Провадження № 1-кп/643/207/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.01.2025

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_5

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження за обвинуваченням

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, українця, з середньою освітою, неодруженого, військовослужбовця за призовом під час мобілізації на особливий період, перебуваючого на посаді номера обслуги 18 механізованого відділення 6 механізованого взводу 8 механізованої роти НОМЕР_1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 Збройних сил України, у військовому званні солдат, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого 16.05.2023 року Московським районним судом м. Харкова за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 194, ч. 1 ст. 125 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.

Солдат ОСОБА_5 будучи військовослужбовцем військової служби за призовом під час мобілізації на посаді номера обслуги 18 механізованого відділення 6 механізованого взводу 8 механізованої роти НОМЕР_1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_2 Збройних сил України, 30.06.2024 приблизно о 02:20, перебуваючи на подвір`ї будинку АДРЕСА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, побачив припаркований автомобіль «Volkswagen Transporter T4», державний номерний знак НОМЕР_3 , зеленого кольору та розуміючи, що даний транспортний засіб за зовнішнім виглядом належить військовій особі, у останнього виник раптовий злочинний намір, спрямований на умисне знищення або пошкодження майна, належного військовослужбовцям, із хуліганських спонукань, реалізуючи свій протиправний злочинний намір, підійшов до автомобіля «Volkswagen Transporter T4», державний номерний знак НОМЕР_3 , зеленого кольору, який належить та яким користується ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та, використовуючи пляшку із легкозаймистою сумішшю, яку знайшов напередодні, та сірники, діючи умисно, із хуліганських спонукань, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи та, бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, вилив її вміст на переднє лобове скло та капот вищевказаного автомобіля, та за допомогою сирників, які приніс з собою, підпалив даний транспортний засіб, належний ОСОБА_7 , у результаті чого відбулось займання автомобіля, внаслідок чого було знищено пластикові та гумові вузли та агрегати, легкосплавні деталі акумуляторної батареї, електричні дроти моторного відсіку, оскління всього автомобіля, передні два колеса, внутрішнє оздоблення та два сидіння, приборну панель, кермо, електричні дроти, передній бампер та радіаторну решітку, лако - фарбове покриття кузову автомобіля, систему освітлення автомобіля та ОСОБА_8 було спричинено матеріальну шкоду у розмірі 110973,72 грн.

Крім того, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 02.10.2023 близько 22:40 години, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебував за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська 41, де зустрів свою колишню дівчину ОСОБА_9 , яку запросив на дитячий майданчик, розташований поруч вищевказаним будинком, щоб поговорити з нею, однак ОСОБА_9 відмовилась та вирішила піти додому. ОСОБА_5 не влаштовувала відповідь ОСОБА_9 , через що він, будучи роздратованим з цього приводу, підійшов до ОСОБА_9 , тримаючи на руках власного цуценя, у момент діалогу з необережності випустив цуценя з рук, через що той впав на землю. ОСОБА_9 , побачивши це, вирішила взяти його на руки, і сказала ОСОБА_5 , що віддасть йому цуценя, коли той буде в тверезому стані.

Однак, ОСОБА_5 це не влаштовувало, через що він підійшов до неї, висловлюючись у її бік нецензурною лайкою, та діючи згідно з раптово виниклим умислом, спрямованим на спричинення їй тілесних ушкоджень, усвідомлюючи суспільно-небезпечні наслідки у вигляді спричинення шкоди здоров`ю потерпілої та тілесних ушкоджень, свідомо бажаючи їх настання, потягнув її за одяг та, стоячи навпроти неї, умисно наніс їй один удар долонею правої руки в ліву частину обличчя, спричинивши їй фізичний біль, після чого схопивши руками ззаду за тулуб ОСОБА_9 , яка намагалась захищатись від його ударів та відвернулась від нього, повалив її на землю, та сівши зверху на тулуб, позбавивши її можливості рухатись, ОСОБА_5 наніс їй ще один удар кулаком правої руки в область правого ока.

У цей час до них підійшли перехожі та почали відтягувати ОСОБА_5 від потерпілої, однак ОСОБА_5 не заспокоюючись, підійшов до ОСОБА_9 , яка також підвелась з землі, та продовжуючи реалізацію свого кримінально- протиправного умислу, спрямованого на спричинення потерпілій тілесних ушкоджень, умисно наніс їй ще один удар кулаком правої руки в область носа, чим спричинив ОСОБА_9 фізичний біль, після чого пішов в напрямку власного місця мешкання.

Внаслідок умисних протиправних дій ОСОБА_5 , ОСОБА_9 спричинено, згідно з висновком судово-медичної експертизи, синець невизначеної форми у правій виличній ділянці голови, який утворився від ударної дії тупого твердого предмету і за ступенем тяжкості відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, відповідно до п.п.2.3.2. «Б», 2.3.5. «Правил судово- медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995.

Стаття Кримінального кодексу України, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнаний обвинувачений.

Розглядаючи кримінальне провадження в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувальних актів, вказані дії ОСОБА_5 суд кваліфікує як кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 194 КК України, а саме умисне пошкодження чужого майна, вчинене шляхом підпалу та кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме умисне легке тілесне ушкодження.

Докази на підтвердження встановлених судом обставин.

Обвинувачений ОСОБА_5 заявив у судовому засіданні, про те, що визнає себе винним у скоєних кримінальних правопорушень та бажає надати суду показання.

Прокурори у судовому засіданні заявили клопотання про розгляд справи у порядку ч. 3 ст. 349 КПК України.

Потерпілі ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, надали суду заяву, в якій просить розглядати справу за їх відсутності, проти розгляду справи в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України не заперечують.

Ураховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_5 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованих йому органом досудового розслідування кримінальних правопорушень за обставин, викладених в обвинувальних актах, і судом встановлено, що обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності його позиції - роз`яснивши обвинуваченому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про те, що в такому випадку він буде позбавлений права оспорювати фактичні обставини справи в апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового розгляду, які не заперечували проти розгляду кримінальної справи в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються та розглядає справу у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України.

Так, допитаний у судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 підтвердив обставини викладені в обвинувальних актах, та пояснив, що 30.06.2024 знаходився у неофіційній відустці під час проходження військової служби у лавах ЗСУ, дуже багато випив алкоголю та вирішив підпалити машину, яка належала ЗСУ, тому що йому не вірили, що він може це зробити, знайшов бензин, побачив припаркований автомобіль «Volkswagen Transporter T4», державний номерний знак НОМЕР_3 , зеленого кольору та розуміючи, що даний транспортний засіб за зовнішнім виглядом належить військовій особі, підійшов до автомобіля, який належить та яким користується ОСОБА_7 , та використовуючи пляшку із легкозаймистою сумішшю, яку знайшов напередодні, та сірники, вилив її вміст на переднє лобове скло та капот вищевказаного автомобіля, та за допомогою сирників, які приніс з собою, підпалив даний транспортний засіб, належний ОСОБА_7 , у результаті чого відбулось займання автомобіля.

Матеріальна шкода, яку своїми умисними, протиправними діями обвинувачений спричинив потерпілому складає 110973,72 грн., у межах якої потерпілим був заявлений цивільний позов, шкода не відшкодована.

Крім того, обвинувачений у судовому засіданні пояснив, що 02.10.2023 близько 22:40 години, знаходячись у стані алкогольного сп`яніння, перебував за адресою: м. Харків, вул. Валентинівська 41, де зустрів свою колишню дівчину ОСОБА_9 , яку запросив на дитячий майданчик, розташований поруч вищевказаним будинком, щоб поговорити з нею, однак ОСОБА_9 відмовилась та вирішила піти додому. Його не влаштовувала відповідь ОСОБА_9 , через що він, будучи роздратованим з цього приводу, підійшов до ОСОБА_9 , тримаючи на руках власного цуценя, у момент діалогу з необережності випустив цуценя з рук, через що той впав на землю. ОСОБА_9 , побачивши це, вирішила взяти його на руки, і сказала ОСОБА_5 , що віддасть йому цуценя, коли той буде в тверезому стані. Однак, ОСОБА_5 це не влаштовувало, через що він підійшов до неї, висловлюючись у її бік нецензурною лайкою, та стоячи навпроти неї, наніс їй один удар долонею правої руки в ліву частину обличчя, після чого схопивши руками ззаду за тулуб ОСОБА_9 , яка намагалась захищатись від його ударів та відвернулась від нього, повалив її на землю, та сівши зверху на тулуб, позбавивши її можливості рухатись, ОСОБА_5 наніс їй ще один удар кулаком правої руки в область правого ока.

Обвинувачений у судовому засіданні щиро розкаявся у вчинених ним злочинах та просив суд призначити мінімальне покарання.

Показання ОСОБА_5 є послідовними, логічними, а тому не викликають у суду сумніву щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин кримінальних правопорушень, добровільності та істинності його позиції. Обвинувачений ОСОБА_5 вірно розуміє зміст обставин справи і у суду немає сумнівів в добровільності та істинності його позиції.

За таких обставин, суд вважає, що винуватість ОСОБА_5 у вчиненні вищезазначених кримінальних правопорушень в судовому засіданні доведена повністю та визнає винним ОСОБА_5 у вчинені кримінального проступку ч. 1 ст. 125 КК України та кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 194 КК України.

Судом також було досліджено документи, які стосуються особи обвинуваченого та речових доказів, а саме: вимога щодо судимостей обвинуваченого; копія паспорта ОСОБА_5 ; довідка від лікаря психіатра, відповідно до якої обвинувачений ОСОБА_5 на обліку у зазначеного лікаря не перебуває; довідка лікаря нарколога, відповідно до якої, обвинувачений ОСОБА_5 не перебуває на обліку в КНП ХОР «Обласний наркологічний диспансер»; постанови слідчого про визнання речових доказів та ухвали слідчих суддів про арешт майна, квитанція про зберігання речових доказів, службова характеристика солдата ОСОБА_5 , копія військового квитка, копія наказу командира про зарахування до військової частини на службу солдата ОСОБА_5 копія ухвали слідчого судді про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою та копія вироку Московського районного суду м. Харкова від 16.05.2023 року.

Мотиви призначення покарання

Обставиною, яка відповідно до ст. 66 КК України пом`якшує покарання обвинуваченого є активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

Обставиною, яка обтяжує покарання згідно зі ст. 67 КК України, є вчинення кримінального правопорушення у стані алкогольного сп`яніння.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання за вчинений кримінальний проступок та кримінальне правопорушення, суд враховує наступне.

Відповідно до ст. 50 Кримінального кодексу України - покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Покарання не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.

Відповідно до положень ст. 65 Кримінального кодексу України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

При обранні виду та міри покарання обвинуваченому ОСОБА_5 , суд враховує: характер і ступінь тяжкості скоєного ним кримінального проступку за ч. 1 ст. 125 КК України, який відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу віднесений до категорії кримінального проступку; характер і ступінь тяжкості скоєного ним кримінального правопорушення за ч. 2 ст. 194 КК України, який відповідно до ст. 12 Кримінального кодексу віднесений до категорії тяжких злочинів, дані про особу обвинуваченого, який на обліку у психіатра не перебуває, є військовослужбовцем; раніше судимий; не одружений, наявність обставин, що пом`якшують та обтяжують його покарання.

З урахуванням вищевикладених обставин по справі, особистості обвинуваченого, тяжкості вчиненого кримінального проступку та кримінального правопорушення, покарання, яке передбачено за ці злочини, суд вважає, що обвинуваченому слід призначити покарання за ч. 1 ст. 125 КК України у вигляді громадських робіт на строк 120 годин, за ч. 2 ст. 194 КК України у вигляді позбавлення волі на строк 4 роки, яке буде достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.

За сукупністю кримінальних покарань на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання за цим вироком суду обвинуваченому слід призначити у вигляді 4 років позбавлення волі.

Відповідно до вироку Московського районного суду м. Харкова від 16.05.2023 року ОСОБА_5 було засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, звільненого від відбування покарання з випробуванням строком на 3 роки.

Вказане покарання, засуджений не відбув.

У період дії іспитового строку вчинив нове кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 194 КК України та кримінальний проступок за ч. 1 ст. 125 КК України.

Згідно із ч. 3 ст. 78 КК України у разі вчинення засудженим протягом іспитового строку нового кримінального правопорушення суд призначає йому покарання за правилами, передбаченими в статтях 71, 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.

Згідно із ч. 4 ст. 71 КК України остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.

Таким чином, суд за сукупністю вироків на підставі ч. 1 ст. 71 КК України до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком Московського районного суду м. Харкова від 16.05.2023 року ОСОБА_5 було засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі та призначає остаточне покарання ОСОБА_5 у вигляді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців позбавлення волі.

На думку суду, призначене покарання ОСОБА_5 , у відповідності до вимог ст. 65 КК України, відповідає тяжкості вчиненого ним кримінально караного діяння та є необхідним і достатнім для його виправлення і запобігання вчиненню ним нових злочинів.

Підстави для задоволення цивільного позову або відмови у ньому, залишення його без розгляду.

Потерпілим ОСОБА_7 був заявлений цивільний позов до обвинуваченого про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 110 973,72 грн.

Вирішуючи цивільний позов потерпілого, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з вимогами ст.127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням, або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Частиною 1 статті 128 КПК України передбачено, що особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно-небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно-небезпечне діяння.

Частиною 1 ст. 129 Кримінального процесуального кодексу України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Судом, встановлено, що внаслідок кримінального правопорушення, який вчинив ОСОБА_5 було завдано шкоду потерпілому ОСОБА_7 у вигляді підпалу автомобілю, чим завдано матеріальні збитки у розмірі 110 973,72 грн. , що підтверджується висновком судової транспортно-товарознавчої експертизи № СЕ-19/121-24/22214-АВ від 08.08.2024 року.

Обвинувачений визнав позов.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого матеріальної шкоди у розмірі 110 973,72 грн.

Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом під час ухвалення вироку

Строк покарання рахувати з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто з 16.09.2024 року, відповідно до ухвали слідчого судді Московського районного суду м. Харкова від 16.09.2024 року.

Зарахувати ОСОБА_5 у строк відбуття покарання час перебування під вартою, з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто з 16.09.2024 року по день набрання цим вироком законної сили, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку, що один день перебування під вартою дорівнює одному дню позбавлення волі.

Прокурором також було заявлене клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначаються, зокрема рішення щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі рішення про запобіжний захід до набрання вироком законної сили, що суд вважає окремою підставою для залишення без змін запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили у разі засудження обвинуваченого до реального покарання у вигляді позбавлення волі з метою забезпечення виконання вироку.

За таких обставин, суд відповідно до ст. 374 КПК України вирішив, що запобіжний захід стосовно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили слід залишити без змін.

Долю речових доказів вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати за проведені: судову молекулярно-генетична експертизу № 734 від 15.07.2024, що складає 13631,04 гривень; судову експертизу з дослідження нафтопродуктів і пально-мастильних матеріалів № СЕ-19/121-24/19185-ФХД від 31.07.2024, що складає 6058,24 гривень, судову транспортно-товарознавчу експертизу № СЕ-19/121-24/22214- ХВ від 08.08.2024, що складає 2271,84 гривень, судову пожежно-технічну експертизу № СЕ-19/121-24/22503-ПТ від 30.08.2024, що складає 12116,48 гривень стягнути з ОСОБА_5 на користь Держави.

Згідно з ч. 4 ст. 174 КПК України вважає за необхідним скасувати арешт на автомобіль «Volkswagen Transporter T4», державний номерний знак НОМЕР_3 , який належить потерпілому ОСОБА_7 та повернути його власнику.

Відповідно до ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст. 368, 370, 373, 374 КПК України, суд -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 194 КК України та призначити йому покарання:

за ч. 1 ст. 125 КК України у вигляді 120 годин громадських робіт .

за ч. 2 ст. 194 КК України у вигляді 4 років позбавлення волі;

За сукупністю кримінальних правопорушень на підставі ч. 1 ст. 70 КК України шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим остаточне покарання ОСОБА_5 за цим вироком суду призначити у вигляді 4 років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до покарання, призначеного за цим вироком, частково приєднати невідбуту частину покарання за попереднім вироком Московського районного суду м. Харкова від 16.05.2023 року, яким ОСОБА_5 було засуджено за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі та призначити остаточне покарання ОСОБА_5 у вигляді 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Строк відбування покарання ОСОБА_5 рахувати з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто з 16.09.2024 року.

Зарахувати ОСОБА_5 у строк відбуття покарання час перебування під вартою, з моменту обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, тобто з 16.09.2024 року по день набрання цим вироком законної сили, відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України, з розрахунку, що один день перебування під вартою дорівнює одному дню позбавлення волі.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою до набрання вироком законної сили - залишити без змін.

Цивільний позов - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь потерпілого ОСОБА_7 матеріальну шкоду у розмірі 110 973 гривні 72 копійки.

Процесуальні витрати за проведені: судову молекулярно-генетичну експертизу № 734 від 15.07.2024, що складає 13631,04 гривень; судову експертизу з дослідження нафтопродуктів і пально-мастильних матеріалів № СЕ-19/121-24/19185-ФХД від 31.07.2024, що складає 6058,24 гривень, судову транспортно-товарознавчу експертизу № СЕ-19/121-24/22214- ХВ від 08.08.2024, що складає 2271,84 гривень, судову пожежно-технічну експертизу № СЕ-19/121-24/22503-ПТ від 30.08.2024, що складає 12116,48 гривень стягнути з ОСОБА_5 на користь Держави.

Скасувати арешт на автомобіль «Volkswagen Transporter T4», державний номерний знак НОМЕР_3 .

Речовий доказ автомобіль «Volkswagen Transporter T4», державний номерний знак НОМЕР_3 повернути власнику.

Речові докази: пожежне сміття, два змиви, дві клеми живлення, пластикову баклажку об`ємом 0,5 літри із залишками невідомої речовини, змив на марлевий тампон з поверхні кришки баклажки об`ємом 0,5 літри (2 шт.), - знищити.

Речові докази: кросівки торговельної марки PUMA, зелено-помаранчевого кольору, мобільний телефон Samsung Galaxy A5 (2016 року) - повернути власнику ОСОБА_5 .

Речові докази: джинсові шорти чоловічі чорного кольору з логотипом на етикетці BIAGGINI, футболку білого кольору з написом STUDENTS FOR CARSON з численними плямами невідомого походження на поверхні тканини - повернути власнику.

Речовий доказ: один диск DVD-R сірого кольору, обємом 4,7 ГБ, ТМ НР - залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Харківського апеляційного суду через Московський районний суд м. Харкова з підстав, передбачених ст. 394 КПК України, протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Суддя - ОСОБА_1