Справа №591/5444/24 Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 11-сс/816/30/25 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
Категорія - арешт майна
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2025 року колегія суддів Сумського апеляційного суду в складі:

головуючого-судді - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

з участю секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 09 жовтня 2024 року про накладення арешту на майно,

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 09 жовтня 2024 року, клопотання слідчого задоволено.

Накладено арешт на майно, яке було вилучено 03 жовтня 2024 року в ході обшуку домогосподарства за адресою: АДРЕСА_1 , за місцем мешкання ОСОБА_8 , шляхом обмеження власників та володільців майна у їх праві на розпорядження та користування, а саме: посвідчення № НОМЕР_1 на ім`я « ОСОБА_6 » виданого «БО «Благодійний Фонд ім. М.Борц Волонтерська ініціатива Янголи Добра» у вигляді книжки; посвідчення волонтера № 17 на ім`я « ОСОБА_6 » виданого «БО «Благодійний Фонд ім. М.Борц Волонтерська ініціатива Янголи Добра» у вигляді картки; мобільний телефон «Samsung Galaxy M33» 5G, ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , в якому активовано сім-картку з номером оператора мобільного зв`язку НОМЕР_4 , з метою збереження вказаного майна як речових доказів по справі.

Не погодившись зі вказаним рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, відповідно якої просить скасувати ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 09 жовтня 2024 року в частині накладення арешту на мобільний телефон «Samsung Galaxy M33» 5G, ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , в якому активовано сім карту з оператора мобільного зв`язку НОМЕР_4 . Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні клопотання слідчого СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 про арешт мобільного телефону «Samsung Galaxy M33» 5G, ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , відмовити та зобов`язати слідчого повернути вказане майно.

В обґрунтування апеляційних вимог, апелянт вказує на те, що ухвалою слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 30 вересня 2024 року надано дозвіл на проведення обшуку в ОСОБА_6 , проте фактично обшук було проведено у ОСОБА_6 , та саме в останнього було вилучено спірне майно мобільний телефон.

Таким чином, обшук житла власника майна, а також вилучення такого майна проведено з порушенням норм КПК України, а саме в іншої особи.

Окрім цього, а ні в клопотанні слідчого, а ні в ухвалі слідчого судді про накладення арешту на майно не вказано, які конкретні відомості, сліди злочину містить вилучений мобільний телефон, а також яким чином вказаний телефон міг бути використаний як знаряддя вчинення злочину.

Апелянт вважає, що вилучений під час обшуку мобільний телефон не відповідає критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, тобто не має ознаки речового доказу в кримінальному провадженні.

Наявність в телефоні номеру директора благодійного фонду не може бути підставою для накладення арешту, оскільки даний номер був загальнодоступним, а сам ОСОБА_6 був волонтером даного фонду.

При проведенні обшуку та огляду мобільного телефону ОСОБА_6 добровільно надав слідчому доступ до мобільного телефону, в тому числі і до перепски у месенджерах. Будь-яких відомостей, що стосуються або можуть стосуватися кримінального провадження, слідчим не було виявлено.

Також апелянт вважає за необхідне зазначити, що ОСОБА_6 є фізичною особою підприємцем, та наданий час уклав із комунальним закладом договір на поставку харчових продуктів. Відповідно, позбавлення останнього можливості користуватися мобільним телефон призведе до негативних наслідків здійснення ним підприємницької діяльності. Зокрема, телефоном ОСОБА_6 здійснює банківські розрахунки.

Про призначення даного кримінального провадження до апеляційного розгляду, учасники були повідомлені завчасно у передбаченому законом порядку.

Від прокурора ОСОБА_10 надійшла заява, в якій останній просив розглядати дане провадження за його відсутності.

Представник власника майна ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце апеляційного розгляду, до суду не з`явився, клопотань про відкладення не надавав.

Враховуючи наявність вищезазначеної заяви, а також, що інші учасники даного провадження повідомлені належним чином, колегія суддів вважає за можливе здійснити апеляційний розгляд за їх відсутності, що не суперечить ч. 4 ст. 405 КПК України, а тому, перевіривши матеріали даного провадження та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Статтею 370 КПК України передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Положеннями ч. 1 ст. 131 КПК України передбачено, що одним із заходів забезпечення кримінального провадження є арешт майна.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб; умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

При розгляді клопотання про накладення арешту на майно в порядку ст.ст. 170-173 КПК України, для прийняття законного, обґрунтованого та справедливого рішення, слідчий суддя повинен з`ясувати правову підставу для арешту майна, яка має бути викладена у клопотанні слідчого та відповідати вимогам закону.

За змістом ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу. При цьому, на відміну від інших правових підстав, передбачених ч. 2 ст. 170 КПК України, арешт з метою забезпечення речових доказів не вимагає повідомлення про підозру у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

За правилами ч. 3 ст. 170 КПК України, у випадку, передбаченому пунктом 1 ч. 2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним уст. 98 КПК України.

За змістом ч. 2 ст. 173 КПК України, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати: 1) правову підставу для арешту майна; 2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); 5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; 6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Перевіряючи законність прийнятого судового рішення про задоволення клопотання слідчого про накладення арешту на вилучене майно, в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вищезазначені вимоги Закону слідчим суддею дотримані в повному обсязі.

Так, з матеріалів даного кримінального провадження вбачається, що СУ ГУНП в Сумській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000284 від 05 вересня 2023 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 3 ст. 332, ч. 1 ст. 366, ч. 5 ст. 27, ч. 4 ст. 368-3, ч. 4 ст. 368-3 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що службові особи благодійної організації «Благодійний фонд ім. Михайла Борц «волонтерська ініціатива Янголи добра», діючи за попередньою змовою між собою, отримують неправомірну вигоду від військовозобов`язаних громадян України в розмірі від 500 до 1500 доларів США за оформлення документальних матеріалів для ухилення від мобілізації, шляхом їх оформлення волонтерами вищевказаної благодійної організації.

Окрім цього, службові особи вказаної благодійної організації організували схему незаконного переправлення осіб через державний кордон України, що полягає в оформленні посвідчення волонтера вказаної організації та з метою незаконного переправлення через державний кордон України внесення відомостей до державних інформаційних ресурсів системи «Шлях».

03 жовтня 2024 року на підстави ухвали слідчого судді, проведено обшук за місцем мешкання ОСОБА_8 , за адресою: АДРЕСА_1 , під час проведення якого виявлено та вилучене наступне майно:

1) посвідчення № 017 на ім`я « ОСОБА_6 » виданого «БО «Благодійний Фонд ім. М.Борц Волонтерська ініціатива Янголи Добра» у вигляді книжки;

2) посвідчення волонтера № 17 на ім`я « ОСОБА_6 » виданого «БО «Благодійний Фонд ім. М.Борц Волонтерська ініціатива Янголи Добра» у вигляді картки;

3) мобільний телефон «Samsung Galaxy M33» 5G, ІМЕІ 1: НОМЕР_2 , ІМЕІ 2: НОМЕР_3 , в якому активовано сім-картку з номером оператора мобільного зв`язку НОМЕР_4 .

З клопотанням про накладення арешту за вказане майно звернувся до слідчого судді слідчий СУ ГУНП в Сумській області ОСОБА_9 .

В обґрунтування поданого клопотання, слідчий посилався на те, що вилучені речі, зберегли на собі сліди кримінального правопорушення та містять відомості, які можуть бути використані, як докази факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Так, на вилученому мобільному телефоні може міститися інформація щодо спілкування (переписка, здійснені дзвінки) з іншими учасниками вчинення злочину, фотознімки документів осіб, які оформлялися волонтерами вищевказаної благодійної організації з метою ухилення від мобілізації, записи щодо надходження сум грошових коштів від незаконної діяльності. Вилучені документи, можуть свідчити про причетність осіб до протиправної діяльності Фонду, а також містити інформацію про осіб, які бажали ухилитися від мобілізації та незаконно переправлялися через державний кордон.

З врахуванням доданих до клопотання доказів, слідчий суддя дійшов вірного висновку про те, що потреби досудового розслідування виправдовують втручання у право власності. Не застосування цих заходів забезпечення кримінального провадження не дають змоги досягти дієвості цього кримінального провадження, оскільки існує реальна загроза їх знищення, що унеможливить досягнення завдання заходу забезпечення кримінального провадження у виді накладення арешту на майно, з метою забезпечення збереження речових доказів.

На спростування доводів апелянта, з такими висновками слідчого судді, колегія суддів погоджується в повному обсязі, та вважає безпідставними та такими, що не узгоджуються з вимогами закону, з яким пов`язано вирішення вказаного питання, доводи представника власника майна щодо необхідності скасування арешту майна.

Зі змісту клопотання слідчого про арешт майна вбачається, що ним ставиться питання про накладення арешту на вищевказане тимчасово вилучене майно, оскільки воно відповідає критеріям визначеним ст.98 КПК України, могло використовуватися під час вчинення злочинів, а тому з метою збереження речових доказів є необхідність у накладенні арешту на вказане майно. Крім того, слідчим зазначено, що у разі не застосування заходів забезпечення кримінального провадження у виді заборони розпорядження (відчуження, реалізації) майном та його можливе подальше незаконне відчуження або володіння ним, позбавить орган досудового розслідування можливості проведення об`єктивного та всебічного розслідування по кримінальному провадженню та унеможливить проведення подальших експертиз.

Отже, доводи апеляційної скарги про невідповідність клопотання вимогам ст.171 КПК України, оскільки в ньому не визначено правову підставу для арешту майна та не доведено визначення вилученого майна критеріям речових доказів, у відповідно до ст. 98 КПК України, суд апеляційної інстанції відкидає, як неспроможні, та як такі, що суперечать матеріалам провадження.

Посилання апелянта на невідповідність вилученого мобільного телефону критеріям речових доказів, суперечать матеріалам справи, оскільки встановлені слідчим фактичні обставини кримінального правопорушення у даному кримінальному провадженні, містять сукупність підстав та розумних підозр вважати, що на даному етапі досудового розслідування є підстави для обґрунтованого припущення, що вилучений телефони із сім карткою відповідає ознакам речових доказів, зазначеним в ст. 98 КПК України, що згідно ч. 3 ст. 173 КПК України дає підстави для їх арешту як речових доказів з метою збереження.

Не спростовують висновків суду і доводи апелянта про нерозумність та неспівмірність обмеження права ОСОБА_6 у користуванні арештованим майном завданням кримінального провадження, оскільки, на переконання колегії суддів, слідчий суддя при вирішенні питання про накладення арешту на майно дійшов обґрунтованого висновку про те, що в даному випадку обмеження права власності є розумним і співмірним завданням кримінального провадження, з огляду на встановлені обставини даного кримінального провадження, з огляду на те, що на час прийняття рішення вони вимагали вжиття такого методу державного регулювання, як накладення арешту на вищезазначене майно.

Щодо доводів апелянта про відсутність на вилученому мобільному телефоні відомостей, що стосуються кримінального провадження, колегія суддів вважає передчасними, оскільки слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність тієї чи іншої особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Твердження апелянта про те, що під час обшуку власником майна було надано слідчому повний доступ до мобільного телефону, не спростовує необхідність накладення арешту.

Так, даному етапі досудового розслідування (на час розгляду слідчим суддею клопотання про арешт майна) інформація, яка ймовірно міститься на вилученому мобільному телефоні може мати значення для досудового розслідування у даному кримінальному провадженні, не може бути скопійована у необхідному обсязі, що обумовило б можливість повернення цього матеріального носія інформації власнику. У свою чергу, доступ до такої інформації та її подальша належна процесуальна фіксація можлива за результатами проведення експертного дослідження.

А тому в розумінні КПК України як сам мобільний телефон, так і відповідні електронні файли, що у ньому містяться, наразі мають значення для здійснюваного кримінального провадження.

З огляду на встановлені колегією суддів обставини, слідчий суддя дійшов вірних висновків, що накладення арешту на мобільний телефон здатне забезпечити виконання завдання щодо запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження вказаного майна, є розумним та співрозмірним обмеженням права власності останнього відносно завдань кримінального провадження та не має для власника майна наслідків, які б не виправдовували такий ступінь втручання у його права.

Окрім цього, здійснення підприємницької діяльності, в тому числі банківських розрахунків можливе з використанням інших засобів, без застосування мобільного телефону.

Щодо посилань представника власника майна ОСОБА_6 - адвоката ОСОБА_7 , на те, що в ухвалі слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 30 вересня 2024 року було допущено описку в частині написання прізвища власника майна, то така описка не впливає на реалізацію ухвали суду щодо відшукання доказів за адресою вказаною в ухвалі суду.

Зважаючи на вищевикладене в сукупності з обставинами кримінального провадження, колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя, накладаючи арешт на майно, діяв у спосіб та в межах діючого законодавства, відповідно до ст.132, 170, 173 КПК України дотримався принципів розумності та співрозмірності обмеження права власності осіб завданням кримінального провадження та врахував наслідки від вжиття такого тимчасового заходу забезпечення кримінального провадження для інших осіб. Доказів негативних наслідків обраного заходу забезпечення особами, які подали апеляційні скарги, не надано та під час їх розгляду не встановлено.

Крім того, накладення арешту на майно не є припиненням права власності на нього або позбавленням таких прав, хоча власники і обмежуються у реалізації всіх правомочностей права власності, такий захід є тимчасовим, відповідні обмеження за вищевказаних фактичних обставин є розумними і співрозмірними з огляду на завдання кримінального провадження, з урахуванням чого колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді, що потреби досудового розслідування виправдовують саме такий ступінь втручання у права та свободи осіб з метою виконання завдань кримінального провадження.

Враховуючи вищезазначене колегія суддів вважає ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою та не вбачає підстав для її скасування, у зв`язку з чим вказане судове рішення слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст. ст.170,173,404,405,407,419,422 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Ухвалу слідчого судді Зарічного районного суду м. Суми від 09 жовтня 2024 року, якою задоволено клопотання слідчого про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000284 від 05 вересня 2023 року - залишити без змін, а апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на цю ухвалу без задоволення.

Ухвала набирає чинності негайно та оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4