Номер провадження: 11-кп/813/2129/24
Справа № 518/930/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.11.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

за участю: секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 на ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2024 року про продовження строку тримання під вартою у кримінальному провадженні №0000062 від 20.10.2023 року, відносно:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеса, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 332 КК України,

встановив:

Зміст оскаржуваного судового рішення і встановлених обставин судом першої інстанції.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2024 року відмовлено в задоволенні клопотання захисника ОСОБА_8 про зміну запобіжного заходу та ОСОБА_7 продовжено запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» до 31 серпня 2024 року включно.

В якості альтернативного запобіжного заходу визначена застава 25 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що на момент застосування запобіжного заходу складає 75700 грн.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи яка її подала.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду прокурор відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу.

Доводи апеляційної скарги обґрунтував тим, що ухвала суду є необґрунтованою, невмотивованою, висновки суду не відповідають фактичним обставинам кримінального провадження, судом допущені істотні порушення вимог кримінального процесуального закону.

Так, суд зменшуючи обвинуваченому раніше визначений розмір застави не врахував те, що в ході досудового розслідування були зібрані докази, які підтверджують отримання ОСОБА_7 незаконної грошової винагороди в сумі 8 тис. доларів США.

Крім того, суд не врахував, що ОСОБА_7 вчиняв протиправні дії систематично та впродовж тривалого часу.

За таких обставин прокурор просив скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання захисника про зміну запобіжного заходу, застосувати до ОСОБА_7 запобіжний захід у виді тримання під вартою в ДУ «Одеський слідчий ізолятор» на 60 днів, з альтернативою внесення застави у розмірі 600 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1610400 грн.

Крім того, прокурор просив повернути заставодавцю внесену заставу в розмірі 25 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 75700 гривень.

Розгляд справи неодноразово відкладався за заявами обвинуваченого, його захисника та прокурора, які підтверджені відповідними доказами неявки вищевказаних осіб до суду апеляційної інстанції.

Обвинувачений ОСОБА_7 до суду апеляційної інстанції не з`явився. Під час розгляду справи встановлено, що згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.10.2024 №298 та мобілізаційним розпорядженням ІНФОРМАЦІЯ_2 №М/154/114/2/809дск від 28.09.2024, матрос ОСОБА_7 був призваний на військову службу за призивом під час мобілізації на особливий період. З 15.10.2024 року він зарахований до списків змінного складу особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначений на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти базової загальновійськової підготовки. Разом з тим відповідно до листа командування військової частини НОМЕР_1 від 19.11.2024 №2309 у зв`язку з проходженням матросом ОСОБА_7 курсу базової підготовки, його присутність на судовому засіданні апеляційного суду наразі не може бути забезпечена. З огляду на введення особливого періоду та мобілізацію, всі призвані особи, включно з матросом ОСОБА_7 , задіяні на курсі базової загальновійськової підготовки з метою підготовки до виконання особливих завдань, що вимагає повної їхньої присутності та зосередженості на навчальному процесі. Дані обставини є критично важливими для забезпечення обороноздатності нашої країни в умовах російської агресії.

Враховуючи встановлене, колегія суддів, з`ясувавши думку прокурора, вважає за можливим та необхідним апеляційний розгляд провести за відсутності обвинуваченого.

Позиції учасників судового провадження.

Заслухавши: суддю-доповідача, прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, вивчивши матеріали судового провадження та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд доходить висновків про таке.

Мотиви апеляційного суду.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Стаття 370 КПК України передбачає, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 КПК України вирішення питання судом щодо запобіжного заходу відбувається в порядку, передбаченому главою 18 цього Кодексу.

Згідно з ч. 3 ст. 331 КПК України, за наявності клопотань суд під час судового розгляду зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження запобіжного заходу до закінчення двомісячного строку з дня його застосування. За результатами розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. Копія ухвали вручається обвинуваченому, прокурору та надсилається уповноваженій службовій особі до місця ув`язнення.

Положеннями ст. 5 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини, а також практикою Європейського суду з прав людини, передбачено, що обмеження права особи на свободу і особисту недоторканість можливе лише в передбачених законом випадках за встановленою процедурою.

При розгляді апеляційних скарг, виконуючи вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», апеляційний суд застосовує Конвенцію «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), як джерело права.

Так ЄСПЛ неодноразово наголошував на тому, що передусім національні судові органи повинні вивчити всі факти «за» і «проти» наявності справжньої вимоги громадських інтересів, яка, за належного врахування принципу презумпції невинуватості, виправдовувала б відступ від правила поваги до особистої свободи, та викласти їх у своєму рішенні щодо відхилення клопотання про звільнення (справа «Летельє проти Франції», «Лабіта проти Італії»).

У частині першій статті 183 КПК України визначено, що тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 КПК України. До цих ризиків належать такі спроби підозрюваного, обвинуваченого: переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду; знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення; незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадженні; перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином; вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому особа підозрюється, обвинувачується.

Частиною 3 ст. 199 КПК України передбачено, що суд при продовженні строку тримання під вартою враховує обставини, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшилися або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання під вартою.

Апеляційний суд вважає, що розглядаючи питання доцільності продовження строку тримання під вартою обвинуваченого ОСОБА_7 , суд першої інстанції виконав вимоги статей 199, 331 КПК та прийняв обґрунтоване рішення про продовження строку тримання під вартою останнього.

Зважаючи на обставини вчинення інкримінованого ОСОБА_7 злочину, а також можливої міри покарання, яка може бути йому призначена у разі визнання винуватим, колегія суддів вважає, що рішення суду 1-ої інстанції є законним та прийнятим з урахуванням положень ст.ст. 177, 178, 183 КПК України, оскільки є об`єктивні підстави вважати, що до теперішнього часу продовжують існувати ризики, передбачені п. 1, 3 ч. 1 ст. 177 КПК України, а саме переховування обвинуваченого від суду та впливу на свідків.

Одночасно апеляційний суд звертає увагу, що КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому, оскільки під поняттям «ризик» - слід розуміти обґрунтовану ймовірність протидії підозрюваного кримінальному провадженню у формах, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК.

Щодо доводів апеляційної скарги прокурора про визначення судом застави обвинуваченому в порушення вимог закону, який не здатний забезпечити виконання покладених на нього процесуальних обов`язків, колегія суддів дійшла висновку про таке.

Відповідно до ч. 3 ст. 183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.

Згідно ч. 4 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.

Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину від двадцяти до вісімдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

В контексті справи «Mangouras v. Spain» (рішення від 28.09.2010 р., заява №12050/04) зазначається, що заявник, посилаючись на пункт 3 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стверджував, що сума застави у його справі була необґрунтовано високою та не враховувала конкретні обставини й умови його особистого життя. ЄСПЛ визнано законними та обґрунтованими дії національних судів щодо обрання підозрюваному розміру застави, який значно перевищував наявні активи, поточні доходи підозрюваного, тощо, беручи до уваги особливий характер справи заявника та шкоду, завдану кримінальним правопорушенням, та зазначено, що навіть якщо сума застави визначається виходячи із характеристики особи обвинуваченого та його матеріального становища, за певних обставин є обґрунтованим врахування також і суми збитків, у заподіянні яких ця особа обвинувачується.

Отже, положення КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на такі критерії, які слід врахувати при визначенні розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан підозрюваного; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу підозрюваного; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; «професійне середовище» підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.

Зважаючи на конкретні обставини кримінального провадження, тяжкість вчиненого злочину, встановлені ризики, особу обвинуваченого, його майновий та сімейний стан, колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір застави в розмірі 25 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 75700 грн. є цілком обґрунтованим, оскільки буде з одного боку утримувати обвинуваченого від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншого, не перетворить обраний запобіжний захід на безальтернативне ув`язнення.

Разом з цим, під час апеляційного розгляду встановлено, згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 15.10.2024 №298 та мобілізаційним розпорядженням ІНФОРМАЦІЯ_2 №М/154/114/2/809дск від 28.09.2024, матрос ОСОБА_7 був призваний на військову службу за призивом під час мобілізації на особливий період. З 15.10.2024 року він зарахований до списків змінного складу особового складу військової частини НОМЕР_1 та призначений на посаду курсанта навчального взводу навчальної роти базової загальновійськової підготовки.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів, всупереч доводів апеляційної скарги, вважає, що висновок суду про необхідність продовження обвинуваченому строку дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою з визначеним розміром застави, відповідає вимогам кримінального процесуального закону та ґрунтується на матеріалах справи.

Одночасно, колегія суддів зауважує, що у разі порушення ОСОБА_7 покладених на нього обов`язків, передбачених ст. 194 КПК України, прокурор має право звернутись до суду першої інстанції з клопотанням про зміну запобіжного заходу.

Таким чином, апеляційним судом не встановлено обставин, які могли би бути підставою для задоволення апеляційної скарги та скасування ухвали суду.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвали слідчого судді чи ухвалу суду, суд апеляційної інстанції має право: 1) залишити ухвалу без змін; 2) скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу.

Керуючись статтями 183, 196, 199, 376, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу прокурора відділу процесуального керівництва досудовим розслідуванням та підтримання публічного обвинувачення Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 залишити без задоволення.

Ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 06 серпня 2024 року, якою обвинуваченому ОСОБА_7 продовжений строк тримання під вартою із визначенням розміру застави у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000062 від 20.10.2023 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4