Справа № 203/2273/24
Провадження № 1-в/0203/81/2024
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2024 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

судді - ОСОБА_1 ;

при секретарі - ОСОБА_2 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро подання начальника Центрального районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, громадянина України, маючого неповну середню освіту, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку зі смертю, -

ВСТАНОВИВ:

У провадженні Кіровського районного суду м. Дніпропетровська перебуває вказане подання Центрального районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області.

У поданні на вирішення суду поставлено питання про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку зі смертю засудженого.

Подання обґрунтовано тим, що громадянина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , можливо зняти з обліку лише за наявності витягу з Реєстру про державну реєстрацію смерті або свідоцтва про смерть, яке відповідно до п.2.5 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом МЮУ 12.01.2011 № 96/5, з заявою про внесення змін та доповнень до актового запиту про смерть можуть звертатися батьки, джурина, спадкоємці померлого тощо, або закриттям кримінального провадження.

Також, у поданні зазначено, що відповідно до пункту 5 частини першої статті 284 КПК України кримінальне провадження закривається в разі, якщо помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого. Відсутність у вищевказаному пункті згадки про смерть засудженого як підстави для закриття кримінального провадження, є не прогалиною в законодавстві, а свідомим наміром законодавця. Таким чином, законодавець висловлював цю норму з урахуванням того, що вона буде застосовуватися не тільки під час досудового розслідування, але й під час судового провадження.

У судове засідання представник Центрального районного сектору не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи без його участі, подання просив задовольнити.

Прокурор в судове засідання не з`явився, про слухання справи повідомлений належним чином, причин неявки суду не надав, заяв про відкладення слухання справи до суду не надходило.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає подання таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Так, під час розгляду даного подання судом встановлено, що вироком Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2021 року, ОСОБА_4 було засуджено та призначено покарання за: ч. 2 ст. 15 ч. 1 ст. 185 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік; за ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185 КК України у виді обмеження волі строком на 2 роки. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України, за сукупністю злочинів, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначено ОСОБА_4 покарання у виді обмеження волі строком на 2 роки, на підставі ст. 75 КК України від відбування покарання звільнений з випробуванням на 1 рік, з покладенням на нього обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

Матеріали особової справи №13/2022 р. відносно ОСОБА_4 містять інформацію з приводу смерті останнього, а саме: 28.11.2022 року за даними працівниками ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області, на підставі листа Дніпропетровського НДЕКЦ МВС України від 15.09.2022 року про встановлено за дактилоскопічним обліком Експертної служби МВС України трупа невідомого чоловіка як ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , державний розшук останнього було припинено, розшукову справу закрито (а.о.с. 96-99).

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 284 КПК кримінальне провадження закривається в разі, якщо помер підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого.

Отже, на відміну від п. 8 ст. 6 Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року, відповідно до якого кримінальну справу не можна було порушити, а порушена справа підлягала закриттю щодо «померлого», ст. 284 чинного КПК чітко визначає правовий статус осіб (підозрюваний і обвинувачений), смерть яких є підставою для закриття кримінального провадження (крім випадків, якщо провадження є необхідним для реабілітації померлого). При цьому ст. 284 КПК не містить правила щодо закриття кримінального провадження у випадку смерті засудженого чи виправданого.

Хоча ст. 43 КПК указує, що засудженим (виправданим) є обвинувачений, обвинувальний (виправдувальний) вирок суду щодо якого набрав законної сили, таке формулювання є лише способом визначення цих понять через вказівку на момент переходу правового статусу особи з обвинуваченого на засудженого чи виправданого. Разом із тим, системний аналіз норм КПК дозволяє зробити висновок, що у кримінальному процесуальному законодавстві ці правові статуси не є тотожними та чітко розрізняються.

Так, якщо визначення понять, а також перелік прав і обов`язків підозрюваного та обвинуваченого містяться в одній статті (ст. 42 КПК), то визначення понять засудженого та виправданого наводиться в іншій (ст. 43 КПК). І хоча ч. 3 ст. 43 КПК передбачає, що виправданий, засуджений має права обвинуваченого, передбачені ст. 42 цього Кодексу, але в той же час указує, що він має такі права лише в обсязі, необхідному для його захисту на відповідній стадії судового провадження.

Крім того, п. 19 ч. 1 ст. 3 КПК відносить до сторін кримінального провадження з боку захисту не тільки підозрюваного, обвинуваченого, але й окремо називає засудженого, виправданого та ін. У багатьох інших статтях КПК, дію яких законодавець вважав за необхідне поширити на засуджених або виправданих, останні перелічуються разом із підозрюваними та обвинуваченими. Так, «підозрюваний, обвинувачений, засуджений, виправданий» згадуються у статтях 20, 45, 258 КПК; «підозрюваний, обвинувачений, засуджений» у статтях 170, 171, 173, 177, 428, 566, 567 КПК; «обвинувачений, засуджений» у статті 442 КПК.

Отже, попри певну схожість обсягу процесуальних прав і обов`язків обвинуваченого та засудженого названі правові статуси є різними як за обсягом, так і за змістом. Ключова різниця між ними обумовлена саме фактом набрання чинності обвинувальним чи виправдувальним вироком. Якщо до цього моменту стосовно особи діє принцип презумпції невинуватості (ч.1 ст.17 КПК), а сторона обвинувачення має доводити в суді її винуватість, то з набранням вироком законної сили відповідна особа офіційно визнається або винуватою у вчиненні злочину, або невинуватою.

Закриття кримінального провадження у зв`язку зі смертю особи, щодо якої здійснюється це провадження, крім випадків, коли воно є необхідним для реабілітації померлого, по суті означає припинення процесуальної діяльності щодо встановлення винуватості особи у вчиненні певного злочину та відмову держави від притягнення її до кримінальної відповідальності й призначення їй покарання. Припинення кримінального переслідування особи, яка померла, дозволяє уникнути надмірного витрачання ресурсів держави, адже продовження такого переслідування виключно заради формального визнання померлого винуватим у вчиненні злочину, як правило, не має жодного практичного сенсу. Тому на стадіях досудового розслідування, а також провадження в судах першої та апеляційної інстанцій, коли винуватість чи невинуватість особи ще не встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, закриття кримінального провадження, у тому числі поєднане із скасуванням обвинувального вироку чи ухвали суду першої інстанції на стадії апеляційного перегляду, є цілком розумною вимогою законодавства.

З урахуванням викладеного Верховний Суд вважає, що відсутність у п.5 ч.1 ст.284 КПК згадки про смерть засудженого та виправданого як підстави для закриття кримінального провадження є не прогалиною в законодавстві, а свідомим наміром законодавця. Підтвердженням правильності такого висновку є і те, що хоча ст. 284 КПК міститься у главі 24 «Закінчення досудового розслідування…» Розділу ІІІ «Досудове розслідування», вона містить чітку вказівку на смерть не тільки підозрюваного, але й обвинуваченого, та врегульовує дії суду, якщо цей факт встановлено під час судового провадження. Таким чином, законодавець формулював цю норму з урахуванням того, що вона буде застосовуватися не тільки під час досудового розслідування, але й під час судового провадження, але тим не менше не поширив її дію на випадок смерті засудженого чи виправданого.

Тому в разі смерті засудженого відсутні підстави для закриття кримінального провадження судом на підставі ст. 284 КПК України, яка не містить такої вимоги.

Такого висновку дійшла Об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду 16 січня 2019 року у справі № 761/33482/16-к.

Отже, оцінивши обставини справи, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні подання, оскільки у випадку смерті засудженого відсутні підстави для закриття кримінального провадження на підставі ст. 284 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 284, 372 КПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні подання начальника Центрального районного сектору філії Державної установи «Центр пробації» у Дніпропетровській області ОСОБА_3 про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку зі смертю, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом семи днів з дня її оголошення.

Суддя ОСОБА_1