Справа № 225/1045/24
Провадження № 1-кп/206/270/24
УХВАЛА

13 листопада 2024 року в залі суду у м. Дніпрі Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючий, суддя ОСОБА_1 ,

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у кримінальному провадженні № 0000658, відомості про яке внесені 28 грудня 2023 до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України,

за участі сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

захисника обвинуваченого, адвоката ОСОБА_5 ,

ВСТАНОВИВ:

Кримінальне провадження № 0000658, відомості про яке внесені 28 грудня 2023 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань, за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України перебуває на розгляді у Самарському районному суді м. Дніпропетровська.

Ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 24 вересня 2024 року зазначене кримінальне провадження призначене до судового розгляду.

У судовому засіданні прокурор заявив клопотання про продовження обвинуваченому ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів без визначення розміру застави. Прокурор зазначає про наявність ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України, які на тепер не відпали та існують, а саме:

- наявність ризику того, що перебуваючи на волі обвинувачений може переховуватися від правоохоронних органів та суду (п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України). Так, ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні особливо тяжкого злочину за яке, передбачено понесення винною особою покарання у вигляді позбавлення волі строком до 15 років, у зв`язку із чим розуміючи тяжкість понесення покарання у разі визнання обвинуваченого винним у вчиненні інкримінованого злочину, останній може переховуватись від суду з метою уникнення понесення покарання;

- перебуваючи на волі обвинувачений може незаконно впливати на свідків у кримінальному провадженні (п. 3 ч. 1 ст. 177 КПК України). Так, обвинувачений може вплинути на свідків, які разом з ним проходять військову службу в одній військовій частині, що фактично створить умови для здійснення впливу на безпосередніх свідків, у тому числі шляхом залякування та здійснення стосовно останніх насильницьких дій та можливістю погрозою застосування насильства до начальника. Слід зазначити, що ризик незаконного впливу на свідків залишається актуальним з огляду на встановлену КПК України процедуру отримання показань від осіб, які є свідками, у кримінальному провадженні, а саме усно, шляхом допиту особи в судовому засіданні відповідно до положень ст. 23 КПК України. Суд може обґрунтовувати свої висновки лише на показаннях, які він безпосередньо сприймав під час судового засідання. Суд не вправі обґрунтовувати судові рішення показаннями, наданими слідчому, прокурору, або посилатися на них, відповідно до ч. 4 ст. 95 КПК України. Тобто ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й в подальшому на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом;

- обвинувачений може перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином (п. 4 ч. 1 ст. 177 КПК України). Обвинувачений, розуміючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, наслідки та ризик втечі для нього, при цьому як військовослужбовець маючи певну підтримку серед інших військовослужбовців може вжити заходів самостійно або через інших осіб до знищення документів, що мають значення для кримінального провадження. Крім того, обвинувачений, перебуваючи на волі, з метою ухилитись від кримінальної відповідальності за вчинений злочин, в якому обвинувачений, як військовослужбовець, може умисно вчинити самокалічення або симулювати хворобу, підробивши для цього відповідні документи або іншим обманом, щоб не перебувати в умовах ізоляції до завершення судового слідства.

- обвинувачений може вчинити інше кримінальне правопорушення (п. 5 ч. 1 ст. 177 КПК України). Обвинувачений раніше неодноразово судимий, йому загрожує покарання до 15 років позбавлення волі, тому з метою ухилення від покарання у разі визнання його винним або від кримінального переслідування існує реальна можливість вчинення останнім злочину, передбаченого ст. 408 КК України («Дезертирство, тобто самовільне залишення військової частини або місця служби з метою ухилитися від військової служби, а також нез`явлення з тією самою метою на службу у разі призначення, переведення, з відрядження, відпустки або з лікувального закладу»).

Захисник обвинуваченого - адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні зазначила, що не вбачає підстав для тримання під вартою та просила обрати обвинуваченому запобіжний захід особисте зобов`язання.

Обвинувачений ОСОБА_3 заперечував проти задоволення клопотання, просив надати можливість повернутися до захисту України та відправити його «на нуль». Категорично не визнав свою причетність до спричинення смерті загиблому. Підтримав клопотання захисника про обрання йому запобіжного заходу не пов`язаного з триманням під вартою.

Вислухавши думку прокурора, захисника, обвинуваченого, суд вважає за необхідне продовжити обвинуваченому запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з огляду на таке.

Так, ухвалою Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 26 вересня 2024 ОСОБА_3 продовжено запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на гауптвахті, строком до 24 листопада 2024 року включно.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 331 КПК України, під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати, обрати або продовжити запобіжний захід щодо обвинуваченого. За наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Як вбачається з ч. 1 ст. 183 Кримінального процесуального кодексу України, тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу.

Під час розгляду питання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, судом вивчається можливість застосування відносно обвинуваченого більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначених ризиків, обставини, а також інші обставини, які мають значення для вирішення даного питання.

Перевіряючи доводи клопотання прокурора на предмет наявності ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України відносно ОСОБА_3 , суд констатує наявність ризиків передбачених п.п. 1, 3, 4, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які є наявними і не відпали. Так, ОСОБА_3 обвинувачуються у вчиненні особливо тяжкого злочину, за який передбачено покарання до 15 років позбавлення волі. Виходячи з характеру та обставин інкримінованого злочину, обвинувачений, перебуваючи на волі, може переховуватися від суду з метою уникнення кримінальної відповідальності, впливати на свідків, які не допитані під час безпосереднього судового розгляду. Також, ОСОБА_3 не має міцних соціальних зв`язків, раніше неодноразово судимий, має непогашені судимості за тяжкі злочини, лише у 2021 році звільнений з місць позбавлення волі, що свідчить про ризик вчинення іншого кримінального правопорушення. Вік та стан здоров`я обвинуваченого дозволяє застосувати до нього запобіжний захід у виді тримання під вартою. Усе перелічене вище вказує на неможливість зміни обвинуваченому запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою на менш суворий запобіжний захід.

Вказані обставини дають суду підстави стверджувати, що ризики, зазначені прокурором, як підстава для продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою обвинуваченому, існують, обрання іншого, більш м`якого виду, суд вважає не доцільним і буде недостатньою мірою, оскільки не будуть слугувати забезпеченню виконання обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також не зможе запобігти спробам обвинуваченого переховуватися від суду та перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином.

Крім того, вирішуючи подане клопотання суд, також враховує усталену практику ЄСПЛ, зокрема, Рішення «Лабіта проти Італії» від 06.04.2000 року, згідно якого тримання під вартою є виправданим у певному випадку, лише якщо конкретні ознаки розкривають наявність публічного інтересу, інтересу, що переважає, попри презумпцію невинуватості, над повагою до особистої свободи. Національні судові органи повинні розглядати всі обставини, що дають підстави ствердити наявність публічного інтересу, який би виправдав виняток із загальної норми про повагу до свободи людини. Такими ознаками є тяжкість та підвищена суспільна небезпечність інкримінованого обвинуваченому злочину та можливість ухилення від явки до суду.

У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 26 липня 2001 року ЄСПЛ зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризиків переховування або повторного вчинення злочинів».

Окрім того, практика Європейського суду з прав людини, свідчить про те, що рішення суду повинно забезпечити не тільки права обвинуваченого, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів, що вимагає від суду більшої суворості в оцінці цінностей суспільства.

Слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Зважаючи на прагнення обвинуваченого як найскоріше повернутись до служби та стати на захист Батьківщини, суд вважає за можливе визначити розмір застави, який буде стримуючим фактором для забезпечення та виконання обов`язків обвинуваченим.

У відповідності до п. ч. 5 ст. 182 Кримінального процесуального кодексу України, розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні особливо тяжкого злочину - від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Виходячи із розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 1 січня 2024 року - 3028,00 грн. Враховуючи характеризуючі дані підозрюваного, рівень матеріального забезпечення військовослужбовців, тяжкість кримінального правопорушення, в якому він підозрюється, вважаю, що сума у розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, тобто 302800,00 грн. буде достатньою для внесення у якості застави.

В ухвалі слідчого судді, суду зазначаються, які обов`язки з передбачених статтею 194 цього Кодексу будуть покладені на підозрюваного, обвинуваченого у разі внесення застави, наслідки їх невиконання, обґрунтовується обраний розмір застави, а також можливість її застосування, якщо таке рішення прийнято у кримінальному провадженні, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

З огляду на особу підозрюваного та склад кримінального правопорушення, у якому підозрюється ОСОБА_3 у разі його звільнення з-під варти під заставу вважаю за необхідне покласти наступні обов`язки із визначених ст. 194 КПК України:

1) не покидати межі України без дозволу суду

2) утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілою та експертами у даному кримінальному провадженні;

3) брати участь у судових засіданнях в даному кримінальному провадженні.

Керуючись ст.ст. 176-178, 183, 194, 197, 331, 372 Кримінального процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Клопотання прокурора - задовольнити.

Продовжити обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на гауптвахті ІНФОРМАЦІЯ_2 , строком до 11 січня 2025 року, включно.

Визначити, що грошова сума у розмірі - 302800 (триста дві тисячі вісімсот) гривень 00 копійок є достатньою для внесення її як застави.

У разі звільнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з-під варти під заставу, покласти на нього обов`язки:

1) не покидати межі України без дозволу суду

2) утримуватися від спілкування зі свідками, потерпілою та експертами у даному кримінальному провадженні;

3) брати участь у судових засіданнях в даному кримінальному провадженні.

Зазначені обов`язки діятимуть два місяці з дня звільнення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з-під варти під заставу.

Роз`яснити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що у разі невиконання покладених на нього цією ухвалою обов`язків, до нього може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

У задоволенні клопотання сторони захисту відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Головуючий, суддя ОСОБА_1