Справа 556/2076/24
Номер провадження 1-кп/556/249/2024
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2024 року. сел. Володимирець

Володимирецький районний суд Рівненської області в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі:

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

державного обвинувача прокурора ОСОБА_3 ,

обвинуваченого ОСОБА_4

захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду сел.Володимирець кримінальне провадження № 0000213 внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 08.07.2023 року по обвинуваченню ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Кузнецовськ, Рівненської області, українця, громадянина України, одруженого, із вищою освітою, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової служби за контрактом Національної гвардії України, начальника служби організації закупівель військової частини НОМЕР_1 , капітана, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

Кримінальне правопорушення обвинуваченим ОСОБА_4 , було вчинено за наступних обставин:

Будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом Національної Гвардії України та працівником правоохоронного органу, у порушення вимог ч.5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», пунктів 1.5, 2.3 6), 10.1, 16.13, Правил дорожнього руху, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 13 жовтня 2001 року, діючи із кримінальною протиправною недбалістю, тобто не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, ОСОБА_4 , 07 липня 2023 року приблизно о 14 години 18 хвилин, керуючи технічно справним автомобілем HYUNDAI TUCSON, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухаючись по головній дорозі на вулиці Повстанців із села Довговоля у напрямку до селища Володимирець, Вараського району, Рівненської області, проявив неуважність до дорожньої обстановки, зокрема здійснюючи поворот ліворуч в напрямку вулиці Шевченка, селища Володимирець, перед зміною напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам руху, при цьому не надав перевагу транспортному засобу, що рухався по рівнозначній дорозі в зустрічному напрямку прямо, здійснивши виїзд на зустрічну смугу руху, допустив зіткнення із мотоциклом марки LIFAN LF175-2E, реєстраційний номер НОМЕР_3 ЈА під керуванням водія ОСОБА_6 , який рухався у зустрічному напрямку.

У результаті дорожньо-транспортної пригоди водій мотоцикла марки LIFAN LF175-2E, реєстраційний номер НОМЕР_3 ЈА, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно-мозкової травми, що супроводжувалася переломом кісток склепіння черепа (лінійні переломи лобної та тім`яної кісток справа з мінімальним зміщенням), поєднаної із забоєм-компресією головного мозку середнього ступеня; епідуральної гематоми правої гемісфери головного мозку; перелому акроміального кінця правої ключиці зі зміщенням; закритого перелому основи 3-ї п`ясної кістки правої кисті без зміщення; перелому обох лонних кісток тазу з помірним зміщенням; рваної рани калитки із гострим епідидимітом справа; закритого перелому середньої третини правого стегна зі зміщенням; відкритого перелому основної фаланги 1-го пальця правої ступні зі зміщенням, які відносяться до тяжких тілесних ушкоджень по критерію небезпеки для життя в момент їх спричинення.

Крім того, пасажир мотоцикла марки LIFAN LF175-2E, реєстраційний номер НОМЕР_3 ЈА, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , отримав тілесні ушкодження у вигляді: закритої черепно- мозкової травми, що супроводжувалася забоєм головного мозку середнього ступеня важкості; забою грудної клітки у вигляді перелому 4-го лівого ребра без зміщення; відкритої рани інших частин гомілки (осаднені рани гомілки і коліна), які відносяться тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_4 знаходиться у прямому причинному зв`язку із скоєнням дорожньо-транспортної пригоди та наслідками, що настали спричиненням потерпілому ОСОБА_6 , тяжких тілесних ушкоджень, а потерпілому ОСОБА_7 , середньої тяжкості тілесних ушкоджень.

Таким чином, ОСОБА_4 , будучи особою, яка керує транспортним засобом, порушив правил безпеки дорожнього руху, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесне ушкодження та тяжке тілесне ушкодження, тобто вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачений ч.2 ст. 286 КК України.

Допитаний у судовому засіданні ОСОБА_4 , повністю визнав свою вину, підтвердив фактичні обставини справи, які викладені у обвинувальному акті, пояснив, що дійсно внаслідок неуважності під час керування автомобілем на перехресті вулиць в селищі Володимирець 07 липня 2024 року він порушив Правила дорожнього руху, допустив зіткнення з мотоциклом, на якому їхали двоє молодих людей, від зіткнення мотоцикл упав, водій та пасажир зазнали тілесних ушкоджень. Він відразу зупинив автомобіль, викликав поліцію та медиків, намагався надати першу домедичну допомогу потерпілим. В подальшому він спілкувався з родинами потерпілих, надавав всю необхідну допомогу для лікування та реабілітації хлопців, також сприяв у розслідуванні злочину. У вчиненому щиро розкаюється, усвідомив незаконність своїх дій, просив його суворо не карати призначивши покарання не пов`язане з позбавленням волі та не застосовувавти відносно нього додаткове покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.Запевнив суд у тому, що більше не вчинить злочинів.

Від потерпілих ОСОБА_8 та ОСОБА_6 до суду надійшли клопотання про розгляд кримінального провадження у їх відсутності. Одночасно потерпілі вказали в клопотаннях, що заподіяна даним злочином шкода (матеріальна і моральна) кожному з них повністю відшкодована, будь-яких претензій до ОСОБА_9 вони не мають, і не заперечують проти обрання відносно нього покарання, не пов"язаного з позбавленням волі.

Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_4 , повністю визнав свою вину у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, та у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України за згодою учасників судового провадження, судом визнано недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин, які ніким з учасників не оспорюються. При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений ОСОБА_4 правильно розуміє зміст цих обставин, сумніву у добровільності його позиції у суду немає, крім того, судом роз"яснено обвинуваченому, що у випадку застосування такого порядку дослідження доказів, він буде позбавлений права оскаржити фактичні обставини справи в апеляційному порядку.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу ІІІ Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи відносно спрощеного кримінального правосуддя та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно яким суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Тому суд ухвалив обмежитись допитом обвинуваченого, дослідженням окремих висновків висновків експертиз, а також письмові доказ, що характеризують особу обвинуваченого.

Так, у відповідності до висновку судової інженерно-транспортної експертизи з дослідження обставин та механізму дорожньо-транспортної пригоди №СЕ-19/118-24/68-ІТ від 30.01.2024 року, вбачається, що в дорожній обстановці, яка наведена в наданих на експертизу вихідних даних, в діях водія автомобіля HYUNDAI TUCSON (номерний знак НОМЕР_2 ) ОСОБА_4 , вбачаються невідповідності вимогам п. 16.13 та п. 10.1 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору, перебували у причинному зв`язку зі скоєнням події даної дорожньо-транспортної пригоди. В діях водія мотоцикла LIFAN LF175-2E (номерний знак НОМЕР_3 ЈА) ОСОБА_6 не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху, які з технічної точки зору перебували б у причинному зв`язку зі скоєнням події даної дорожньо- транспортної пригоди. (т.1, а к.п. 231-237).

Ці та інші фактичні обставини події - час, обстановка та місце дорожньо-транспортної пригоди, технічний стан транспортних засобів, характер та тяжкість отриманих потерпілими тілесних ушкоджень та ін - повністю визнані обвинуваченим і не оспорювались учасниками кримінального провадження.

При встановлених обставинах, оцінюючи зібрані докази, суд вважає, що винуватість обвинуваченого у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення-злочину в судовому засіданні доведена повністю і зібраних доказів достатньо для визнання його винним.

Суд приходить до висновку, що дії обвинуваченого ОСОБА_4 , органом досудового слідства правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 286 КК України, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілим середньої тяжкості тілесне ушкодження та заподіяли тяжке тілесне ушкодження.

При цьому, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання, суд має виходити із встановленої ст. 50 КК України його мети кари, виправлення і запобігання вчиненню винними та іншими особами нових злочинів, заснованої на вимогах виваженості та справедливості, з урахуванням позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до якої покарання як втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, тобто, покарання має бути законним, (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті" (зі змінами і доповненнями) № 14 від 23.12.2005 року, при призначенні покарання суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 року № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення.

При вирішенні питання про призначення обвинуваченому покарання суд керується вимогами ст.ст. 65-68 КК України, враховує Постанову Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2003 «Про практику призначення судами кримінального покарання» з послідуючими змінами та доповненнями та виходить із принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, при цьому враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, пом`якшуючі та обтяжуючі його покарання обставини.

Обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_4 , відповідно до ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, повне відшкодування завданих злочином збитків.

Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_4 , згідно зі ст. 67 КК України, судом встановлено не було.

Обираючи ОСОБА_4 , вид та міру покарання за ч. 2 ст. 286 КК України, суд у відповідності до вимог ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, який відповідно до ст. 12 КК України, відноситься до тяжкого злочину вчиненого з необережності, його наслідки у виді спричинення потерпілим середньої тяжкості тілесне ушкодження та тяжкого тілесного ушкодження, особу винного, який повністю визнав себе винним у вчиненому, раніше не судимий, даних про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення Правилдорожнього руху України стороною обвинувачення не надано, одружений, по місцю проживання характеризується позитивно на "Д" обліку у лікаря нарколога та у лікаря психіатра не перебуває.

Також судом встановлено, що ОСОБА_4 перебуває на військовій службі в Національній гвардії України, виключно позитивно характеризується за місцем несення служби, добросовісно та на високому рівні виконує доручені йому завдання, за високі проказники в службово-бойовій діяльності неодноразово отримував подяки та грамоти від військової частини НОМЕР_1 , що також характеризує обвинуваченого виключно з позитивної сторони.

Згідно клопотань потерпілих та долучених до них письмових розписок про отримання коштів від обвинуваченого ОСОБА_4 , встановлено, що останній в добровільному порядку відшкодував потерпілим витрати на лікування та заподіяну злочином моральну шкоду, на даний час потерпілі не мають до нього жодних претензій. При цьому, суд констатує, що відшкодування коштів ОСОБА_10 розпочав з перших днів після дорожньо-транспортної пригоди, а саме з 08 липня 2024 року, незалежно від свого процесуального статусу на той час.

Сукупність зазначених обставин, на думку суду, пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 , кримінального правопорушення.

Згідно висновку досудової доповіді відносно ОСОБА_4 , орган пробації на підставі інформації, що характеризує особу обвинуваченого, його спосіб життя, історію правопорушень, криміногенні фактори, які впливають на поведінку обвинуваченого, а також середню ймовірність вчинення повторного правопорушення, вважає, що виправлення обвинуваченого без позбавлення волі або обмеження волі на певний строк можливе та не становить великої небезпеки для суспільства; при цьому ризик повторного вчинення кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства спеціаліст органу пробації оцінив як середній.

Як вбачається з ч.1 ст.69 КК України, за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного, суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин. У цьому випадку суд не має права призначити покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої для такого виду покарання в Загальній частині цього Кодексу.

З урахуванням викладеного, при обранні покарання за ч.2 ст.286 КК України, приймаючи до уваги висновок органу пробації, викладений у досудовій доповіді, особу обвинуваченого, його молодий вік та стан здоров`я, відсутність матеріальних претензій з боку потерпілих, сукупність пом`якшуючих обставин та відсутність обтяжуючих обставин, враховуючи, що вчинений ОСОБА_4 , злочин не відноситься до корупційних, а також враховуючи, що ОСОБА_4 , має постійне місце військової служби, тобто здійснює соціально-корисну діяльність, значення якої є особливо важливим у період воєнного стану, зумовленого відкритою збройною агресією російської федерації, суд приходить до висновку про наявність підстав для застосування положень ст.69 КК України, а саме для застосування іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції цієї статті, а саме до покарання у вигляді штрафу.

При визначенні розміру штрафу, що призначається судом у відповідності до положень ст.69 КК України, суд виходить також зі змісту ч.2 ст.53 КК України, у відповідності до якої розмір штрафу визначається судом з урахуванням майнового стану винного в межах від тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян до п`ятдесяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, якщо статтями цього Кодексу не передбачено вищого розміру штрафу. З урахуванням доходів обвинуваченого та обставин справи, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_11 слід стягнути в ході держави штраф в розмірі 6000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Таке покарання, на думку суду, відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК України, буде необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових злочинів.

З приводу застосування до обвинуваченого додаткового покарання згідно санкції ч. 2 ст. 286 КК України, у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами суд прийшов до наступних висновків.

Із формулювання санкції вказаної норми вбачається, що додаткове покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк до трьох років є альтернативним, на що вказує застосоване законодавцем формулювання "з позбавленням або без такого".

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 23.12.2005 року «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», у кожному випадку призначення покарання за частинами 1 та 2 ст. 286 і ст. 287 КК України, необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання - позбавлення права керувати транспортними засобами або обіймати посади, пов`язані з відповідальністю за технічний стан чи експлуатацію транспортних засобів, відповідно.

Питання про доцільність призначення факультативного додаткового покарання вирішується за розсудом суду з врахуванням обставин конкретної справи і з обов`язковим мотивуванням прийнятого рішення.

Вирішуючи питання про призначення обвинуваченому додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України, суд, зважаючи на обставини та характер вчиненого кримінального правопорушення та на особу обвинуваченого, який веде спосіб життя, що позитивно характеризується у суспільстві, характер виконуваних ним службових завдань, які потребують використання транспортного засобу, його ставлення до вчиненого правопорушення, яке виражається в тому, що ОСОБА_4 , усвідомив неправомірність своїх дій, щиро жаліє за тим що сталося, відшкодував заподіяну злочином шкоду, приходить до висновку за можливе не призначати обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Таким чином, враховуючи сукупність вищевказаних обставин, суд вважає за можливе призначити ОСОБА_4 , основне покарання за ч. 2 ст. 286 КК України із застосуванням ст. 69 КК України у вигляді штрафу та без позбавленням права керувати транспортними засобами.

Обрані обвинуваченому вид та міра покарання, за переконанням суду, відповідають не тільки тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, обставинам справи, але й особі обвинуваченого, є обґрунтованими та будуть відповідати цілям покарання.

Підстав для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу суд не вбачає, і таких клопотань учасниками провадження не було заявлено.

Цивільний позов по даному кримінальному провадженню не заявлено.

Питання про речові докази суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України, а питання про судові витрати судом вирішується відповідно до ст. 124 КПК України.

Питання про скасування арешту на майно накладеного на підставі ухвали слідчого судді Володимирецького районного суду Рівненської області від 11.07.2023 вирішити в порядку ч.4 ст.174 КПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 369 - 371, 373 - 376, 394, 395 КПК України, ст. 286 КК України, суд,-

У Х В А Л И В:

ОСОБА_4 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст.69 КК україни у вигляді стягнення в дохід держави штрафу в розмірі 6000 (шість тисяч) неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 102000 (сто дві тисячі) гривень 00 коп., без позбавленням права керувати транспортними засобами.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів в кримінальному провадженні у розмірі 14 440 (чотирнадцять тисяч чотириста сорок) грн. 76 коп.

Арешт, який згідно із ухвалою слідчого судді Володимирецького районного суду Рівненської області від 11.07.2023, накладений на: автомобіля HYUNDAI TUCSON (номерний знак НОМЕР_2 ) мотоцикла LIFAN LF175-2E (номерний знак НОМЕР_3 ЈА) скасувати.

Речові докази автомобіль марки HYUNDAI TUCSON (номерний знак НОМЕР_2 ) повернути ОСОБА_12 ; мотоцикл марки LIFAN LF175-2E (номерний знак НОМЕР_4 ) повернути ОСОБА_13 .

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому, прокурору, копію вироку направити потерпілим.

На вирок може бути подана апеляція до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти діб з моменту його проголошення.

Суддя: ОСОБА_1