Номер провадження:1-кс/521/319/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ВСТУПНА ЧАСТИНА

Дата і місце постановлення ухвали:

20 січня 2025 року, м. Одеса.

Назва та склад суду, секретар судового засідання:

Малиновський районний суд м. Одеси у складі слідчого судді ОСОБА_1 , секретар ОСОБА_2

Найменування (номер) кримінального провадження:

Кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за №0000707 від 01.10.2024 року.

Закон України про кримінальну відповідальність, що передбачає кримінальне правопорушення:

Кримінальне правопорушення, передбачене ч.4 ст. 190 КК України.

Сторони кримінального провадження та інші учасники судового провадження:

Слідчий ОСОБА_3 , власник майна ОСОБА_4

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА:

Суть питання, що вирішується ухвалою, і за чиєї ініціативи воно розглядається:

До Малиновського районного суду м. Одеси звернувся слідчий з клопотанням про арешт майна, яке 14.01.2025 року було виявлено та вилучено під час проведення обшуку автомобіля «Toyota Camry», НОМЕР_1 , а саме: банківські картки Сенсбанк № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 ; банківські картки Ощадбанк № НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 ; банківська картка Пумб № НОМЕР_11 , НОМЕР_12 ; банківська картка Приватбанк № НОМЕР_13 , № НОМЕР_14 ; банківські картки Кредобанк № НОМЕР_15 , НОМЕР_16 , НОМЕР_17 , НОМЕР_18 ; банківські картки А-банк № НОМЕР_19 , № НОМЕР_20 ; ключі від автомобіля, технічний паспорт на ім`я ОСОБА_5 НОМЕР_21 , водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_4 серії НОМЕР_22 ; автомобіль «Toyota Camry», НОМЕР_1 , в кузові чорного кольору.

Слідчий у судовому засіданні просив задовольнити клопотання. На питання слідчого судді щодо відношення банківських карток до кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000707, пояснив, що відношення до вказаного кримінального провадження воно не має, але сторона обвинувачення буде в подальшому встановлювати інших потерпілих за кримінальним провадженням.

Власник майна у судовому засіданні просив не накладати арешт на автомобіль, ключі, посвідчення водія та технічний паспорт.

Встановлені судом обставини із посиланням на докази, а також мотиви неврахування окремих доказів:

З клопотання слідчого та наданих матеріалів вбачається, що 06.08.2024 року, особа, шахрайським шляхом, з використанням електронно-обчислювальної техніки, заволоділа грошовими коштами ОСОБА_6 у сумі 24915 гривень з банківської картки АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_23 та з банківської картки АТ «ПриватБанк» № НОМЕР_24 на загальну суму 24915 гривень.

За даним фактом 01.10.2024 року почато досудове розслідування, про що до ЄРДР внесені відповідні відомості про вчинене кримінальне правопорушення за №0000707.

Мотиви, з яких суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався:

Відповідно до ч. 1 ст. 170 КПК України, арештом майна є тимчасове позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до ч.1 ст. 173 КПК України слідчий суддя відмовляє у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст. 170 КПК України.

Орган досудового розслідування у своєму клопотанні вказує, що арешт на майно необхідно накласти у зв`язку з тим, що воно є речовим доказом та задля застосування спеціальної конфіскації майна.

Відповідно до пояснень слідчого у судовому засіданні вбачається, що вилучене 14.01.2025 року майно, а саме банківські картки, відношення до кримінального провадження, внесеного до ЄРДР №0000707.

Щодо накладення арешту на автомобіль, ключі, посвідчення водія та технічний паспорт, то слідчий у судовому засіданні показав, що воно підлягає спеціальній конфіскації.

Відповідно до ч.4 ст. 170 КПК України у випадку, передбаченому п.2 ч.2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно підозрюваного за наявності достатніх підстав вважати, що воно підлягатиме спеціальній конфіскації у випадках, передбачених КК України.

Відповідно до матеріалів клопотання не вбачається, що будь-якій особі за кримінальним провадженням повідомлено про підозру.

Таким чином, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання про накладення арешту на ключі від автомобіля, технічний паспорт на ім`я ОСОБА_5 НОМЕР_21 , водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_4 серії НОМЕР_22 ; автомобіль «Toyota Camry», НОМЕР_1 , в кузові чорного кольору.

Крім того, слідчий суддя не вбачає будь-яких інших підстав, зокрема, що вказане майно є речовим доказом за кримінальним провадженням, для накладення арешту на майно.

При цьому, слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що вказане майно визнане слідчим речовими доказами за кримінальним провадженням, проте у постанові слідчого не зазначено мотивів, з яких саме підстав, автомобіль, ключі, технічний паспорт та посвідчення водія є речовими доказами за вказаним кримінальним правопорушенням.

Щодо іншого вилученого майна, а саме банківських карток, то необхідно зазначити наступне.

Слідчий у судовому засіданні пояснив, що вказані банківські картки до кримінального провадження, внесеного до ЄРДР за №0000707 не відносяться.

Відповідно до ст. 214 КПК України здійснення досудового розслідування до внесення відомостей до ЄРДР не допускається.

Необхідно зазначити, що слідчий суддя не може накласти арешт на майно, яке не відноситься до кримінального провадження за яким подане клопотання про накладення арешту.

У ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952 року до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

При цьому, у Рішенні ЄСПЛ «Серявін проти України» зазначено, що будь-яке втручання органу влади у захищене право не суперечитиме загальній нормі, викладеній у першому реченні ч.1 ст. 1 Першого Протоколу до «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод», лише якщо забезпечено "справедливий баланс" між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Питання стосовно того, чи було забезпечено такий справедливий баланс, стає актуальним лише після того, як встановлено, що відповідне втручання задовольнило вимогу законності і не було свавільним.

Також, у Рішенні ЄСПЛ «Серявін проти України» зазначено, що вимога законності, яка випливає з «Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод» означає вимогу дотримання відповідних положень національного закону і принципу верховенства права.

Необхідно зазначити, що у Рішенні «Серявін проти України», ЄСПЛ розглянув справу у якій йшлося про втручання органів державної влади у володіння майном особи, тому слідчий суддя вважає, що вказане рішення певним чином відображає природу правовідносин, які склалися у цій справі.

Як вже було зазначено вище, положення КПК України, зокрема ст. 170 КПК України, передбачають накладення арешту на майно, яке є речовим доказом за кримінальним провадженням.

Щодо дотримання принципу верховенства права, то відповідно до ч.1 ст. 8 КПК України кримінальне провадження здійснюється з додержанням принципу верховенства права, відповідно до якого людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

Також, відповідно до ч.2 ст. 8 КПК України принцип верховенства права у кримінальному провадженні застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.

Слідчий суддя вважає за необхідне зазначити, що в даному випадку, будь-яких підстав, передбачених ст. 170 КПК України, які зазначені в клопотанні органом досудового розслідування, для накладення арешту на майно, не вбачається.

Таким чином, слідчий суддя вважає, що потреби досудового розслідування не виправдовують такий ступінь втручання у права власника майна, про яке йдеться в клопотанні та слідчий суддя вважає за необхідне відмовити в задоволенні клопотання слідчого про арешт майна.

Керуючись ст.ст. 132, 170, 172, 173, 175 КПК України, слідчий суддя, -

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА:

Висновки суду:

В задоволенні клопотання сторони обвинувачення про арешт майна, за матеріалами досудового розслідування внесеного до ЄРДР за №0000707 від 01.10.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 190 КК України відмовити.

В накладенні арешту на майно, яке 14.01.2025 року було виявлено та вилучено під час проведення обшуку автомобіля «Toyota Camry», НОМЕР_1 , а саме: банківські картки Сенсбанк № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , № НОМЕР_4 , № НОМЕР_5 ; банківські картки Ощадбанк № НОМЕР_6 , НОМЕР_7 , НОМЕР_8 , НОМЕР_9 , НОМЕР_10 ; банківська картка Пумб № НОМЕР_11 , НОМЕР_12 ; банківська картка Приватбанк № НОМЕР_13 , № НОМЕР_14 ; банківські картки Кредобанк № НОМЕР_15 , НОМЕР_16 , НОМЕР_17 , НОМЕР_18 ; банківські картки А-банк № НОМЕР_19 , № НОМЕР_20 ; ключі від автомобіля, технічний паспорт на ім`я ОСОБА_5 НОМЕР_21 , водійське посвідчення на ім`я ОСОБА_4 серії НОМЕР_22 , автомобіль «Toyota Camry», НОМЕР_1 , в кузові чорного кольору відмовити, що є підставою для виконання дій, передбачених ч.3 ст. 173 КПК України, а саме повернення майна.

Копію ухвали надіслати слідчому, прокурору.

Виконання ухвали про арешт майна негайно доручити слідчому та прокурору, в порядку, передбаченому Постановою КМ України № 1104 від 19.11.2012 року.

Строк і порядок набрання ухвалою законної сили та її оскарження:

Ухвала слідчого судді набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Апеляційна скарга, на ухвалу слідчого судді, може бути подана протягом п`яти днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1