Справа № 643/2810/25
Провадження № 1-кс/643/971/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2025 року слідчий суддя Московського районного суду м. Харкова ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

захисника адвоката ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали суду в м. Харкові погоджене з прокурором клопотання старшого слідчого Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, ОСОБА_5 у кримінальному провадженні №0000818 від 08.10.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.408, ч.2 ст.111 КК України, про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Харкова, розлученого, з середньою спеціальною освітою, раніше не судимого, на час вчинення злочину військовослужбовця за контрактом, обіймаючого посаду оператора 3 механізованої роти 1 механізованого батальйону військової частини НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично мешкаючого за адресою: АДРЕСА_2 -

ВСТАНОВИВ:

Другим слідчим відділом (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, за процесуального керівництва Харківської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000818 від 08.10.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.408, ч.2 ст.111 КК України, в якому 21.02.2025 ОСОБА_6 , повідомлено про підозру в дезертирстві, тобто у самовільному залишенні місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану, а також у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, вчинений в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.408, ч.2 ст.111 КК України.

Обґрунтованість повідомленої ОСОБА_6 підозри у вчиненні вказаних кримінальних правопорушень повністю підтверджується зібраними відповідно до вимог кримінального процесуального кодексу України у ході досудового розслідування належними та допустимими доказами у їх сукупності, а саме: матеріалами службового розслідування за фактом самовільного залишення місця служби; протоколами допитів свідків, а саме: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 та ін.; протоколом огляду мобільного телефону ОСОБА_6 від 12.03.2024; протоколами огляду Інтернет ресурсів від 02.02.2024, 14.02.2024; висновком за результатами проведення комплексної судової психолого-лінгвістичної експертизи №1485/1536 від 14.06.2024; іншими матеріалами кримінального провадження у своїй сукупності.

Метою обрання запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам.

Таким чином, для досягнення мети і завдань кримінального провадження, на даний час у сторони обвинувачення виникла необхідність у обранні запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою відносно підозрюваного ОСОБА_6 .

Така потреба обумовлена наявністю в ході досудового розслідування ризиків, передбачених п.п. 1, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України:

- переховуватися від органу досудового розслідування або суду, оскільки ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчинені злочинів, передбачених ч.4 ст.408, ч.2 ст.111 КК України, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів. Водночас, за злочин передбачений ч.4 ст.408 КК України, передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк від 5 до 12 років, а за злочин передбачений ч.2 ст.111 КК України, передбачене покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна. У зв`язку з чим, є усі підстави вважати, що останній з метою уникнення від даного покарання буде переховуватись від органу досудового розслідування. Крім того, підстави можливого переховування ОСОБА_6 від органу досудового розслідування також обумовлені також суворістю покарання за вчинений злочин та нехтуванням встановлених законом обмежень. Зокрема, склавши присягу на вірність народу України, достовірно будучи обізнаним про введений на території України воєнний стан, здійснив добровільний перехід на бік ворога та співпрацював з останнім;

- незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні, оскільки ОСОБА_6 перебуваючи на свободі, отримавши копії матеріалів кримінального провадження, інформацію про осіб, допитаних у якості свідків, зміст їх показань, може здійснювати незаконний вплив на останніх (прямо чи опосередковано), шляхом підкупу, залякування, вмовлянь, тощо, з метою примусити останніх змінити показання на його користь. Одночасно, більшість свідків є військовослужбовцями, з якими ОСОБА_6 проходив службу, а отже останній може незаконно впливати на них у вищезазначений спосіб шляхом їх залякування з метою давати покази на свою користь;

- вчинити інше кримінальне правопорушення, оскільки підозрюваний ОСОБА_6 через тяжкість вчиненого ним кримінального правопорушення може поновитись на службі та після чого знов продовжити переховуватись від органів досудового розслідування та суду, в тому числі і на тимчасово окупованій території України, тобто вчиняти особливо тяжкий злочин передбачений ч. 4 ст. 408 КК України, повторно.

Оцінюючи в сукупності викладене, орган досудового розслідування прийшов до висновку, що інші, менш суворі запобіжні заходи, не зможуть запобігти уникненню вищезазначених ризиків з боку ОСОБА_6 та відповідно до ст.194 КПК України, йому необхідно обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.

У судовому засіданні прокурор, підтримав клопотання та просив його задовольнити.

Підозрюваний ОСОБА_6 у судовому засіданні вказав, що підозра необґрунтована, вину не визнав, обставини, викладені у підозрі не відповідають фактичним обставинам. Зазначив, що його було викрадено та він перебував у полоні. Покази, які були надані його дружиною не відповідають дійсності. Після викладення він повідомив невідомому тільки прізвище і звання командира військової частини, оскільки він загинув. Про розташування військової частини не повідомляв, бо не знав, де вона знаходиться. Інтерв`ю, яке він надав російським журналістам та яке транслювалося на російському телебаченні, він надав під примусом та під загрозою його життю. Також, вказав, що йому не відомо, де зараз знаходиться дружина, тому вчиняти тиск не може. Не вважає себе винним, факт залишення місця служби був, але наміру ухилятися від військової служби не мав.

Захисник ОСОБА_4 в судовому засіданні зазначив, що клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою базується на припущеннях, щодо наявності обґрунтованої підозри у вчиненні його підзахисним кримінальних правопорушень за ч.4 ст.408, ч.2 ст.111 КК України, а також на прогнозованих ризиках. Жодних доказів існування ризиків не надано. Крім того, повідомлення по підозру, яке є основою для початку досудового розслідування необґрунтоване та не підтверджено фактичними доказами. Повністю відсутні докази існування ризиків. Підозра жодним чином не обґрунтована, документально не підтверджена, наявність необґрунтованого повідомлення про підозру, яке не містить чітких доказів, ставить під сумнів обґрунтованість усього кримінального провадження, а отже і підстав для застосування такого жорсткого запобіжного заходу як тримання під вартою. Зазначив, що його підзахисний перебував у полоні рф та після повернення із полону піддається переслідуванню. У задоволенні клопотання просив відмовити.

Слідчий суддя дослідивши клопотання, заслухавши доводи сторін у судовому засіданні, прийшов до наступних висновків.

Згідно ст.177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання спробам: 1) переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; 2) знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; 3) незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; 4) перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; 5) вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується. Підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, суду вважати, що підозрюваний, обвинувачений, засуджений може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 4 ст.194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні. Слідчий суддя, суд зобов`язаний постановити ухвалу про відмову в застосуванні запобіжного заходу, якщо під час розгляду клопотання прокурор не доведе наявність всіх обставин, передбачених частиною першою цієї статті. Якщо при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу прокурор доведе обставини, передбачені пунктами 1 та 2 частини першої цієї статті, але не доведе обставини, передбачені пунктом 3 частини першої цієї статті, слідчий суддя, суд має право застосувати більш м`який запобіжний захід, ніж той, який зазначений у клопотанні, а також покласти на підозрюваного, обвинуваченого обов`язки, передбачені частиною п`ятою цієї статті, необхідність покладення яких встановлена з наведеного прокурором обґрунтування клопотання.

Судом встановлено, що слідчими Другого слідчого відділу (з дислокацією у м. Харкові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Полтаві, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні №0000818 від 08.10.2022 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.408, ч.2 ст.111 КК України, в якому 21.02.2025 ОСОБА_6 , повідомлено про підозру в дезертирстві, тобто у самовільному залишенні місця служби з метою ухилитися від військової служби, вчинене в умовах воєнного стану, а також у державній зраді, тобто діянні, умисно вчиненому громадянином України на шкоду суверенітетові, територіальній цілісності та недоторканності, обороноздатності, державній, економічній чи інформаційній безпеці України: перехід на бік ворога в період збройного конфлікту, вчинений в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.408, ч.2 ст.111 КК України.

Статтею 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим ст.177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених ч.ч.6, 7 ст.176 цього Кодексу.

При цьому, згідно ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, слідчий суддя на підставі наданих сторонами матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності інші обставини, що стосуються тяжкості покарання та вагомості доказів вчинення кримінального правопорушення, особу підозрюваного.

Слідчий суддя вважає, що у судовому засіданні стороною обвинувачення не доведено наявність ризиків, визначених п.п. 3, 5 ч.1 ст.177 КПК України, а саме: незаконно впливати на свідків у цьому ж кримінальному провадженні та вчинити інше кримінальне правопорушення, однак знайшло своє підтвердження наявність ризику, передбаченого п.1 ч.1 ст.177 КПК України - переховуватися від органу досудового розслідування або суду, оскільки ОСОБА_6 побоюючись покарання яке загрожує, у разі визнання його винним у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.408, ч.2 ст.111 КК України, які відповідно до ст.12 КК України відносяться до категорії особливо тяжких злочинів, останній може переховуватись органів досудового розслідування та в подальшому і від суду.

Слідчий суддя констатує, що питання про належність, допустимість, достовірність та достатність доказів, для підтвердження винуватості підозрюваної у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, вирішується судом безпосередньо під час розгляду кримінального провадження. Оцінка доказів винуватості, їх належність та допустимість, на даній стадії досудового розслідування слідчим суддею суду першої інстанції перевірці не підлягають.

Встановлення того, вчинила чи не вчинила особа кримінальне правопорушення, є завданням подальшого провадження, сприяти якому й покликаний запобіжний захід, що обирається.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, суд своїм рішенням повинен забезпечити не тільки права підозрюваного, а й високі стандарти охорони загальносуспільних прав та інтересів. У розумінні положень, що наведені у чисельних рішеннях Європейського Суду з прав людини («Нечипорук, Йонкало проти України» №42310/04 від 21.04.2011, «Фокс, Кемпбелл і Хартлі проти Сполученого Королівства» №№12244/86,12245/86, 12383/86 від 30.08.1990, «Мюррей проти Сполученого Королівства» №14310/88 від 28.10.1994 та ін.), термін «обґрунтована підозра» означає, що існують факти або інформація, які можуть переконати об`єктивного спостерігача в тому, що особа, про яку йдеться, могла вчинити правопорушення. Мета затримання полягає в сприянні розслідуванню злочину через підтвердження або спростування підозр, які стали підставою для затримання. «Для того, щоб арешт по обґрунтованій підозрі був виправданий у відповідності з статтею 5&1(с), поліція не зобов`язана мати докази, достатні для пред`явлення обвинувачення, ні в момент арешту, ні під час перебування заявника під вартою. Також не обов`язково, щоб затриманій особі були, по кінцевому рахунку, пред`явлені обвинувачення, або щоб ця особа була піддана суду. Метою попереднього тримання під вартою є подальше розслідування кримінальної справи, яке повинно підтвердити або розвіяти підозру, яка є підставою для затримання» (справа «Чеботарь проти Молдови» №35615/06 від 13.11.2007).

Вирішуючи питання про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно підозрюваної слідчий суддя враховує вимоги п.п. 3 і 4 ст. 5 Конвенції про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, згідно з якими обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою. При цьому, ризик переховування обвинуваченого від правосуддя не може оцінюватися виключно на підставі суворості можливого судового рішення, а це слід робити з урахуванням низки відповідних фактів, які можуть підтверджувати існування такого ризику, або свідчити про такий його незначний ступінь, який не може служити підставою для запобіжного ув`язнення.

Відповідно до п. «с» ч. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу та особисту недоторканість. Нікого не може бути позбавлено свободи, крім таких випадків і відповідно до процедури, встановленої законом: законний арешт або затримання особи, здійснене з метою до провадження її до компетентного судового органу за наявності обґрунтованої підозри у вчиненні нею правопорушення або якщо обґрунтовано вважається необхідним запобігти вчиненню нею правопорушення чи її втечі після його вчинення.

Відповідно до правової позиції, викладеної у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10 лютого 2011 року у справі «Марченко проти України», при розгляді клопотання про обрання, зміну або продовження запобіжного заходу у виді тримання під вартою, має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

Під час розгляду клопотання слідчим суддею вивчалась можливість застосування відносно ОСОБА_6 більш м`якого запобіжного заходу для запобігання вищезазначеного ризику.

Даних щодо неможливості застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою за станом здоров`я чи з інших підстав слідчому судді не надано.

Доводи сторони захисту у судовому засіданні щодо непричетності ОСОБА_6 до скоєних правопорушень, не знайшли свого об`єктивного підтвердження та належними доказами спростовано не було.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, згідно ст. 178 КПК України, враховується: вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним кримінальних правопорушень; тяжкість покарання, що загрожує, у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальних правопорушеннях, у вчиненні яких він підозрюється; відсутність соціальних зв`язків; високий суспільний резонанс вчинених протиправних діянь, а також те, що злочини вчинено проти основ національної безпеки та проти встановленого порядку несення військової служби.

Відповідно до ч.4 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені ст.ст.177, 178 цього Кодексу, не визначає розмір застави.

Частина друга статті 197 КПК України регламентує, що строк тримання під вартою обчислюється з моменту взяття під варту, а якщо взяттю під варту передувало затримання підозрюваного, обвинуваченого, - з моменту затримання.

Керуючись ст.ст.176-178,182-184,186,193-194,196,197,376 КПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Клопотання старшого слідчого задовольнити та застосувати до підозрюваного ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» терміном на 60 діб з моменту затримання.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту фактичного затримання з 06.19 години 21.02.2025.

Строк дії ухвали (в частині тримання під вартою) до 06.19 години 21.04.2025.

Зобов`язати орган досудового розслідування негайно повідомити про взяття під варту ОСОБА_6 родичів останнього.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її проголошення, а ОСОБА_6 в той самий строк з моменту вручення йому копії ухвали суду.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Повний текст ухвали проголошено 25 лютого 2025 року.

Слідчий суддя ОСОБА_1