Справа № 130/843/23
Провадження №11-кп/801/399/2025
Головуючий у суді 1-ї інстанції
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2025 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі:

головуючого судді: ОСОБА_1

суддів: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

при секретарі судового засідання: ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниці кримінальне провадження за апеляційними скаргами прокурора Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_5 , захисника ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , потерпілої ОСОБА_8 на вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25.03.2024 в кримінальному провадженні № 0000364 від 27.06.2020 року по обвинуваченню

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , громадянина України, з професійно-технічною освітою, військовозобов`язаного, працюючого, одруженого, в силу ст. 89 КК України раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

за участю сторін кримінального провадження

прокурора: ОСОБА_9

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_6

ВСТАНОВИВ:

24 січня 2023 року приблизно о 20:20 год., ОСОБА_7 керуючи технічно-справним автомобілем «Hyundai Lantra», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Т-0218 сполученням «Лука-Барська - Біликівці - Жмеринка Ямпіль», зі сторони м. Жмеринка, в напрямку с. Рів Жмеринського району Вінницької області, в районі 11 км., в темну пору доби не вибрав безпечну швидкість керованого ним транспортного засобу, застосував різке гальмування, та під час зміни напрямку руху на праве узбіччя, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, допустив виїзд транспортного засобу на праве узбіччя, де з необережності здійснив наїзд на пішоходів ОСОБА_10 , ОСОБА_8 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , які рухались по правому узбіччю у зустрічному з автомобілем напрямку.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_10 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 15 від 17.03.2023, отримала тілесне ушкодження у вигляді закритої травми шиї: перелому лівої дужки 5-го шийного хребця з підвивихом його тіла на 1/3, що ускладнилась після травматичним правобічним плексітом, яка належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки за своїм характером потягла за собою тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.

Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 , відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 13 від 13.03.2023, отримала тілесне ушкодження у вигляді закритого перелому зовнішнього виростка лівої велико-гомілкової кістки, яка належить до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, оскільки за своїм характером потягла за собою тривалий (понад 21 день) розлад здоров`я.

Відповідно до висновку судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/102-23/5176-ІТ від 24.03.2023: «У дорожній обстановці, в діях водія автомобіля «Hyundai Lantra», державний номерний знак НОМЕР_1 , ОСОБА_7 , вбачається невідповідність дій вимогам п. п. 10.1, 12.9 г Правил дорожнього руху України», які стоять в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, водій ОСОБА_7 порушив вимоги п. п. 10.1, 12.9 г Правил дорожнього руху України, згідно з якими:

- п. 10.1 - «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху».

- п. 12.9 Водієві забороняється: г - «різко гальмувати (крім випадків, коли без цього неможливо запобігти дорожньо-транспортній пригоді)».

Порушення вимог п. п. 10.1, 12.9 г Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_7 знаходяться в причинному зв`язку з наслідками дорожньо-транспортної пригоди.

Прокурор Жмеринської окружної прокуратури ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, просив вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25.03.2024 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст. 286 КК України скасувати в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості та ухвалити новий вирок, яким визнати винуватим ОСОБА_7 та призначити йому покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді одного року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки; початок строку відбування покарання обвинуваченому обраховувати з дня прибуття і постановки ОСОБА_7 на облік у виправному центрі.

В решті вирок залишити без змін.

Захисник ОСОБА_6 в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, просив змінити вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25.03.2024 року в частині призначення покарання ОСОБА_7 .

Вважати ОСОБА_7 засудженим за ч. 1 ст. 286 КК України до покарання у виді обмеження волі строком на два роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк один рік.

На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим строком два роки з покладенням обов`язків, передбачених п.п. 1, 2 ч. 1, п. 2 ч. 3 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтись для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи; не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

В решті же вирок залишити без змін.

Потерпіла ОСОБА_8 подала апеляційну скаргу, просила вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25.03.2024 року щодо ОСОБА_7 скасувати повністю, ухвалити новий вирок, яким обвинуваченого визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк три роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки, строк відбуття покарання обвинуваченому відраховувати з моменту фактичного затримання по виконанню вироку.

Вирішити питання про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої та держави процесуальних витрат відповідно до наявних в справі документів.

Вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25.03.2024 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначено йому покарання у виді арешту строком на чотири місяці з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк три роки.

Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відраховувати з моменту фактичного затримання по виконанню вироку.

Стягнуто з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз у кримінальному провадженні в розмірі 2265 (дві тисячі двісті шістдесят п`ять) грн. 36 коп.

Вирішено долю речових доказів.

Вимоги апеляційної скарги прокурора мотивовано тим, згідно із ст. 12 КК України злочин, передбачений ч. 1 ст. 286 КК України, відноситься до нетяжких злочинів.

Крім того, обставини вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_7 такі, які дозволяють говорити про підвищений ступінь тяжкості вказаного злочину.

ОСОБА_7 порушив два пункти Правил дорожнього руху України, внаслідок порушення ОСОБА_7 Правил дорожнього руху України п`ятеро осіб отримали тілесні ушкодження, двоє з яких отримали середньої тяжкості тілесні ушкодження. Наведене свідчить про те, що незастосування судом до обвинуваченого основного покарання у вигляді обмеження волі, яке належить відбувати реально, не сприяє досягненню мети покарання, яка передбачена ст. 50 КК України, зокрема відсутність такого покарання не дає можливість виправити обвинуваченого, а також запобігти вчиненню нових злочинів як обвинуваченим, так і іншими особами. Так, через вибіркову безкарність водіїв, які порушують Правила дорожнього руху, смертність та травматизм на дорогах України залишаються невиправдано високими, а відповідально ставляться до додержання вказаних Правил вкрай мала частина водіїв. Саме тому, особа, яка заподіяла двом особам середньої тяжкості тілесні ушкодження, в результаті порушення нею Правил дорожнього руху України, має бути засуджена до обмеження волі, яке належить відбувати реально.

Крім того прокурор зазначає, що на момент виконання вироку суду першої інстанції такий вид покарання як арешт не може бути застосований ОСОБА_7 , так як Законом України №3342-IX від 23.08.2023 даний вид покарання був замінений пробаційним наглядом.

Вимоги апеляційної скарги захисника мотивовано тим, що вирок суду першої інстанції щодо його підзахисного є надто суворим в частині призначення покарання ОСОБА_7 та таким, що не відповідає принципам достатності покарання для виправлення винного та діючим нормам кримінального законодавства України. В процесі розгляду кримінального провадження були встановлені обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченого, обвинувачений прийняв усі можливі заходи щодо відшкодування шкоди потерпілим особам, вибачився перед ними, має соціальні зв`язки, одружений, на його утриманні перебуває неповнолітня дитина з інвалідністю першої групи, має постійне місце роботи, неофіційно працює.

Захисник вважає, що суд першої інстанції дійшов до неприпустимого висновку про те, що ОСОБА_7 притягувався до кримінальної відповідальності, оскільки з матеріалів кримінального провадження вбачається, що засуджений є особою, яка відповідно до ст. 89 КК України не має судимості.

Крім того, захисник зазначає, що 28.03.2024 набув чинності закон України № 3342-IX від 22.08.2023, яким, окрім іншого, внесені зміни до ст. 60 КК України та покарання у виді арешту замінено на пробаційний нагляд (крім засуджених військовослужбовців, які відбуватимуть покарання на гаупвахті).

Захисник вважає, що конкретні обставини вчинення ОСОБА_7 злочину, позитивні відомості про його особу наявність обставин, що пом`якшують покарання, ставлення до своїх дій, у сукупності з позицією сторони обвинувачення, а також внесення змін до законодавства, що встановлює відповідальність за вчинення кримінальних правопорушень, дають всі підстави для зміни оскаржуваного вироку в частині призначеного покарання ОСОБА_7 та застосування ст. 75, ст. 76 КК України, що буде справедливим і співмірним ступеню його вини та його поведінці після вчинення злочину, яка повністю була скерована на залагодження своєї провини перед родинами потерпілих.

Вимоги апеляційної скарги потерпілої мотивовано тим, що при винесенні вироку Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області від 25 березня 2024 року допущено порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність

Судом не взято до уваги, що в діях обвинуваченого ОСОБА_7 не вбачається активного сприяння розкриттю злочину та щирого жалю з приводу скоєного, осуд своєї поведінки, оскільки ОСОБА_7 завідомо залишив потерпілих на місці ДТП без допомоги, відшкодував шкоду потерпілій тільки у березні 2024 року, тобто через рік з часу коли вчинив злочин, крім того, потерпіла тривалий час потребувала сторонньої допомоги, яку надавав, не притаманну по віку її малолітній син, оскільки чоловік знаходиться на військовій службі та підстав для надання йому відстрочки не було, те, що обвинувачений притягувався у 2004 році до кримінальної відповідальності за аналогічний злочин та висновків не зробив.

Також просить вирішити питання про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на її користь та на користь держави процесуальних витрат.

Потерпіла ОСОБА_8 та її представник захисник ОСОБА_14 в судове засідання не з`явилися надіслали заяву, в якій просили апеляційний розгляд проводити у їх відсутності, вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25 березня 2024 року скасувати в повному обсязі. Ухвалити новий вирок, яким обвинуваченого ОСОБА_7 визнати винуватим у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді обмеженням волі на строк 3 (три) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. Строк відбуття покарання обвинуваченому ОСОБА_7 відраховувати з врахуванням відбутої частини покарання. Вирішити питання про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої 5000 гривень процесуальних витрат відповідно до наявних в справі документів.

Заслухавши доповідача, думку прокурора ОСОБА_9 , який просив задоволити апеляційну скаргу прокурора, захисника ОСОБА_6 , який просив задоволити апеляційну скаргу, відмовити в задоволенні апеляційної скарги прокурора, обвинуваченого ОСОБА_7 , який підтримав думку свого захисника, дослідивши матеріали кримінального провадження, обговоривши доводи апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає задоволенню, апеляційна скарга потерпілої підлягає до часткового задоволення, апеляційна скарга захисника підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно ст.370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Висновки суду першої інстанції про доведеність вини, кваліфікацію дій обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення за ч.1 ст. 286 КК України в апеляційних скаргах не оспорюються.

Однак, наявні підстави для скасування вироку.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 409 КПК України підставою для скасування судового рішення судом апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

В апеляційних скаргах ставиться питання про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 413 КПК України неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування судового рішення, є застосування закону, який не підлягає застосуванню.

Вироком Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25.03.2024 року ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України призначено покарання у виді арешту.

Однак, 28.03.2024 року набрали чинності положення Закону України № 3342-IX «Про внесення змін до Кримінального, Кримінального процесуального кодексів України та інших законодавчих актів України щодо удосконалення видів кримінальних покарань» від 23.08.2023 року, згідно яких покарання у виді арешту полягає в триманні засудженого військовослужбовця в умовах ізоляції на гауптвахті і встановлюється на строк від одного до шести місяців.

Відповідно внесено зміни до ст. 60 КК України та доповнено КК України ст. 59-1 КК України, яка визначає призначення покарання у виді пробаційного нагляду.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у правовій ситуації, коли положення Закону № 3342-IX набули чинності після постановлення місцевим судом обвинувального вироку, за яким обвинуваченому за ч. 1 ст. 286 КК призначено покарання у виді арешту, апеляційний суд має виходити з того, що він не має законних підстав залишити без змін вирок суду першої інстанції в частині призначення цього виду покарання особі, яка не є військовослужбовцем, оскільки воно не підлягає застосуванню щодо інших осіб.

Виходячи з завдань мети покарання, визначеної в статті 50 КК України, а також враховуючи положення ч.2 ст. 65 КК України щодо індивідуалізації призначеного покарання, зокрема, що особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів, колегія суддів вважає, що через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність судом призначено покарання, яке не відповідає тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого через м`якість.

Вирішуючи питання про призначення покарання, суд апеляційної інстанції у відповідності з положеннями ст.50, ст.65 КК України, керуючись розясненнями Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання» враховує те, що кримінальне правопорушення вчинене обвинуваченим ОСОБА_7 відноситься згідно ст. 12 КК України до нетяжких злочинів, особу обвинуваченого ОСОБА_7 , який раніше притягувався до кримінальної відповідальності, в силу ст. 89 КК України не судимий, позитивно характеризується за місцем проживання, має на утримання неповнолітню дитину з інвалідністю І групи, відшкодував повністю шкоду потерпілій ОСОБА_10 , яка при призначенні міри покарання покладалася на розсуд суду, частково відшкодував шкоду потерпілій ОСОБА_8 , думку потерпілої ОСОБА_8 , яка просила призначити покарання у виді обмеження волі строком на три роки, обставини, які відповідно до ст. 66 КК України пом"якшують покарання визнання вини та добровільне відшкодування завданого збитку, відсутність обставин, що відповідно до ст. 67 КК України, обтяжують покарання, досудову доповідь органу пробації, згідно якої виправлення обвинуваченого ОСОБА_7 без позбавлення або обмеження волі можливе, а у разі, якщо суд дійде висновку про можливість його звільнення від відбування покарання з випробуванням, доцільно покладення на обов`язку не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації, та вважає за доцільне визначити покарання за ч. 1 ст. 286 КК України у виді одного року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на три роки, що буде відповідати принципам законності, обґрунтованості, індивідуалізації покарання.

Така позиція відповідає практиці Європейського суду з прав людини, яка відповідно д при розгляді справ застосовується як джерело, зокрема у справі «Скоппола проти Італії» від 17.09.2009 року (заява № 10249/03), де зазначено, що складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним.

Суд апеляційної інстанції, з урахуванням положень ст. 75 КК України, особи обвинуваченого, обставин кримінального правопорушення, позиції потерпілої ОСОБА_8 , відсутності щирого каяття, залишення місця ДТП , ненадання допомоги потерпілим, вважає безпідставними вимоги апеляційної скарги захисника щодо застосування ст. 75 КК України при призначенні покарання.

Суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги потерпілої ОСОБА_8 про стягнення процесуальних витрат на її користь та на користь держави відповідно до наявних в справі документів.

Згідно вироку суду, судом першої інстанції прийнято рішення про стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь держави процесуальних витрат за проведення експертиз у кримінальному провадженні в розмірі 2265 (дві тисячі двісті шістдесят п`ять) грн. 36 коп.

Що стосується процесуальних витрат на користь ОСОБА_8 суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу, суд має враховувати: складність справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); час витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (наданих послуг); обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціну позову та (або) значення справи для сторони (постанови Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 23 червня 2022 року у справі № 607/4341/20, Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21).

Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юридичного спору, є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16).

В матеріалах провадження наявна квитанції до прибуткового касового ордеру № 85 від 03.05.2023 року, згідно якої ОСОБА_8 було сплачено 5000 грн. за надання консультації, ознайомлення з матеріалами справи та забезпечення представництва у суді, однак не надано документів на підтвердження вказаних витрат про що наголошує в своїх правових позиціях Верховний Суд.

За таких обставин, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення вимог потерпілої щодо стягнення процесуальних витрат на її користь.

Відповідно до п.2 ч.4 ст. 374 КПК України, у разі визнання особи винуватою у резолютивній частині вироку, з-поміж іншого, зазначається початок строку відбування покарання.

Початок строку відбування покарання слід рахувати з дня прибуття і постановки ОСОБА_7 на облік у виправному центрі.

Відповідно до вимог ч. 15 ст. 615 КПК України в умовах дії воєнного стану після складання та підписання повного тексту вироку суд має право обмежитись проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, 413, 414,420, 615 КПК України, суд апеляційної інстанції ,

У х в а л и в :

Апеляційну скаргу прокурора задоволити.

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_6 задоволити частково.

Апеляційну скаргу потерпілої ОСОБА_8 задоволити частково.

Вирок Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 25.03.2024 року щодо ОСОБА_7 за ч.1 ст. 286 КК України скасувати в частині призначеного покарання через неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості скоєного кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_7 за ч. 1 ст. 286 КК України покарання у виді одного року обмеження волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на три роки.

Початок строку відбування покарання ОСОБА_7 обраховувати з дня прибуття і постановки на облік у виправному центрі.

В решті вирок залишити без змін.

Судове рішення може бути оскаржене в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Відповідно до ч. 4 ст. 532 КПК України судове рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_3 ОСОБА_2