Справа № 953/7383/24
н/п 1-кс/953/2778/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" квітня 2025 р. м. Харків

Київський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1

за участю секретаря ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського районного суду м. Харкова клопотання старшого слідчого 2 відділення слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області, капітана юстиції ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001692 від 26.12.2022 про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця міста Луганськ, який має паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ,

який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_6 ,

ВСТАНОВИВ:

09 квітня 2025 року до Київського районного суду м. Харкова надійшло клопотання старшого слідчого 2 відділення слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області, капітана юстиції ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001692 від 26.12.2022 про обрання в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, без визначення розміру застави.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що слідчим відділом Управління СБ України в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 26.12.2022 за № 0001692, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що з лютого 2014 року до цього часу триває міжнародний збройний конфлікт, викликаний збройною агресією Російської Федерації проти України та окупацією частини території України. У ході вказаного міжнародного збройного конфлікту 24.02.2022 президент РФ оголосив про початок так званої спеціальної військової операції, що полягала у здійсненні повномасштабного вторгнення ЗС РФ, інших збройних формувань РФ та підконтрольних їм угруповань іррегулярних збройних формувань на територію України.

Факт повномасштабного збройного вторгнення на територію України не приховувався владою РФ, а також встановлений рішеннями міжнародних організацій, зокрема резолюцією Генеральної Асамблеї ООН ES-11/1 від 02.03.2022 «Про агресію проти України», п. п. 1, 3 Висновку 300 (2022) Парламентської Асамблеї Ради Європи «Наслідки агресії Російської Федерації проти України», п. п. 17, 18 наказу Міжнародного Суду ООН від 16.03.2022 за клопотанням про вжиття тимчасових заходів у справі «Звинувачення в геноциді відповідно до Конвенції про запобігання злочину геноциду та покарання за нього (Україна проти РФ)» та ін.

Відповідно до ст. 2, спільної для Женевських конвенцій про захист жертв війни 1949 року, ці конвенції, як і інші акти законів і звичаїв війни (міжнародного гуманітарного права), застосовуються до всіх випадків оголошеної війни чи будь-якого іншого збройного конфлікту, що може виникнути між двома чи більше Високими Договірними Сторонами, навіть якщо одна з них не визнає стану війни, у тому числі до всіх випадків часткової або цілковитої окупації Високої Договірної Сторони, навіть якщо ця окупація не натрапляє на жодний збройний спротив.

Відповідно до ст. 4 Женевської конвенції про захист цивільного населення під час війни від 12.08.1949, особами, що перебувають під захистом цієї Конвенції, є ті, хто в будь-який момент та за будь-яких обставин опиняються, у разі конфлікту чи окупації, під владою сторони конфлікту або окупаційної держави, громадянами яких вони не є.

Норми ст. 27 Конвенції, крім іншого, вказують на те, що особи, що перебувають під захистом, мають право за будь-яких обставин на особисту повагу, повагу до своєї честі, права на сім`ю, їхніх релігійних переконань та обрядів, звичок та звичаїв. До них завжди слід ставитися гуманно й захищати їх, зокрема, від будь-якого акту насильства чи залякування, від образ та цікавості натовпу.

Норми ст. 31 Конвенції забороняють застосування жодного примусу фізичного чи морального порядку до осіб, які перебувають під захистом, зокрема з метою отримання від них або від третіх осіб якихось відомостей.

Статтею 32 Конвенції встановлено, що Високі Договірні Сторони спеціально дають згоду на те, що їм забороняється застосування будь-яких заходів, які можуть завдати фізичних страждань або призвести до знищення осіб, що перебувають під захистом, які є під їхньою владою.

Відповідно до ч. 2 ст. 75 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12 серпня 1949 року, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол I), від 8 червня 1977 року, заборонені й залишатимуться забороненими в будь-який час і в будь-якому місці такі дії, незалежно від того, чиняться вони представниками цивільних чи воєнних органів: a) насильство над життям, здоров`ям і фізичним та психічним станом осіб, зокрема: a.1) вбивство; a.2) катування всіх видів фізичні чи психічні; a.3) тілесні покарання; a.4) каліцтво.

Катування є воєнним злочином відповідно до ст. 8(2)(а)(іі) Римського статуту Міжнародного кримінального суду.

Одразу після оголошення 24 лютого 2022 року Президентом Російської Федерації про початок так званої «спеціальної воєнної операції», російські війська, зокрема військовослужбовці МГБ «ЛНР», серед яких перебував ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місцеперебування якого наразі залишається невідомим, у невстановленій точці перетнули російсько-український кордон і розпочали наступ на території Харківської області.

Паралельно з веденням бойових дій у регіоні, військовослужбовці Збройних сил Російської Федерації, з метою забезпечення безперешкодного пересування територією Харківської області, здійснювали блокування та тимчасове захоплення населених пунктів, а також облаштовували на автомобільних шляхах області блокпости для контролю доступу осіб до визначених ділянок території.

В кінці лютого 2022 року з боку РФ почалось збройне захоплення м. Ізюм Ізюмської міської об`єднаної територіальної громади Ізюмського району Харківської області. Внаслідок чого територія вказаного населеного пункту станом на початок квітня 2022 року перейшла під контроль представників російських окупаційних військ. Таким чином, з початку квітня 2022 року по 10.09.2022 м. Ізюм разом із місцевим цивільним населенням, яке не брало участі у збройному конфлікті, перебували у тимчасовій окупації військовослужбовців ЗС РФ та учасників незаконного збройного формування так званої «ЛНР», які також були залучені до зазначеного вище широкомасштабного вторгнення на територію України.

ОСОБА_5 , маючи достатній рівень освіти, спеціальних знань і життєвий досвід, розуміючи факт збройного конфлікту, захоплення та подальшої окупації частини Харківської області ЗС РФ, а також те, що суверенітет України поширюється на всю її територію, Україна є унітарною державою, а її територія в межах існуючого кордону цілісною і недоторканною, перебуваючи у м. Луганськ, у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше лютого 2022 року, умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, перейшов на бік ворога шляхом добровільного вступу на службу до незаконного збройного формування МГБ «ЛНР», створеного Російською Федерацією, після чого надавав безпосередню допомогу державі-агресору (Російській Федерації) та її представникам у проведенні підривної діяльності проти України.

Так, починаючи з квітня 2022 року, з метою силового супроводження зміни меж території та державного кордону України в порушення порядку, встановленого Конституцією України, для придушення будь-яких проявів незгоди з політикою окупаційної влади та усунення перешкод у реалізації заздалегідь запланованих намірів на тимчасово окупованій території Харківської області, у тому числі міста Ізюм, у порушення ст. ст. 17 і 65 Конституції України, будучи військовослужбовцем МГБ «ЛНР», ОСОБА_5 з квітня 2022 року до моменту деокупації м. Ізюм, а саме до 10.09.2022, діючи в умовах воєнного стану, знаходячись на території міста Ізюм, активно публічно сприяв реалізації плану держави-агресора щодо придушення будь-яких проявів незгоди з визнанням політики окупаційної влади, проводив позасудові репресії над цивільними особами, брав участь у їх затриманнях, примушував йти на негласну співпрацю, застосовував жорстоке поводження, спричиняв тілесні ушкодження, тобто надавав Російській Федерації допомогу в проведенні підривної діяльності проти України в умовах воєнного стану на шкоду її суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності та державній безпеці.

Крім того, ОСОБА_5 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб спільно з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та іншим невстановленим у ході досудового розслідування військовослужбовцем ЗС РФ, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх наслідки, переслідуючи прямий єдиний умисел, спрямований на жорстоке поводження з цивільним населенням, у порушення вимог ст. 75 Додаткового протоколу І та ст. ст. 27, 31-32 Конвенції, 10.04.2022 затримали потерпілого ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , якого піддали жорстокому поводженню за наступних обставин:

10.04.2022 у невстановлений досудовим розслідуванням час ОСОБА_5 , діючи у групі за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ще одним невстановленим військовослужбовцем ЗС РФ, беручи участь у міжнародному збройному конфлікті, усвідомлюючи обставини існування міжнародного збройного конфлікту на території України, діючи в його умовах та у зв`язку з ним, будучи озброєними вогнепальною зброєю, на автомобілі «Лада Пріора», на якому були позначення літерою «Z», приїхали до бомбосховища, облаштованого в підвальному приміщенні Ізюмського РВП ГУНП в Харківській області, розташованого за адресою: Харківська область, м. Ізюм, пров. Георгіївський, 4.

На той момент у бомбосховищі від обстрілів переховувалось понад 30 місцевих мешканців, серед яких був ОСОБА_9 , який на момент події у складі Збройних Сил України чи інших збройних формувань України не перебував, зброї при собі не мав, участі у бойових діях не брав та до таких дій не готувався, був одягнений у цивільний одяг, тобто належав до категорії цивільних осіб у розумінні ст. 50 ДП І та відповідно до ч. 1 ст. 4 Конвенції від 12.08.1949 є особою, що перебуває під її захистом.

Вийшовши з автомобіля, ОСОБА_5 наказав ОСОБА_9 вийти з бомбосховища та підійти до них, після чого запропонував віддати їм наявну в нього зброю. На вказану пропозицію ОСОБА_9 відповів, що не має на зберіганні зброї та йому нічого видати. Почувши відповідь ОСОБА_9 , ОСОБА_5 наніс із значною силою 2 удари правою рукою в обличчя потерпілого, чим завдав особливих болісних відчуттів.

Після завдання тілесних ушкоджень ОСОБА_5 , діючи у групі за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ще одним невстановленим військовослужбовцем ЗС РФ, наділи ОСОБА_9 наручники на руки та усадили на місце відсутнього переднього пасажирського сидіння автомобіля. Перебуваючи в автомобілі, ОСОБА_5 наніс не менше 10 ударів рукою в обличчя ОСОБА_9 , який почав кричати та просити припинити побиття. Незважаючи на крики потерпілого, ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 , діючи умисно, нанесли ОСОБА_9 не менше 5 ударів ногами по спині, чим завдали особливих болісних відчуттів. При цьому невстановлений у ході досудового розслідування військовослужбовець ЗС РФ, який сидів позаду ОСОБА_9 , завдав не менше 10 ударів струмом із використанням електрошокера в шию потерпілого. Після того як електрошокер зламався, невстановлений військовослужбовець ЗС РФ продовжив наносити удари самим предметом, завдавши їх не менше 10, чим спричинив особливі болісні відчуття потерпілому.

По завершенню побиття ОСОБА_9 привезли до Ізюмського приладобудівного заводу, розташованого за адресою: м. Ізюм, пр-т Незалежності, 66, де вивели з автівки та підвели до раніше судимого місцевого мешканця, який стояв на колінах та не підтвердив факт зберігання потерпілим зброї. Після цього ОСОБА_9 відвели до автомобіля та наказали залазити у багажник, на що останній почав відмовлятись. Розлютившись від слів потерпілого, ОСОБА_8 наніс йому два удари в обличчя. В цей же момент ОСОБА_7 почав наносити удари по нирках потерпілого. Внаслідок отриманих ударів ОСОБА_9 зігнувся, і ОСОБА_5 разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 закинули його у багажник автомобіля та повезли за місцем мешкання по АДРЕСА_2 .

Перебуваючи за вказаною адресою, ОСОБА_5 , діючи у групі за попередньою змовою з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ще одним невстановленим військовослужбовцем ЗС РФ, без складання будь-яких процесуальних документів, провели обшук, у ході якого зброю не знайшли, після чого повезли ОСОБА_9 з метою її відшукання до будинку АДРЕСА_3 , де мешкала його знайома ОСОБА_10 . Під час проведення обшуку за вказаною адресою невстановлений у ході досудового розслідування військовослужбовець ЗС РФ завів ОСОБА_9 за будинок, де почав наносити удари прикладом автомату по тілу, завдаючи особливих болісних відчуттів. ОСОБА_9 намагався втекти, однак невстановлений військовослужбовець ЗС РФ пригрозив йому розстрілом. В цей момент до них підійшли ОСОБА_5 та ОСОБА_7 , який дістав пістолет (марку в ході досудового розслідування не встановлено) та почав стріляти під ноги ОСОБА_9 , завдавши не менше двох пострілів. Після одного з пострілів куля зрикошетила від землі та уламок влучив у ногу ОСОБА_9 , спричинивши йому особливі болісні відчуття. По завершенню обшуку ОСОБА_9 відвезли до Ізюмського РВП, де передали іншим невстановленим у ході досудового розслідування військовослужбовцям ЗС РФ.

Внаслідок незаконних, протиправних дій ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та невстановленого військовослужбовця ЗС РФ ОСОБА_9 спричинені тілесні ушкодження у вигляді рубців на лівій нозі. Згідно з висновком комплексної судової психолого-психіатричної експертизи, дії військових РФ та учасників, пов`язаних з ними незаконних збройних формувань, які полягали у жорстокому поводженні та катуванні, носили для ОСОБА_9 психотравмувальний характер, обумовили негативні зміни в фізичній, психоемоційній та соціальній сферах його особистості, обмежили соціальне функціонування та значно погіршили якість життя.

Таким чином, як зазначає слідчий, громадянин України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111 КК України, тобто у діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності України (державна зрада): перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, надання іноземній державі та її представникам допомоги в проведенні підривної діяльності проти України, вчинені в умовах воєнного стану; ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України, тобто у жорстокому поводженні з цивільним населенням, вчиненому за попередньою змовою групою осіб.

Слідчим за погодженням з прокурором 27.02.2025, з дотриманням вимог ст.ст. 111, 135, 278 КПК України, ОСОБА_5 повідомлено про підозру у відповідності та у спосіб, передбачений чинним кримінальним процесуальним законодавством України.

Слідчий зазначає, що на даний час ОСОБА_5 переховується від органу досудового розслідування, що обґрунтовує неможливість вручення йому письмового повідомлення про підозру у день його складення, вручити повістку про виклик особи, у зв`язку з чим, з дотриманням вимог ст. ст. 111, 135 КПК України, в газеті «Урядовий кур`єр» № 43 (7968) від 27.02.2025, яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора опубліковано повістки про виклик ОСОБА_5 на 05.03.2025, 06.03.2025 та 07.03.2025 за зазначеною в повістках адресою для проведення слідчих та процесуальних дій у кримінальному провадженні № 0001692 від 26.12.2022, отримання письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, допиту в якості підозрюваного.

Жодного разу у призначений час ОСОБА_5 у визначене місце не з`явився, про неможливість та причини неприбуття не повідомив.

В ході виконання доручення слідчого, направленого в порядку ст. 40 КПК України, співробітниками 1-го відділу 7-го управління (з обслуговування Харківської області) ДСР НП України встановлено, що в період деокупації Ізюмського району Харківської області від збройних сил рф, на почату вересня 2022 року, ОСОБА_5 , в складі підрозділів збройних сил рф передислокувались у напрямку тимчасово окупованих територій Луганської області. Здійснювалась перевірка останнього по базі «Аркан» (перетин кордону), та встановлено, що за останні три роки кордон України не перетинав. За наявною оперативною інформацією на даний час він знаходиться на території рф.

08.03.2025 слідчим винесено постанову про оголошення у міждержавний та міжнародний розшук підозрюваного ОСОБА_5 .

Слідчий зазначає, що обґрунтованість пред`явленої ОСОБА_5 підозри підтверджується зібраними у ході досудового розслідування доказами, а саме: показаннями потерпілого ОСОБА_9 ; протоколами огляду місця події за адресою: м. Ізюм, пров. Георгіївський, 4; висновком комплексної судової психолого-психіатричної експертизи; показаннями свідків; матеріалами, зібраними оперативними співробітниками на виконання доручень слідчого, та іншими доказами у їх сукупності.

Слідчий вказує на наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме про наявність ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України, свідчить те, що підозрюваний переховується від органів досудового розслідування та суду з метою ухилення від кримінальної відповідальності, за викликом до слідчого не прибув, про причини неявки не повідомив, крім того, підозрюється у вчиненні тяжких кримінальних правопорушень, що свідчить про існування ризику, передбаченого п. 1 ч. 1 ст. 177 КПК України. ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні злочинів, які згідно зі ст. 12 КК України є тяжкими, тобто, перебуваючи на волі, може вчинити інше кримінальне правопорушення, ризик продовження злочинної діяльності є високим, у тому числі через його причетність до незаконного збройного формування, що діє під контролем держави-агресора.

Враховуючи викладене та з метою забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам вчинення дій, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, у органу досудового розслідування виникла необхідність звернутися до суду з клопотанням про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного.

Прокурор ОСОБА_4 у судовому засіданні клопотання підтримав та просив його задовольнити.

Захисник ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначив, що місцезнаходження його підзахисного йому не відоме, з підзахисним він не спілкувався, а тому не мав змоги узгодити з ним правову позицію. Вказав, що обґрунтованих заперечень щодо клопотання не має, тому покладається на розсуд суду.

Клопотання розглядається слідчим суддею в порядку ч. 6 ст. 193 КПК Країни за відсутності підозрюваного.

Слідчий суддя, вислухавши думку прокурора, захисника, дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, включаючи витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань щодо кримінального провадження, у рамках якого було подано клопотання, дійшов такого висновку.

Слідчий суддя встановив, що слідчим відділом Управління СБ України в Харківській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань від 26.12.2022 за № 0001692, за підозрою ОСОБА_5 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

З долучених до клопотання матеріалів вбачається, що ОСОБА_5 переховується від органу досудового розслідування та суду на території держави-агресора російської федерації, тому йому неможливо вручити повістки про виклик особи з дотриманням вимог ст.ст. 111, 135, 278 КПК України. У зв`язку з цим повістки про виклик його в якості підозрюваного на 05.03.2025, 06.03.2025 та 07.03.2025 до слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області для вручення письмового повідомлення про підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, для допиту як підозрюваного та проведення процесуальних дій опубліковані в газеті «Урядовий кур`єр» № 43 (7968) від 27.02.2025, яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження, а також на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора.

27.02.2025 в рамках кримінального провадження № 0001692 від 26.12.2022, відповідно до вимог ст.ст. 111, 135, 278 КПК України, ОСОБА_5 повідомлено про підозру у відповідності та у спосіб, передбачений чинним кримінальним процесуальним законодавством України (опубліковано повідомлення про підозру на веб-сайті Офісу Генерального прокурора (27.02.2025) та в газеті «Урядовий кур`єр» № 43 (7968) від 27.02.2025, яка є засобом масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження).

Таким чином, 27.02.2025 у вказаному кримінальному провадженні ОСОБА_5 набув статусу підозрюваного у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.

Зі змісту Витягу з ЄРДР вбачається, що вищевказані відомості 26.12.2022 року внесені до ЄРДР за № 0001692.

08 березня 2025 року старшим слідчим слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області капітаном юстиції ОСОБА_3 винесено постанову про оголошення у міждержавний та міжнародний розшук підозрюваного ОСОБА_5 .

Положеннями ч. 1 ст. 193 КПК України встановлено, що розгляд клопотання про застосування запобіжного заходу здійснюється за участю прокурора, підозрюваного, обвинуваченого, його захисника, крім випадків, передбачених частиною шостою цієї статті.

Згідно з ч. 6 ст. 193 КПК України слідчий суддя, суд розглядає клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою та може обрати такий запобіжний захід за відсутності підозрюваного, обвинуваченого лише у разі доведення прокурором наявності підстав, передбачених статтею 177 цього Кодексу, а також наявності достатніх підстав вважати, що підозрюваний, обвинувачений виїхав та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, та/або оголошений у міжнародний розшук. У такому разі після затримання особи і не пізніш як через сорок вісім годин з часу її доставки до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Як вбачається з матеріалів клопотання, постановою старшого слідчого слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області капітана юстиції ОСОБА_3 від 08.03.2025 оголошено у міждержавний та міжнародний розшук підозрюваного ОСОБА_5 , оскільки під час досудового розслідування встановити місцезнаходження останнього не вдалося.

Що стосується вирішення питання щодо необхідності обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою стосовно підозрюваного ОСОБА_5 слідчий суддя зазначає таке.

Кримінальним процесуальним Кодексом України визначено мету, підстави та обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Згідно з вимогами ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: переховуватись від органу досудового розслідування та суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином та вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 177 КПК України підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Вимогами ст. 178 КПК України передбачені обставини, що враховуються при обранні запобіжного заходу, зокрема тяжкість покарання, яке загрожує відповідній особі, вік та стан здоров`я обвинуваченого, міцність соціальних зв`язків, у тому числі наявність родини та утриманців, наявність постійного місця роботи, наявність судимостей, дотримання обвинуваченим умов застосованих запобіжних заходів, якщо вони застосовувались раніше та інші обставини.

Підставою для звернення з даним клопотання стало те, що в діях ОСОБА_5 вбачаються ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, і під час досудового розслідування встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме - можливість переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, а також продовжити кримінальне правопорушення, у якому він наразі підозрюється, або вчинити інше кримінальне правопорушення.

Слідчий суддя вважає, що обґрунтованість підозри у скоєнні ОСОБА_5 кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, підтверджується зібраними на даний час доказами, а саме: показаннями потерпілого ОСОБА_9 ; протоколами огляду місця події за адресою: м. Ізюм, пров. Георгіївський, 4; висновком комплексної судової психолого-психіатричної експертизи; показаннями свідків; матеріалами, зібраними оперативними співробітниками на виконання доручень слідчого, іншими матеріали кримінального провадження у їх сукупності.

У судовому засіданні стороною обвинувачення підтверджені ризики того, що ОСОБА_5 може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, оскільки встановлено, що останній протягом тривалого часу переховується від органів досудового розслідування та перебуває у державному та міжнародному розшуку, а також може продовжити кримінальне правопорушення, у якому він підозрюється, або вчинити інше кримінальне правопорушення, з огляду на те, що ОСОБА_5 на теперішній час перебуває на території РФ та має можливість продовжити вчинення злочинів проти основ національної безпеки.

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчий суддя враховує вимоги п.п.3 і 4 ст.5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

Відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Так, слідчий суддя відповідно до положень ст.ст. 177, 178 КПК України враховує дані про особу підозрюваного ОСОБА_5 , який має зареєстроване місце проживання на непідконтрольній Україні території за адресою: АДРЕСА_1 , місцезнаходження останнього невідоме та не встановлено, наразі останній підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, які відповідно до ст. 12 КК України відносяться до особливо тяжких злочинів, за які передбачене покарання у виді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна.

Отже, під час розгляду клопотання, слідчий суддя встановив наявність достатніх підстав вважати, що обставини, визначені п. п. 1-2 ч. 1 ст. 194 КПК України, які свідчать про наявність встановлених стороною обвинувачення ризиків у даному кримінальному провадженні, обґрунтованість підозри, є обґрунтованими, оскільки вони належним чином вмотивовані та доведені прокурором, при цьому підтверджуються матеріалами справи.

Слідчий суддя, враховуючи конкретні обставини кримінального правопорушення, у вчиненні якого підозрюється ОСОБА_5 , а також відомості про особу підозрюваного в їх сукупності, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного вважає за необхідне клопотання слідчого задовольнити та обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у виді тримання під вартою, що узгоджується з приписами КПК України відповідно до яких встановлено процедуру, за якою спочатку може бути розглянуте за відсутності підозрюваного клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою. А наступним етапом - після затримання підозрюваного (не пізніш як через 48 годин з часу його доставки до місця кримінального провадження) - слідчий суддя розглядає за його участю клопотання про застосування обраного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід. Використані формулювання свідчать про те, що в умовах переховування підозрюваного від органу досудового розслідування та оголошення у зв`язку з цим його у розшук, КПК України розрізняє процедури обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою від процедури застосування такого обраного запобіжного заходу. На відміну від процедури застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, при вирішенні питання про його обрання не досліджується можливість застосування менш суворого запобіжного заходу, оскільки тримання під вартою це єдиний запобіжний захід, передбачений в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України. Питання про більш м`який запобіжний захід відносно підозрюваного стає предметом дослідження при застосуванні запобіжного заходу після його затримання і доставлення до слідчого судді. За такої нормативної регламентації при вирішенні питання про обрання щодо особи запобіжного заходу у виді тримання під вартою, слідчому судді належить дослідити такі обставини: -чи повідомлено особі про підозру у встановленому законом порядку; -чи наявна обґрунтована підозра; -чи наявні ризики кримінального провадження.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. Забезпечення таких стандартів, як підкреслює Європейський суд з прав людини, вимагає від суду більшої суворості в оцінці порушень цінностей суспільства.

Отже, з метою забезпечення належної процесуальної поведінки підозрюваного ОСОБА_5 слідчий суддя вважає за необхідне обрати відносно нього запобіжний захід у виді тримання під вартою.

Згідно з абз. 7 ч. 4 ст. 183 КК України, при обранні запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою стосовно підозрюваного, обвинуваченого, який оголошений у міжнародний розшук, та/або який виїхав, та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, розмір застави не визначається.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 176-178, 188, 189, 190, 193 КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого 2 відділення слідчого відділу Управління СБ України в Харківській області, капітана юстиції ОСОБА_3 , погоджене прокурором відділу Харківської обласної прокуратури ОСОБА_4 по кримінальному провадженню, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001692 від 26.12.2022 про обрання в порядку ч. 6 ст. 193 КПК України запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який підозрюється у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 111, ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України - задовольнити.

У порядку ч. 6 ст. 193 КПК України обрати щодо підозрюваного ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у виді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

Роз`яснити, що згідно з положеннями ч. 6 ст. 193 КПК України після затримання особи, що виїхала та/або перебуває на тимчасово окупованій території України, території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, і не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки її до місця кримінального провадження слідчий суддя, суд за участю підозрюваного, обвинуваченого розглядає питання про застосування обраного запобіжного заходу у виді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід, про що постановляє ухвалу.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 193 КПК України зобов`язати компетентних службових осіб органу досудового розслідування після затримання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і не пізніше як через сорок вісім годин з часу доставки його до місця кримінального провадження звернутися до слідчого судді, суду для розгляду питання за участю ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про застосування обраного йому запобіжного заходу у виді тримання під вартою або його зміну на більш м`який запобіжний захід.

Ухвала може бути оскаржена на безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а підозрюваним в той же строк, але з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Слідчий суддя ОСОБА_1