У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасника судового провадження

прокурора ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР за №0000071, за апеляційною скаргою заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_6

на ухвалу Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 18 листопада 2024 року щодо

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Нижні Сірогози Херсонської області, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше неодноразово судимого, востаннє:

- вироком Нижньосірогозького районного суду Херсонської області від 15.05.2011 за ч. 2 ст. 307, ч. 3 ст. 185, ч. 3 ст. 15, ч. 3 ст. 186, ст. 395 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією майна, 07.05.2015 звільненого умовнодостроково на 1 рік 10 місяців 4 дні,

- обвинуваченого за ч. 4 ст. 185 КК України.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 18 листопада 2024 року кримінальне провадження №0000071 за обвинуваченням ОСОБА_7 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України, закрито на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Вирішено питання про речові докази.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Прокурор просить ухвалу скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Прокурор вважає, що ухвала суду підлягає скасуванню з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Зазначає, що судом встановлено, що 30.01.2024 ОСОБА_7 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, а саме таємне викрадення чужого майна (крадіжку), поєднане з проникненням в інше приміщення, вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Водночас, вартість викраденого обвинуваченим майна, що встановлена і не оспорюється сторонами, становить 624,20 грн, що є меншою за розмір, з якого відповідно до Закону України №3886-ІХ та положень Податкового Кодексу України настає кримінальна відповідальність, та який у 2024 році складає 3 028 грн.

Однак, зважаючи на спосіб вчинення крадіжки, а саме, вчинення її з проникненням в інше приміщення, яке є іншим володінням потерпілого ОСОБА_8 , дії ОСОБА_7 підлягають кваліфікації за ч. 1 ст. 162 КК України. З огляду на зміст ч. 1 ст. 162 КК України, дії, кваліфіковані за цією нормою, на відміну від кваліфікованих за ч. 4 ст. 185 КК України, є кримінальним проступком, а тому їх перекваліфікація покращує становище обвинуваченого. Зазначає, що враховуючи положення ч. 3 ст. 337 КПК України, суд першої інстанції мав перекваліфікувати дії ОСОБА_7 з ч. 4 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України і призначити покарання в межах санкції цієї частини статті.

Встановлені судом першої інстанції обставини.

ОСОБА_7 , будучи раніше неодноразово судимим за вчинення умисних, в тому числі корисливих злочинів, маючи незняту та непогашену у встановленому порядку судимість, достовірно знаючи про те, що в Україні введено та діє правовий режим воєнного стану, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, 30 січня 2024 року в період часу з 19 год до 21 год, прийшов до домоволодіння ОСОБА_8 , де, шляхом розкручування дроту, відчинив хвіртку та пройшов на територію домоволодіння. Там одразу прослідував до нежилого будинку, до якого проник шляхом відчинення вхідних дверей.

Перебуваючи в будинку, ОСОБА_7 , діючи повторно, умисно, таємно, з корисливих мотивів викрав саморобний пристрій для розпилу дров, виготовлений з металевих кутників, вагою 28 кг 150 г вартістю 563 грн, та пошкоджену пічну плиту загальною вагою 10 кг 200 г вартістю 61,20 грн. З викраденим майном ОСОБА_7 зник та розпорядився ним на власний розсуд, чим спричинив потерпілому ОСОБА_8 майнову шкоду на загальну суму 624,20 грн.

Судом першої інстанції ОСОБА_7 визнаний винним у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), поєднаному з проникненням в інше приміщення, вчиненому повторно, в умовах воєнного стану, та його дії кваліфіковані за ч. 4 ст. 185 КК України.

Позиція учасника судового провадження.

Прокурор ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Обвинувачений ОСОБА_7 та потерпілий ОСОБА_8 повідомлялись про дату та час апеляційного розгляду, до суду не з`явилися, згідно повернутих рекомендованих повідомлень поштових відправлень, адресати відсутні за вказаними адресами. Їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при ухваленні рішення, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасника судового провадження, вивчивши матеріали кримінального провадження та обговоривши викладені в апеляційні скарзі доводи, колегія суддів дійшла таких висновків.

09.08.2024 набрав чинності Закон України №3886-IX від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів», згідно з яким були внесені зміни до ст. 51 КУпАП, якими посилена відповідальність за вчинення дрібного викрадення чужого майна.

Так, згідно нової редакції ч. 1 ст. 51 КУпАП, відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що складає 757 грн. Відповідальність за ч. 2 ст. 51 КУпАП настає, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить від 0,5 до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає від 575 грн до 3 028 грн.

Наведені зміни в законодавстві, які пом`якшують кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшують становище особи, мають зворотну дію в часі.

ОСОБА_7 обвинувачується у вчиненні 30.01.2024 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України. Станом на 01.01.2024 прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 3 028 грн.

Згідно обвинуваченню, визнаного доведеним, сума викраденого ОСОБА_7 майна крадіжки, вчиненої 30.01.2024 складає 624,20 грн.

За висновком суду першої інстанції, вказані дії обвинуваченого ОСОБА_7 підпадають під ознаки адміністративного правопорушення, за яке передбачена адміністративна відповідальність. За такого, суд першої інстанції дійшов висновку, що кримінальне провадження за ч.4 ст.185 КК України підлягає закриттю з підстави, передбаченої пунктом 4-1 частини першої статті 284 КПК України - у зв`язку з втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Разом з тим, ОСОБА_7 зазначену крадіжку вчинив з проникненням в інше приміщення, але зазначене не враховано судом першої інстанції при прийнятті рішення.

Об`єктивна сторона ст. 162 КК України полягає, серед іншого, в незаконному проникненні до житла чи іншого володіння особи, зокрема, у незаконному проникненні до іншого приміщення та сховища, як це встановлено судом першої інстанції у цьому провадженні.

Під незаконним проникненням до житла чи іншого володіння особи потрібно розуміти будь-яке вторгнення, здійснене всупереч волі законного володільця, за відсутності визначених законом підстав чи з порушенням у встановленому законом порядку.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 усвідомлював, що приміщення, до якого він протиправно проник, перебуває у володінні інших осіб.

Колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення про закриття кримінального провадження за ч. 4 ст. 185 КК України, на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, не можна вважати законним, оскільки судом першої інстанції не враховано, що дії обвинуваченого підлягали у такому випадку перекваліфікації з ч. 4 ст. 185 КК України на ч. 1 ст. 162 КК України, з призначенням покарання в межах санкції цієї статті, чого зроблено не було.

За таких обставин, враховуючи вимоги апеляційної скарги, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з призначенням нового розгляду в суді першої інстанції, під час якого слід врахувати наведене, та прийняти законне, вмотивоване та обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 412, 424, 425, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу заступника керівника Миколаївської обласної прокуратури ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалу Березнегуватського районного суду Миколаївської області від 18 листопада 2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_9