику переховування від суду. Крім того, захисник вважає неправильним судове рішення в частині не визначення розміру застави, як альтернативу тримання під вартою, яка на його думку може бути визначена у разі продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою. Зазначає і про те, що прокурором не було доведено недостатності застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу ані ж тримання під вартою для запобігання ризику або ризикам, передбачених у ст.177 КПК України.

Посилаючись на вищенаведене, захисник обвинуваченого просить оскаржувану ухвалу суду скасувати, та задовольнити клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу у виді тримання під вартою на цілодобовий домашній арешт із застосуванням електронних засобів контролю. У випадку незадоволення такого клопотання сторони захисту, просить визначити розмір застави у мінімальній її межі, передбаченій ч.5 ст.182 КПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, який виклав суть ухвали та доводи апеляційної скарги, доводи обвинуваченого та його захисника, які апеляцію підтримали з підстав викладених у ній, прокурора, який її заперечив та просив залишити без задоволення, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Так, відповідно до ст.331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого. Вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу. Незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у виді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та направляється уповноваженій службовій особі місця ув`язнення. До спливу продовженого строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершене до його спливу.

За положеннями ч.1 ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті (ч.2 ст.177 КПК України).

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя, суд на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів, зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, у тому числі й обставини, зазначені у ст.178 КПК України.

Відповідно до ч.1 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно із ст.197 КПК України строк тримання під вартою може бути продовжений слідчим суддею, за умови доведення прокурором в клопотанні, поданому до суду в порядку ст.199 КПК України, обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися, або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою, а також обставин, які перешкоджають завершенню досудового розслідування до закінчення строку дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

Такий вид запобіжного заходу як тримання під вартою за положеннями ч.1 ст.183 КПК України, є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 КПК України. Метою запобіжного заходу у виді тримання під вартою є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до ст.3 Загальної декларації прав людини, ст.5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.176-178 КПК України, п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 25.04.2003 №4 «Про практику застосування судами запобіжного заходу у виді взяття під варту та продовження строків тримання під вартою на стадіях дізнання і досудового слідства» запобіжний захід - тримання під вартою має застосовуватися лише за крайньою необхідністю і, як останній захід, при наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний чи обвинувачуваний буде намагатися ухилятися від слідства й суду або від виконання процесуальних рішень, перешкоджатиме встановленню істини у справі, продовжуватиме злочинну діяльність.

Вказані вимоги закону при розгляді клопотання прокурора про продовження строку запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо обвинуваченого ОСОБА_7 , а також клопотання сторони захисту про зміну запобіжного заходу, місцевим судом були дотримані в повній мірі.

З матеріалів провадження встановлено, що на розгляді Ковельського міськрайонного суду перебуває кримінальне провадження про обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.121, ч.2 ст.309 КК України. При цьому, обґрунтованість пред`явленого обвинувачення ОСОБА_7 у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень стверджується зібраними у кримінальному провадженні доказами, яким місцевий суд дав належну правову оцінку.

Встановлено і те, що ухвалою слідчого судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 29.03.2022 ОСОБА_7 обрано запобіжний захід у виді тримання під вартою, який неодноразово продовжувався судовими рішеннями і, останній раз ухвалою Ковельського районного суду Волинської області від 26.12.2024 до 24.02.2025 включно.

Продовжуючи обвинуваченому в ході розгляду кримінального провадження такий винятковий запобіжний захід як тримання під вартою, місцевий суд врахував обґрунтованість пред`явленого обвинувачення у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, а також взяв до уваги те, що раніше заявлені ризики, передбачені п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України не зменшилися.

Як встановлено судом, підставами для обрання ОСОБА_7 запобіжного заходу у виді тримання під вартою та продовження строку тримання під вартою стали наявність обґрунтованої підозри та/або пред`явленого обвинувачення, яка(які) стверджується матеріалами провадження, а метою - запобігання спробам ухилення від слідства і суду, незаконного впливу на свідків, потерпілу, та вчинення інших кримінальних правопорушень.

Апеляційний суд вважає, що з моменту взяття ОСОБА_7 під варту та до моменту вирішення клопотань в даному провадженні, не змінилися обставини, які стали підставою для обрання щодо нього запобіжного заходу у виді тримання під вартою та не змінилася обстановка, яка дає суду підстави вважати, що належну процесуальну поведінку в даний час вже обвинуваченого, зможе забезпечити більш м`який запобіжний захід, передбачений ст.176 КПК України і, зокрема домашній арешт.

Так, наведені стороною обвинувачення у клопотанні та судовому засіданні підстави для продовження строку тримання під вартою обвинуваченому є належним чином обґрунтовані і вмотивовані, ризики, які слугували підставою для обрання запобіжного заходу, на даний час не втратили свою актуальність та не змінилися.

З урахуванням наведеного, тяжкості інкримінованих йому діянь, особи обвинуваченого, який раніше неодноразово судимий, в даний час обвинувачується у вчиненні, в тому числі умисного корисливого тяжкого злочину проти життя та здоров`я особи, за який у разі доведеності його винуватості, можливе покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років, його вік та стан здоров`я, відсутність медичних документів в підтвердження неможливості утримання обвинуваченого в слідчому ізоляторі, апеляційний суд приходить до висновку, що інші, більш м`які запобіжні заходи аніж тримання під вартою, будуть недостатніми для запобігання ризикам, встановленим п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, які були доведені стороною обвинувачення.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду вважає, що при вирішенні питання про продовження строку дії запобіжного заходу у виді тримання під вартою щодо ОСОБА_7 місцевий суд перевірив усі обставини кримінального провадження, з якими закон пов`язує такий винятковий запобіжний захід та наявність достатніх і обґрунтованих підстав для його продовження.

При цьому, доводи сторони захисту про можливість застосування до обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу аніж тримання під вартою, і зокрема цілодобового домашнього арешту, до уваги судом не приймається, оскільки дані обставини, не є такими, які б спростовували або зменшували наявність доведених стороною обвинувачення ризиків.

Апеляційні доводи сторони захисту про неналежну оцінку доказів і доводів, які подані та наведені стороною захисту є цілком безпідставними, оскільки місцевим судом такі доводи фактично були перевірені й оцінені в розрізі з усіма матеріалам кримінального провадження в їх сукупності. Той факт, що ОСОБА_7 має постійне місце проживання, де проживає разом з батьками, які потребують допомоги, жодним чином не свідчить про можливість та доцільність обрання щодо нього запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою з огляду на вищенаведене.

Таким чином, доводи, які викладені в апеляційній скарзі та були наведені в ході розгляду провадження, не зменшують доведених стороною обвинувачення ризиків (п.п.1, 3, 5 ч.1 ст.177 КПК), і не є підставою для відмови у задоволенні клопотання прокурора та обрання (зміни) щодо обвинуваченого запобіжного заходу, не пов`язаного із триманням під вартою, як про це просить сторона захисту.

Окрім того, апеляційний суд вважає цілком правильним судове рішення в частині не визначення розміру застави, оскільки воно відповідає положенням ч.4 ст.183 КПК України. Тому апеляційні доводи в цій частині є цілком неспроможними.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний суд не вбачає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі сторони захисту, оскільки ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою.

Керуючись ст.ст. 376, 404, 405, 407, 422 КПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_8 залишити без задоволення, а ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 26 грудня 2024 року в даному провадженні щодо ОСОБА_7 , - без змін.

Ухвала остаточна й оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді