Закарпатський апеляційний суд
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.01.2025 м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі суддів: ОСОБА_1 (головуючого), ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю секретаря судових засідань ОСОБА_4 , прокурора ОСОБА_5 , захисника-адвоката ОСОБА_6 , розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді кримінальне провадження 11-кп/4806/322/24 за апеляційною скаргою захисника-адвоката ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 на вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.04.2024.

Цим вироком:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець та мешканець АДРЕСА_1 , українець, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, одружений, що має на утриманні одну неповнолітню дитину, машиніст екскаватора «Воловецький агрошлях буд», несудимий, засуджений:

- за ч. 3 ст. 332 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 08 (вісім) років з позбавленням права обіймати посади в державних органах, органах місцевого самоврядування на строк до 03 (трьох) років з конфіскацією майна, належного йому на праві власності.

Обрано щодо ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді домашнього арешту із забороною залишати місце проживання АДРЕСА_1 , у певний період доби, а саме з 22 по 07 год.

Контроль за дотриманням умов домашнього арешту, покладено на орган поліції.

Строк відбування ОСОБА_7 покарання визначено рахувати з часу його затримання.

Зараховано ОСОБА_7 у строк відбування покарання період перебування під вартою з 01.07.2022 по 02.07.2022.

Речові докази у кримінальному провадженні: мобільні телефони марки «Samsung» «Galaxy S4» з карткою мобільного оператора «Водафон», та марки «MaxCom» «MM134» з карткою мобільного оператора «Лайфсел», свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , які зберігаються у камері зберігання речових доказів Ужгородського РВП, конфісковано на користь держави; транспортний засіб марки «Nissan» модель «Х-Тrail» д.н.з. НОМЕР_2 , який зберігається на спец-майданчику Ужгородського РУП ГУ НП в Закарпатській області, - конфісковано на користь держави; 70 імітаційних (несправжніх) купюр номіналом по 100 доларів кожна, з маркуванням G2, SERIES 2006A, з наявним на них написами «не являється платежним средством», «ДЕНЬГИ- ЕТО ГРЯЗЬ, НО О-О-ОЧЕНЬ ЛЕЧЕБНАЯ», знищено.

Арешт накладений ухвалою слідчого судді Ужгородського міськрайонного суду від 07.07.2022 на речові докази скасовано.

-2-

Стягунто з ОСОБА_7 на користь держави судові витрати за проведені у кримінальному провадженню експертизи в розмірі 3209,96 грн.

Згідно вироку ОСОБА_7 визнаний винним в учиненні кримінального правопорушення за таких обставин.

ОСОБА_7 , користуючись тим, що на території України введено воєнний стан та оголошено загальну мобілізацію, умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, з корисливих мотивів, опрацював протиправний механізм незаконного збагачення, шляхом незаконного переправлення військовозобов`язаних громадян України через державний кордон України поза пунктами пропуску до країн Євросоюзу.

Так, 25.06.2022 ОСОБА_7 , перебуваючи у м. Перечин Ужгородського району, познайомився з громадянином ОСОБА_9 та невстановленою на даний час особою, які через військові дії на території Харківської області, шукали для себе оренду житла, та запропонував їм особисто організувати незаконне переправлення через державний кордон України.

У подальшому, ОСОБА_7 , у телефонній розмові з ОСОБА_9 , домовилися про організацію незаконного переправлення останнього через державний кордон України та зустріч, яка мала відбутися 30.06.2022 у м. Ужгороді.

30.06.2022 ОСОБА_7 , реалізуючи свої протиправні наміри, спрямовані на незаконне збагачення, з корисливих мотивів, в м. Ужгороді, неподалік автовокзалу, що по пр. Свободи, зустрівся із ОСОБА_9 та його знайомим ОСОБА_11 . У ході розмови із вказаними громадянами, ОСОБА_7 вказав їм вимогу про надання грошових коштів у сумі 4000 доларів США, окремо за кожного громадянина, за організацію ним незаконного їх переправлення через державний кордон України, поза пунктом пропуску, а також роз`яснив спосіб та механізм такого перетину.

Того ж дня, ОСОБА_7 у ході телефонної розмови із ОСОБА_9 , підтвердив свій намір незаконно переправити останнього та ОСОБА_12 через державний кордон України, при цьому назвавши ціну вже 3500 доларів США за кожного.

01.07.2022 приблизно о 07 год 10 хв, ОСОБА_7 на автомобілі марки «Nissan» модель «Х-Тrail» д.н.з. НОМЕР_2 , під його керуванням, у м. Ужгороді, неподалік готелю «Інтурист-Закарпаття», розташованого на пл. Кирила і Мефодія, 5, забрав ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , після чого направився з ними до с. Тийглаш Ужгородського району, де планував незаконно переправити їх до Словацької Республіки поза межами пунктів пропуску.

У подальшому, приблизно о 08 год 15 хв, ОСОБА_7 на вказаному вище автомобілі, разом із ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , прибув на околицю с. Тийглаш Ужгородського району, а саме неподалік ТОВ «Карпати 2003», де вказав ОСОБА_9 залишити грошові кошти в сумі 7000 доларів США у підлокотнику даного автомобіля, що останнім і було зроблено.

Після чого, ОСОБА_7 підвів ОСОБА_9 та ОСОБА_12 за 50 метрів до українсько-словацького кордону, що в межах 353 прикордонного знаку, при цьому вказав напрямок куди їм потрібно рухатися далі, а сам почав повертатися до свого автомобіля, однак був викритий та затриманий працівниками правоохоронних органів о 09 год 20 хв 01.07.2022, неподалік 353 прикордонного знаку.

В апеляційній скарзі, поданій в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 просить вироку суду від 26.04.2024 змінити, перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 3 на ч. 2 ст. 332 КК України та призначити останньому покарання з іспитовим строком. Вважає, що вирок ухвалений з порушенням норм матеріального та процесуального права. Твердження суду першої інстанції про те, що ОСОБА_7 не визнав свою вину не відповідають дійсності, як і наведені у вироку покази ОСОБА_7 про те, що він не брав участі в організації незаконного

-3-

перетину державного кордону України. При цьому, ОСОБА_7 не заперечував цього факту, за винятком вимагання грошових коштів (матеріальної вигоди) за організацію даного перетину. Посилається і на те, що здобуті під час досудового розслідування докази є сфальсифікованими та недопустими, оскільки ОСОБА_7 підбурювали до отримання грошових коштів, тобто мало місце штучне створення доказів у кримінальному провадженні та провокація отримання матеріальної вигоди. Крім того, призначаючи ОСОБА_7 таке суворе покарання, суд у вироку хоч і зазначив, але належним чином не врахував дані про особу обвинуваченого, а саме те, що останній раніше не судимий, одружений, має на утриманні одну неповнолітню дитину, працює машиністом екскаватора «Воловецький агрошляхбуд». При цьому, суд у вироку не зазначив про позитивні характеристики ОСОБА_7 як за місцем проживання, так і роботи.

Апеляційний розгляд проводиться за відсутності обвинуваченого ОСОБА_7 , неявка якого, з огляду на положення ч. 4 ст. 405 КПК України, не перешкоджає розгляду справи. Приймаючи рішення про розгляд апеляційної скарги за відсутності обвинуваченого береться до уваги те, що апеляційним судом не визнавалась обов`язковість явки обвинуваченого на апеляційний розгляд, оскільки в апеляційній скарзі не порушується питання про погіршення становища обвинуваченого. Повідомлення про час та місце апеляційного розгляду надсилалось на адресу проживання обвинуваченого, яка наявна в матеріалах кримінального провадження, однак такі повертались до апеляційного суду без вручення адресату з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», що в свою чергу свідчить про те, що апеляційним судом вжито всіх необхідних і можливих заходів щодо повідомлення обвинуваченого про час та місце апеляційного розгляду. Разом з тим, під час апеляційного розгляду брав участь захисник обвинуваченого ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_6 , який не заперечував щодо проведення апеляційного розгляду без участі обвинуваченого, повідомивши, що обвинувачений обізнаний про час та місце апеляційного розгляду. Крім того, апеляційний суд бере до уваги вимоги ст. 28 КПК України, якою передбачено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки.

Заслухавши доповідь судді про суть вироку, повідомлення про те, ким і в якому обсязі він оскаржений, пояснення захисника-адвоката ОСОБА_6 , який підтримав апеляційну скаргу, промову прокурора ОСОБА_5 , який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга захисника-адвоката ОСОБА_6 подана в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 404 КПК України вирок суду першої інстанції перевіряється апеляційним судом в межах апеляційної скарги.

Згідно пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, «кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків або при встановленні обґрунтованості будь-якого кримінального обвинувачення, висунутого проти нього, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом».

За приписами до ст. 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або

-4-

засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що суд першої інстанції під час судового розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_7 загалом дотримався вищевказаних вимог кримінального процесуального Закону та Конвенції.

Висновки суду про винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення відповідають фактичним обставинам кримінального провадження і підтверджуються сукупністю доказів, досліджених у судовому засіданні та наведених у вироку.

З вироку суду першої інстанції вбачається, що в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого саме ч. 3 ст. 332 КК України, фактично не визнавав та зазначив наступне.

До його будинку АДРЕСА_2 , зашли двоє незнайомих громадян, які спитали його, чи можуть вони орендувати будинок, на що він відповів, що не знає і вони розійшлися. Далі, товариш сказав, що треба підвести двох знайомих, хочуть орендувати. Він підвіз їх дивитися будинок, і тоді вони познайомилися, один із них, ОСОБА_9 попросив його надати номер мобільного телефону. Через день зателефонував і сказав, що хоче зустрітися. Вони втрьох зустрілися біля автовокзала в м. Ужгород. ОСОБА_9 почав говорити, що вони хочуть потрапити за кордон, він у відповідь сказав, що це кримінальна відповідальність, і він цим не займається, але вони дуже наполягали і він сказав, щоб зателефонували йому ввечері й він їм скаже. Під час телефонної розмови він сказав їм, що може довести їх до кордону автомобілем, оскільки їде на роботу в тому ж напрямку. На наступний день, їдучи на роботу, підібрав ОСОБА_9 та його знайомого біля готелю «Закарпаття» в м. Ужгород і на своєму автомобілі довіз їх до с. Тийглаш Ужгородського району, пісочний кар`єр, до місця своєї роботи, де він працює машиністом екскаватора. Від кар`єру пішли пішком, пройшли близько 150 метрів, до кордону було десь близько 500 метрів, повертаючись до автомобіля був затриманий. Вказує, що автомобіль, на якому вони приїхали не закривав, грошей він не бачив.

Незважаючи на невизнання обвинуваченим ОСОБА_7 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, на підтвердження його винуватості у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, суд першої інстанції з дотриманням, передбачених процесуальним законом положень судового розгляду кримінального провадження, дослідив усі наявні докази у ньому та дав їм належну правову оцінку.

Винуватість ОСОБА_7 в організації незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництві такими діями, вчинених щодо декількох осіб, з корисливих мотивів, підтверджено сукупністю досліджених та перевірених у ході судового розгляду кримінального провадження доказів.

Показаннями свідка ОСОБА_12 підтверджено, що в кінці березня останній приїхав на територію Закарпатської області з м. Харків, так як там ведуться бойові дії, а

-5-

саме у м. Ужгород, де тимчасово винаймає житло. У м. Ужгороді він познайомився із чоловіком на ім`я ОСОБА_9 , який також виїхав із м. Харкова, у зв`язку із бойовими діями та час від часу підтримував з ним зв`язок. 29.06.2022 йому стало від ОСОБА_9 відомо про те, що він збирається поїхати до Швеції та йому мав у цьому посприяти якийсь чоловік, місцевий мешканець. Тоді він в ОСОБА_9 запитав чи може вказаний чоловік допомогти і йому, на що той сказав, що днями він матиме зустріч із даним чоловіком та якщо він хоче, то може піти з ним. 30.06.2022 приблизно о 17 год 30 хв він із ОСОБА_9 у м. Ужгород, неподалік готелю «Закарпаття» зустрілися із невідомим чоловіком, якого як йому стало відомо звали ОСОБА_7 . Даний чоловік приїхав на зустріч на автомобілі марки «Шкода», модель «Фабіа», червоного кольору. Під час розмови з ОСОБА_7 , він зрозумів, що перетин державного кордону має відбуватися незаконно. Зокрема, ОСОБА_7 розповів, що відведе їх на територію Ужгородського району до так званої «зельонки» на українсько-словацькому кордоні, та там вони незаконно перетнуть кордон і потраплять до Словацької Республіки, а саме населеного пункту Великі Капушани. Також останній сказав, що за них двох необхідно сплатити йому вісім тисяч доларів США, тобто по чотири тисячі за кожного, однак ОСОБА_9 сказав, що буде намагався «зторгуватися» на нижчу ціну. Далі ОСОБА_7 розповів їм механізм перетину кордону та вказав, що якщо їх спіймають, то за це є кримінальна відповідальність, а тому він сказав, що їм треба буде обережно проходити важкою дорогою, та показав фото місцевості, якою їм треба буде пройти. Також ОСОБА_7 сказав їм, щоб вони не брали з собою багато речей, а тільки по одному рюкзаку, щоб одягли темний одяг, а коли ОСОБА_9 спитав його чи затримають їх у Словацькій Республіці прикордонники, ОСОБА_7 відповів, що скоріш за все так, при затриманні їм потрібно буде здатись і сказати, що вони біжать від війни, і ні в якому разі не казати їм, що їх привів ОСОБА_7 , а сказати, що це місце перетину вони самі знайшли в Інтернеті на карті. Також останній сказав, що у подальшому їм треба буде відмовитись там від статусу біженця та попрямувати в інші країни Європейського Союзу. Послухавши це, вони розійшлися і тоді він ОСОБА_9 сказав, щоб треба звернутися до поліції та повідомити про неправомірні дії ОСОБА_7 , однак на це ОСОБА_9 сказав, що по цьому факту вже відкрита кримінальна справа і не треба нікуди звертатися. Того ж дня ввечері, йому зателефонував ОСОБА_9 та сказав, що необхідно прибути на 07 год до готелю «Закарпаття» в м. Ужгород. Біля 07 год він з ОСОБА_9 прибули до готелю Закарпаття і через декілька хвилин, на автомобілі марки «Нісан» моделі «Х-трейл», сірого-золотого кольору під`їхав ОСОБА_7 з невідомим йому громадянином. Після чого, він разом з ОСОБА_9 сіли до нього в автомобіль, і ОСОБА_7 сказав, що вони вирушають перетинати кордон. Під час руху, останній спитав їх, як вони себе почувають, на що відповіли, що неспокійно, ОСОБА_7 відповів, що все буде гаразд, і щов він вже таке неодноразово робив. По дорозі зупинились в якомусь населеному пункті і ОСОБА_7 сказав їм зачекати в машині та закрити вікна. При цьому, ОСОБА_7 з невідомим громадянином вийшли з автомобіля, почекали близько 15 хвилин, а потім той невідомий громадянин, пересів на пасажирське сидіння вантажного автомобіля марки «КАМАЗ» та поїхав, а він разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_9 прослідували дорогою за ним. Після чого, вони їхали ще близько 20 хвилин, і по дорозі декілька разів ОСОБА_7 просив їх пригинатися і ховатися за передні сидіння, оскільки в тих місцях знаходяться камери відео нагляду, і щоб вони їх не зафіксували, оскільки йому потрібно буде повертатись назад, і при зупинці прикордонниками, щоб у них не виникало до нього запитань з приводу, де поділись пасажири. Також під час того як вони їхали, ОСОБА_7 сказав, що добре знає цю місцевість, оскільки він на ній працює і має документи, які дозволяють перебувати йому в прикордонній зоні. Далі вони під`їхали до закинутої будівлі, яка знаходиться за межами населеного пункту, на його погляд це була територія фермерського господарства. Вийшовши з автомобіля, ОСОБА_7 сказав ОСОБА_9

-6-

залишити грошові кошти в підлокотнику його автомобіля, після чого ОСОБА_9 поставив у підлокотник грошові кошти в розмірі 7000 доларів, які були замотані в білий з червоними написами поліетиленовий пакет. Побачивши, що ОСОБА_9 поставив гроші в підлокотник, ОСОБА_7 сказав брати свої речі та прямувати за ним. Коли взяли свої речі, він замкнув свій автомобіль, ключі від автомобіля сховав у траву неподалік від нього і вони побігли за ним через зелене насадження. ОСОБА_7 біг попереду і весь час показував дорогу, при цьому декілька разів проходили через великі та густі кущі. При цьому ОСОБА_7 три рази їх зупиняв, а сам в цей час йшов дивитись чи немає неподалік нарядів прикордонної служби. Це тривало близько 10-ти хвилин, після чого вони добігли до кінцевої точки, в якій ОСОБА_7 сказав їм, що це нейтральна зона, щоб вони почекали близько чотирьох хвилин, щоб він зміг відійти від них, і показав, напрямок у якому потрібно йти, близько 50 метрів, щоб здійснити перетин кордону до Словацької Республіки, після чого ОСОБА_7 побіг назад. У подальшому вони знаходились деякий час на вказаному місці, де їх виявили прикордонники.

Із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 28.06.2022, вбачається, що на підставі матеріалів правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень, внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 332 КК України, а саме, що громадяни ОСОБА_23 , ОСОБА_24 , «К2 здійснюють організацію незаконного переправлення осіб чоловічої статі призовного віку через державний кордон України поза межами пунктів пропуску.

Із витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 28.06.2022 вбачається, що на підставі матеріалів правоохоронних та контролюючих державних органів про виявлення фактів вчинення чи підготовки до вчинення кримінальних правопорушень, внесено відомості про кримінальне правопорушення за ч. 3 ст. 332 КК України, а саме що 01.07.2022 о 09 год 20 хв за адресою Закарпатська область Ужгородський район, с. Тийглаш, неподалік 353 прикордонного знаку відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 » НОМЕР_3 прикордонного загону, у ході виконання постанови прокурора про контроль за вчиненням злочину було затримано ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із протоколу про прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 29.06.2022 вбачається, що ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , мешканець м. Харків, повідомив слідчого про обставини незаконного переправлення осіб через кордон України за винагороду мешканцем Закарпатської області.

Відповідно до протоколу вручення технічних засобів від 30.06.2022, ОСОБА_9 вручено спеціальний технічний засіб «AVR-12», з метою фіксації факту і змісту розмови, які будуть відбуватися між громадянином України ОСОБА_9 та ОСОБА_7 .

Згідно до протоколу вручення технічних засобів від 01.07.2022, ОСОБА_9 вручено спеціальний технічний засіб «AVR-12», з метою фіксації факту і змісту розмови, які будуть відбуватися між громадянином України ОСОБА_9 та ОСОБА_7 .

Відповідно до протоколу вручення грошових коштів від 01.07.2022, ОСОБА_9 вручено 70 імітаційних купюр із написом «BABKY SUVENIRNIYE», ззовні схожими на купюру 100 доларів США, з маркуванням G2, SERIES 2006A, та написами «не являється платежним средством», «ДЕНЬГИ- ЕТО ГРЯЗЬ, НО О-О-ОЧЕНЬ ЛЕЧЕБНАЯ», «ONE HUNDRED DOLLARS».

Протоколом про результати контролю за вчиненням злочину від 01.07.2022 підтверджено, що 01.07.2022 біля 07 год 10 хв, ОСОБА_7 на автомобілі марки «Nissan», модель «Х-Тrail», д.н.з. НОМЕР_2 , під його керуванням, забрав у м. Ужгород, неподалік готелю «Інтурист-Закарпаття», розташованого на площі Кирила і Мефодія, 5, громадян ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , після чого направився з ними в сторону м. Чоп Закарпатської області. О 08 год 10 хв вони приїхали в с. Цеглівка Ужгородського району,

-7-

і на виїзді із даного населеного пункту вони з головної дороги звернули вправо, на ґрунтову дорогу, по якій поїхали далі до кар`єру, що розташований біля українсько-словацького кордону. Під час руху ОСОБА_7 інструктував та надавав вказівки ОСОБА_9 та ОСОБА_12 щодо їх незаконного переправлення через державний кордон України. Під`їхавши неподалік державного кордону України, ОСОБА_7 наказав залишити в автомобілі гроші в сумі 7000 доларів США, які вони мали заплатити за їх незаконне переправлення через державний кордон України і виходити за ним з автомобіля. О 09 год 20 хв ОСОБА_7 був затриманий працівниками міграційної поліції ГУ НП в Закарпатській області.

Із протоколу за результатами проведення НСРД від 07.07.2022 та огляду відеозапису (відео файлу), який мав місце в судовому засіданні під час судового розгляду, вбачається, що 30.06.2022 о 17 год 47 хв біля готелю «Закарпаття», що розташований на пл. Кирила і Мефодія, 5 у м. Ужгороді, відбулася зустріч між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , яка тривала до 18 год 10 хв, у ході якої ОСОБА_7 своїми вказівками та порадами сприяв незаконному переправленні через державний кордон України, за винагороду.

Протоколом за результатами проведення НСРД від 07.07.2022 та огляду відеозапису (відео файлу), який мав місце в судовому засіданні під час судового розгляду стверджується, що 01.07.2022 о 07 год 08 хв біля готелю «Закарпаття», що розташований на пл. Кирила і Мефодія, 5 у м. Ужгороді, відбулася зустріч між ОСОБА_7 , ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , яка тривала до 08 год 36 год, зустрівшись, учасники сідають до автомобіля, за кермом якого сидить ОСОБА_7 та у ході поїздки своїми вказівками та порадами сприяє незаконному переправленні через державний кордон України громадянам України ОСОБА_9 та ОСОБА_12 за винагороду.

Протоколом НСРД про візуальне спостереження від 07.07.2022 стверджується, що 30.06.2022 о 17 год 53 хв біля готелю «Закарпаття», що розташований на пл. Кирила і Мефодія, 5 в м. Ужгороді, відбулася зустріч між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , ОСОБА_12 , яка тривала до 18 год 11 хв.

Висновком експерта від 17.08.2022 № СЕ-19/107-22-/6818-В3 стверджується, що голос та мовлення, які умовно позначені у протоколах НСРД від 07.07.2022 № 421/106/6/4-2022 та № 422-106/6/4-2022 літерою «Б» у фонограмі відео файлів із назвами «2022-06-30_174722_181044» у папці «2022-06-30» та «2022-07-01_070851_080730_01», «2022-07-01_080730_083628_02» у папці «2022-07-01» на інформаційному носію карті пам`яті mikro-SD марки «SanDisk Ultra» 16 GB - належать ОСОБА_7 .

Протоколом огляду місця події від 01.07.2022 стверджується, що 01.07.2022 у період часу 09 год 35 хв по 09 год 50 хв на болотистій, лісовій місцевості с. Тийглаш Ужгородського району, біля 353 прикордонного знаку відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_2 » відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_3 », на відстані 50 метрів від українсько-словацького кордону виявлено та затримано двох осіб чоловічої статі, які представились як ОСОБА_9 та ОСОБА_12 , які пояснили, що на цій ділянці їх залишив чоловік на ім`я « ОСОБА_7 », який організував їх переправлення через кордонт до Словаччини.

Протоколом огляду місця події від 01.07.2022 підтверджено, що 01.07.2022 у період часу з 10 год 10 хв по 10 год 20 хв, у транспортному засобі марки «Nissan» модель «Х-Тrail», д.н.з. НОМЕР_2 , який на момент огляду знаходився у місцевості с. Тийглаш Ужгородського району, біля території піщаного кар`єру, виявлено в салоні автомобіля у підлокітнику між передніми сидіннями білий поліетиленовий пакет, в якому знаходилися грошові кошти номіналом 100 доларів США у кількості 70 штук, а саме 70 імітаційних (несправжніх) купюр номіналом по 100 доларів кожна, з маркуванням G2, SERIES 2006A, які постановою від 01.07.2022 разом із автомобілем марки «Nissan», модель «Х-Тrail», д.н.з. НОМЕР_2 , визнані речовими доказами.

-8-

Протоколом пред`явлення особи для впізнання по фотознімках від 01.07.2022 за участю свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_9 стверджується, що останні показали на обвинуваченого ОСОБА_7 як на особу, який доставив їх на своєму автомобілі марки «Nissan», за грошову винагороду в сумі 3500 доларів США, за попередньою домовленістю з м. Ужгорода до державного кордону та у подальшому намагалася незаконно переправити їх до Словацької Республіки.

Із протоколу пред`явлення речей для впізнання по фотознімках від 01.07.2022 за участю свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_9 вбачається, що останні показали на транспортний засіб марки «Nissan» модель «Х-Тrail», д.н.з. НОМЕР_2 , на якому обвинувачений ОСОБА_7 доставив їх з м. Ужгорода до державного кордону з Словацькою Республікою.

Наведені докази перевірені судом першої інстанції з дотриманням вимог кримінального процесуального закону, відповідно до ст. 94 КПК України оцінено кожен доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення та їх обґрунтовано покладено в основу вироку.

На підставі наведеного, колегія суддів уважає, що вищенаведені докази в їх сукупності, які є достовірними, допустимими, зібраними відповідно до вимог Кримінального процесуального кодексу України, у тому числі із врахуванням вимог ст. 85-89 КПК України, підтверджують винуватість ОСОБА_7 в організаціі незаконного переправлення осіб через державний кордон України, керівництві такими діями, вчинених щодо декількох осіб, з корисливих мотивів, а тому, висновок суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченого відповідає фактичним обставинам кримінального провадження та ґрунтується на сукупності наведених вище доказів. У процесі перевірки матеріалів кримінального провадження колегія суддів не встановила процесуальних порушень при збиранні, дослідженні та оцінці доказів, які б ставили під сумнів обґрунтованість висновків місцевого суду про доведеність вини ОСОБА_7 та правильність кваліфікації його дій.

Колегія суддів вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 332 КК України за вказаними вище кваліфікуючим ознаками кваліфіковані правильно.

Перевіркою кримінального провадження в апеляційному порядку не виявлено порушень норм Конституції України, у тому числі передбачених статтею 62 Конституції України, норм Кримінального процесуального кодексу України, у тому числі істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на правильність, та обґрунтованість судового рішення в частині доведеності вини та кваліфікації дій обвинуваченого, та які є безумовною підставою для його скасування і, зокрема, порушення права особи на захист.

Доводи апеляційної скарги про те, що здобуті під час досудового розслідування докази є сфальсифікованими та недопустимими, оскільки ОСОБА_7 підбурювали до отримання грошових коштів, тобто мало місце штучне створення доказів у кримінальному провадженні та провокація отримання матеріальної вигоди, апеляційний суд із урахуванням навенеого вище визнає голослівними і такими, що спрямовані виключно на уникнення ОСОБА_7 від кримінальної відповідальності за вчинене ним кримінальне правопорушення. При цьому, сторона захисту не посилається на конкретні обставини та докази, які б давали обґрунтовані підстави вважати, що у даному кримінальному проваденні мала місце фальсифікація зібраних стороною обвинувачення доказів та провокація отримання ОСОБА_7 матеріальної вигоди за вчинення інкримінованих йому дій.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги в цій частині, апеляційний суд звертає увагу на те, що наявними в матеріалах кримінального провадження та наведеними вище

-9-

доказами, у тому числі й показаннями свідка ОСОБА_12 , чітко підтверджено, що ОСОБА_7 вчиняв кримінальне правопорушення з корисливим мотивом, тобто з метою отримання прибутку в незаконний спосіб, а будь-яких обставин, які б свідчили про штучне створення доказів та провокацію отримання ОСОБА_7 грошових коштів, не встановлено і стороною захисту не доведено.

Як уже зазначено вище, показаннями свідка ОСОБА_12 підтверджено, що ОСОБА_7 обумовлював із ОСОБА_12 та ОСОБА_9 суму грошових коштів, за яку він організує незаконний перетин ними державного кордону України, а саме 8000 доларів США, по 4000 з кожного, однак ОСОБА_9 мав намір зторгуватися на нижчу ціну.

При цьому, матеріали кримінального провадження не містять будь-яких відомостей про те, що у свідка ОСОБА_12 були підстави для обмови ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, і на такі сторона захисту не вказувала як під час розгляду кримінального провадження у місцевому суді, так і в суді апеляційної інстанції. Крім того, колегія суддів уважає, що суд першої інстанції обґрунтовано прийняв їх до уваги, надавши їм перевагу та визнавши їх достовірними, і також приймає їх до уваги. Вказані показання свідка є послідовними, такими, що за своїм змістом відповідають дослідженим судом письмовим доказам, а тому не викликають сумнівів у їх правдивості.

Ці показання підтверджуються і протоколом за результатами проведення НСРД від 07.07.2022, у якому зафіксовано, що під час розмови ОСОБА_7 із ОСОБА_9 , останні обумовили грошову суму за організацію ОСОБА_7 незаконного перетину ОСОБА_9 та ОСОБА_12 державного кордону України в розмірі 7000 долалів США (т. 1 а. к. п. 34-38).

При цьому, у протоколі за результатами проведення НСРД від 07.07.2022 (т. 1 а. к. п. 39-44) зафіксовано, що ОСОБА_7 вказував ОСОБА_9 місце, де поставити гроші за незаконне переправлення, а саме у підлокітник, де відповідно до протоколу огляду місця події від 01.07.2022 (т. 1 а. к. п. 82-84) і були виявлені ці грошові кошти, які були імітаційними.

Указані обставини беззаперечно свідчать ні про що інші, ніж про наявність у діях ОСОБА_7 корисливого мотиву при вчиненні кримінального правопорушення.

При оцінці доводів апеляційної скарги про провокацію злочину, апеляційний суд також звертає увагу на те, що той факт, що ОСОБА_9 діяв під контролем правоохоронних органів, ніяким чином не свідчить про вчинення провокаційних дій правоохоронними органами чи самим ОСОБА_9 щодо обвинуваченого. ОСОБА_9 був задіяний працівниками правоохоронних органів для фіксування протиправної діяльності ОСОБА_7 відповідно до вимог КПК та Закону України «Про оперативно-розшукову діяльність».

Апеляційним судом не встановлено відомостей і стороною захисту не надано будь-яких даних, які би свідчили про провокацію ОСОБА_7 вчинити злочин, зокрема відсутні неодноразові, наполегливі прохання з боку ОСОБА_9 , а навпаки за обставинами кримінального провадження ОСОБА_7 без жодних схилянь та умовлянь з боку будь-кого з осіб, прийняв добровільне та самостійне рішення стосовно організації та переправлення двох осіб через державний кордон України за грошову винагороду в сумі 7000 доларів США.

При цьому згідно з усталеною судовою практикою (постанови Касаційного кримінального суду Верховного Суду, ухвалені у провадженнях № 51-791км19, № 51-7096км18, № 51-6497км18, № 51-2010км19, № 51-2040км19, № 51-1968км19, № 51-2950км20, № 51-27км20, № 51-2025км20, № 51-420км19, № 51-6190км18, № 51-584км18, № 51-7086км18, № 51-8747км18), застосування особливих методів ведення слідства,

-10-

зокрема агентурних методів, саме по собі не може порушувати права особи на справедливий суд. Ризик провокації з боку працівників правоохоронних органів, викликаний вказаними методами, означає, що їх використання повинно бути суворо регламентованим. Для застосування цих методів у правоохоронних органів мають бути докази на підтвердження аргументу схильності особи до вчинення злочину.

Для відмежування провокації від допустимої поведінки правоохоронних органів судова практика виробила змістовний та процесуальний критерії. Під змістовним критерієм розуміється наявність/відсутність суттєвих змістовних ознак, притаманних провокації правоохоронних органів, а під процесуальним - наявність у суду можливості перевірити відомості про ймовірну провокацію під час судового засідання з дотриманням принципів змагальності та рівності сторін.

Так, для встановлення факту провокації злочину визначальним є з`ясування питань: чи були дії правоохоронних органів активними, чи мало місце з їх боку спонукання особи до вчинення злочину, наприклад прояв ініціативи у контактах з особою, повторні пропозиції, незважаючи на початкову відмову особи, наполегливі нагадування, підвищення ціни вище середньої; чи було би скоєно злочин без втручання правоохоронних органів; вагомість причин проведення оперативної закупівлі, чи були у правоохоронних органів об`єктивні дані про те, що особу було втягнуто у злочинну діяльність і ймовірність вчинення нею злочину була суттєвою.

Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що органи досудового розслідування діяли пасивно і не підбурювали обвинуваченого до вчинення кримінального правопорушення, а відомості про незаконне переправлення ним осіб через державний кордон України були відомі ще до початку проведення негласних слідчих (розшукових) дій. Таким чином, дії працівників органів досудового розслідування, зважаючи на прецедентну практику ЄСПЛ стосовно п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, не призвели до підбурювання ОСОБА_7 та вчинення кримінального правопорушення, за яке його засуджено.

Разом з тим, апеляційним судом не встановлено обставин, які б ставили під сумнів законність негласних слідчих (розшукових) дій, проведених у даному кримінальному провадженні. З огляду на наявність відповідних процесуальних підстав для їх проведення та використання їх результатів, отримані внаслідок цього докази є належними та допустимими.

Крім того, безпідставними і такими, що не свідчать про відсутність у діях ОСОБА_7 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, апеляційний суд вважає і доводи апеляційної скарги про те, що у вироку необґрунтовано зазначено, що ОСОБА_7 не визнав своєї вини та участі в організації незаконного перетину ОСОБА_9 та ОСОБА_12 державного кордону.

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що зміст наданих ОСОБА_7 під час судового розгляду показань безумовно свідчить про те, що ОСОБА_7 не визнавав своєї вини у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, зокрема передбаченого ч. 3 ст. 332 КПК України.

Той момент, що ОСОБА_7 не заперечував факту організації ним незаконного перетину ОСОБА_12 та ОСОБА_9 державного кордону, не свідчить про визнання ним своєї вини у вчиненні кримінально протиправних діянь та щире каяття з цього приводу.

Із урахуванням наведеного вище, апеляційний суд вважає, що підстав для зміни кваліфікації дій ОСОБА_7 з ч. 3 на ч. 2 ст. 332 КК України немає, оскільки вина останнього за ч. 3 ст. 332 цього Кодексу доведена наявними в матеріалах кримінального провадження та наведеними вище доказами, яким надана належна оцінка судом першої інстанції, і які перевірені під час апеляційного перегляду кримінального провадження.

-11-

На переконання колегії суддів, матеріали кримінального провадження свідчать про те, що суд першої інстанції у повному обсязі дослідив усі обставини, які мали значення для прийняття рішення у кримінальномо провадженні, повно та всебічно перевірив зібрані на досудовому слідстві докази й дав їм у сукупності належну оцінку, про що свідчить наведений у вироку аналіз доказів, з яким погоджується і колегія суддів.

Зібрані у справі докази у своїй сукупності в достатній мірі підтверджують фактичні обставини кримінального правопорушення, які викладені при формулюванні обвинувачення, визнаного судом першої інстанції доведеним, із чим погоджується і апеляційний суд.

Таким чином, колегія суддів не вбачає жодних підстав уважати порушеними вимоги ст. 10, 22 КПК України щодо створення необхідних умов для виконання учасниками процесу своїх процесуальних обов`язків і здійснення наданих їм прав. Сторони користувалися рівними правами та свободою у наданні доказів, дослідженні та доведенні їх переконливості перед судом. Клопотання всіх учасників процесу розглянуті у відповідності до вимог КПК України.

Слід зазначити і про те, що для встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження, докази відіграють не кількісну роль, а використовуються в доказуванні, якщо в них доведено достовірність фактів і обставин.

У цьому кримінальному провадженні суд дослідив усі надані сторонами докази, які не викликають сумнівів у допустимості та достовірності, з`ясувавши усі обставини, передбачені у ст. 91 КПК України, та дійшов обґрунтованого висновку, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку поза розумним сумнівом доводять вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

Переконливих та достатніх доводів, які би ставили під сумнів додержання судом приписів статей 84, 91, 94 КПК України та правильність застосування закону України про кримінальну відповідальність при кваліфікації діяння, в апеляційній скарзі не наведено і на такі не посилався захисник-адвокат ОСОБА_6 під час її розгляду. Більш того, під час апеляційного розгляду сторона захисту не заявляла жодних клопотань про приєднання до матеріалів кримінального провадення доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та підтверджували доводи апеляційної скарги, та про їх дослідження апеляційним судом, хоча не була позбавлена такої можливості, оскільки жодних перепон у реалізації такого права в сторони захисту не було.

За таких обставин, з урахуванням обсягу досліджених доказів, їх ретельний аналіз, перевірки на предмет допустимості та належності, на думку колегії суддів дають беззаперечні підстави вважати правильними висновки суду першої інстанції щодо доведеності вини обвинуваченого ОСОБА_7 в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 3 ст. 332 КК України.

У зв`язку з наведеним, викладені в апеляційній скарзі доводи щодо невинуватості ОСОБА_7 у вчиненні передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України кримінального правопорушення апеляційний суд вважає надуманими й такими, що не підтверджені жодними доказами та повністю суперечать фактичним обставинам, встановленим під час судового та апеляційного розгляду кримінального провадження.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується і з висновками суду першої інстанції у частині призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання.

Погоджуючись із цим висновком апеляційний суд бере до уваги таке.

Згідно із загальними засадами призначення покарання, визначеними статтею 65 КК України суд призначає покарання: у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків,

-12-

передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Більш суворий вид покарання з числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання», увагу суддів звернуто на те, що вони при призначенні покарання в кожному випадку, і щодо кожного підсудного, який визнається винним у вчиненні злочину, мають суворо дотримуватися вимог ст. 65 КК України стосовно загальних засад призначення покарання, оскільки саме через останні реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання. Згідно п. 2 вказаної постанови, усі питання пов`язані із призначенням покарання, мають бути належним чином мотивовані у вироку.

Поняття судової дискреції (судовий розсуд) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

Колегія суддів уважає, що судом першої інстанції при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 покарання вимоги вказаних вище статтей Кримінального кодексу України були дотримані, оскільки при призначенні покарання судом у достатній мірі враховано ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі його покарання обставини.

З вироку вбачається, що при призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 за ч. 3 ст. 332 КК України покарання, судом першої інстанції взято до уваги те, що кримінальне правопорушення, відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжких злочинів; дані про особу обвинуваченого - раніше не судимий, одружений, має на утриманні одну неповнолітню дитину, працює машиністом екскаватора «Воловецький агрошлях буд». Також суд першої інстанції обґрунтовано врахував відсутність обставин, що пом`якшують покарання, та наявність обставини, що його обтяжує, а саме вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.

Як зазначено в постанові Верховного Суду від 01.11.2018 (справа №524/5999/17), термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті, видом та розміром покаранням і тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.

Тому колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обвинуваченому ОСОБА_7 обґрунтовано призначено покарання за ч. 3 ст. 332 КК України у виді позбавлення волі на строк 08 (вісім) років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади в державних органах, органах місцевого самоврядування на строк до трьох років із конфіскацією майна належного йому на праві власності.

-13-

Призначене обвинуваченому ОСОБА_7 покарання колегія суддів вважає таким, що відповідає як характеру та ступеню вчинених ОСОБА_7 кримінально-карних діянь, так і особі обвинуваченого, є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 та запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим, так і іншими особами, сприятиме досягненню основної мети - виховання обвинуваченого у дусі додержання законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував дані про особу обвинуваченого, а саме те, що останній раніше не судимий, одружений, має на утриманні одну неповнолітню дитину, працює машиністом екскаватора «Воловецький агрошляхбуд», апеляційний суд не бере до уваги та визнає безпідставними, оскільки наведені захисником дані про особу обвинуваченого враховані судом першої інстанції при вирішення питання про призначення ОСОБА_7 покарання.

Посилання захисника на те, що суд у вироку не зазначив про позитивні характеристики ОСОБА_7 як за місцем проживання, так і роботи, апеляційний суд із урахуванням навенеого вище визнає такими, що жодним чином не впливають на вид та розмір призначеного ОСОБА_7 покарання, із яким погоджується і апеляційний суд.

При цьому, судом першої інстанції призначено обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у межах санкції ч. 3 ст. 332 КК України (від 7 до 9 років позбавлення волі з з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна), а тому безпідставними є і доводи апеляційної скарги про застосування щодо обвинуваченого положень ст. 75 КК України та звільнення від відбування покарання з іспитовим строком.

Колегія суддів вважає, що на підставі тих доказів, які були предметом перевірки в судовому засідання, судом першої інстанції з достатньою повнотою з`ясовано всі обставини, які могли мати істотне значення для правильного вирішення кримінального провадження.

Законними та обґрунтованими визнаються і висновки суду першої інстанції в частині вирішення судових витрат та долі речових доказів, які сторонами кримінального провадження не оспорюються.

Істотних порушень кримінального процесуального закону чи неправильного застосування кримінального закону, які могли б вплинути на законність та обґрунтованість ухваленого у кримінальному провадженні судового рішення (вироку), та які б слугували безумовною підставою для його скасування, у тому числі й із призначенням нового судового розгляду кримінального провадження у суді першої інстанції, апеляційним судом не встановлено.

Крім того, апеляційний суд бере до уваги те, що стороною захисту не заявлено клопотань про дослідження таких доказів, результат дослідження яких спростовував би висновки суду першої інстанції чи свідчив би про істотні порушення вимог КПК України при проведенні досудового розслідування та судового розгляду кримінального провадження. При цьому, обвинувачений, не зявивсшись на розгляд апеляційної скарги, добровільно позбавив себе можливості скористатися правом на доведення обґрунтованості вимог апеляційної скарги та спростування висновків суду першої інстанції, у тому числі заявлення перед апеляційним судом відповідних клопотань.

Тому, апеляційна скарга сторони захисту, доводи якої є безпідставними та необґрунтованими, задоволенню не підлягає, а вирок як законний та обґрунтований підлягає залишенню без зміни.

-14-

Керуючись ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника обвинуваченого ОСОБА_7 - адвоката ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26.04.2024 щодо ОСОБА_7 , за обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України, - без змін.

На ухвалу Закарпатського апеляційного суду безпосередньо до Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду може бути подана касаційна скарга протягом трьох місяців з дня проголошення судового рішення судом апеляційної інстанції, а засудженим який тримається під вартою, - в той самий строк з дня вручення йому копії судового рішення.

Судді