Справа № 946/1757/25
Провадження № 1-кс/946/601/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2025 року слідчий суддя Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 ,

за участю: представника скаржника ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_4 про скасування постанови від 28.02.2025 року слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження №0000189 від 06.02.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України, -

В С Т А Н О В И В:

13.03.2025 року ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою, якою просить скасувати постанову слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеський області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження №0000189 від 06.02.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України.

В обґрунтування вимог скарги зазначає, що 28.02.2025 року слідчим СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000189 від 06.02.2025 року. Підставою для закриття стало те, що завдана шкода його автомобілю у розмірі 15000 грн. не є шкодою в особливо великих розмірах, відповідно до кваліфікації ч. 1 ст. 194 КК України. Вважає, що постанова про закриття кримінального провадження є передчасною, оскільки її прийняттю не передувало проведення належного досудового розслідування із встановленням фактичних обставин справи, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні, без вмотивування щодо проведення будь-яких слідчих дій. Окрім цього, слідчий ОСОБА_5 неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, а саме вніс до ЄРДР неправильну кваліфікацію дій осіб, про які він вказував у своїй заяві про вчинення злочину, оскільки їх дії потрібно кваліфікувати не за ч. 1 ст. 194 КК України, а за ст. 129 КК України. 04.03.2025 року він особисто отримав від слідчого Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 постанову про закриття кримінального провадження від 28.02.2025 року. Слідчим не вжито жодних, передбачених законом, заходів для всебічного, повного і неупередженого дослідження обставин, викладених в його заяві, надання їм належної правової оцінки та забезпечення прийняття законного процесуального рішення. Слідчим ОСОБА_5 не проведено жодної слідчої дії, як того передбачає кримінальне процесуальне законодавство. Його, як потерпілу особу, жодного разу не допитано в цьому провадженні. Звідки сума збитку його транспортному засобі становить 15000 грн., якщо немає жодної відповідної експертизи, жодного висновку експерта про встановлення вартості відновлення ремонту його автомобіля. Сектором дізнання Ізмаїльського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області здійснюється досудове розслідування кримінального провадження №0000311 від 14.11.2023 по факту заподіяння йому тілесних ушкоджень. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є тими особами, які вже скоювали проти нього злочини та кримінальне провадження №0000184 від 14.04.2024 року по факту погрози вбивством ОСОБА_6 . У результаті роботи слідчого з ОСОБА_7 була проведена лише профілактична бесіда щодо недопущення скоєння протиправних дій відносно нього. Напевно слідчому ОСОБА_8 не відомо, що в Ізмаїльському РВП ГУНП в Одеській області відносно нього відкрито декілька кримінальних провадження, а саме погроза вбивством, умисне легке тілесне пошкодження. Окрім цього, відкрито було адміністративне правопорушення - дрібне хуліганство, коли він вже заподіював шкоду його транспортному засобу. В усіх кримінальних провадженнях скаржник визнаний потерпілою особою.

У судовому засіданні представник скаржника у повному обсязі вимоги поданої скарги підтримав, просив її задовольнити. Зазначив, що в заяві про злочин вказані всі обставини скоєння злочину, та мова йшла про переслідування, погрозу здоров`ю та погрозу вбивством, та під час цих дій, утому числі, було розбито скло автомобіля. Тобто об`єктом злочину було не право власності, а життя і здоров`я. Невірно визначено кваліфікацію злочину. Скаржник регулярно ходить до РВП, однак його навіть не було допитано як потерпілого. Не отримано відео з камер спостереження. В оскарженій постанові нічого не вказано про фактичну кваліфікацію дій осіб. Не вчиненні усі необхідні первинні слідчі дії.

У судове засідання слідчий СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 не з`явився, проте надав заяву про розгляд скарги без його участі. Просить суд врахувати, що в ході досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_4 , який вказує та просить вжити заходи до гр. ОСОБА_7 , який за допомогою металевого предмет розбив лобове скло та дзеркало заднього виду з ліва на транспортному засобу марки «Mercedes-Benz» 311, д.н.з. НОМЕР_1 , чим заподіяв своїми діям матеріальний збиток на суму 15000 гривень. Злочином визначається умисне знищення або пошкодження чужого майна, що заподіяло шкоду у великих розмірах. Безпосереднім об`єкте злочину є право власності. Додатковими факультативними об`єктами можу і виступати громадський порядок, екологічна безпека, життя і здоров`я людини.

Дослідивши матеріали скарги, матеріали кримінального провадження, заслухавши пояснення представника скаржника, слідчий суддя дійшов висновку про обґрунтованість поданої скарги та наявність підстав для скасування оскарженої постанови про закриття кримінального провадження, з огляду наступного.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст.303 КПК України, на досудовому провадженні можуть бути оскаржені такі рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора: 1) бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення, у неповерненні тимчасово вилученого майна згідно з вимогами статті 169 цього Кодексу, а також у нездійсненні інших процесуальних дій, які він зобов`язаний вчинити у визначений цим Кодексом строк, - заявником, потерпілим, його представником чи законним представником, підозрюваним, його захисником чи законним представником, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, володільцем тимчасово вилученого майна, іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Частиною 1 ст. 304 КПК України передбачено, що скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора, передбачені частиною першою статті 303 цього Кодексу, можуть бути подані особою протягом десяти днів з моменту прийняття рішення, вчинення дії або бездіяльності.

Згідно рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Іліан проти Туреччини», правило встановлення обмежень до суду у зв`язку з пропуском строку звернення до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.

Отже, основною складовою права на суд є право доступу, в тому розумінні, що особі має бути забезпечена можливість звернутись до суду для вирішення певного питання, і що з боку держави не повинні чинитись правові чи практичні перешкоди для здійснення цього права.

З матеріалів справи вбачається, що 28.02.2025 слідчий СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 прийняв постанову про закриття кримінального провадження №0000189 від 06.02.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України.

Копію постанови скаржник отримав 04.03.2025 року, тому строк звернення до слідчого судді не пропущений.

Положення статті 2 КПК України визначають, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до п. 18 ч.1 ст. 3 КПК України до повноважень слідчого судді належить здійснення у порядку, передбаченим нормами КПК, судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні.

Згідно з положеннями ст.7 КПК України, зміст і форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких зокрема відносяться верховенство права, законність, рівність перед законом і судом, забезпечення права на захист, доступ до правосуддя та обов`язковість судових рішень, змагальність сторін, диспозитивність та розумність строків розгляду справи.

Згідно ч.2 ст.9 КПК України прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Відповідно до ч.4 ст.38 КПК України орган досудового розслідування зобов`язаний застосувати всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування.

Згідно з п.8 ч.1 ст.40 КПК України слідчий уповноважений приймати процесуальні рішення у випадках, передбачених цим Кодексом, у тому числі щодо закриття кримінального провадження за наявності підстав, передбачених статтею 284 цього Кодексу.

Слідчий суддя звертає увагу на те, що закриття кримінального провадження є одним із способів його остаточного вирішення, а тому провадження може бути закрито лише після всебічного, повного та об`єктивного дослідження обставин справи та оцінки слідчим, прокурором всіх зібраних та перевірених доказів (ст. 284 КПК України).

Положенням п. 4 ч. 1 ст. 91 КПК України передбачено, що у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які є підставою закриття кримінального провадження.

Згідно з ч. 1 ст. 92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених ст. 91 КПК України, за винятком випадків, передбачених ч.2 цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках - на потерпілого.

Згідно ч.5 ст.110 КПК України, постанова слідчого, дізнавача повинна складатися з вступної, мотивувальної та резолютивної частини.

Мотивувальна частина постанови повинна містити відомості про зміст обставин, які є підставами для прийняття постанови, мотиви прийняття постанови, їх обґрунтування та посилання на положення КПК України.

В ході розгляду скарги встановлено, що в провадженні СВ Ізмаїльського ВП ГУНП в Одеській області знаходяться матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000189 від 06.02.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України.

Постановою слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 від 28.02.2025 року закрито кримінальне провадження №0000189 від 06.02.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України.

Як вбачається із оскарженої постанови, вона була прийнята у зв`язку відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення відповідно до п.2 ч.1 ст.284 КПК України.

В обґрунтування слідчим в постанові зазначено, що в ході досудового розслідування було встановлено, що ОСОБА_4 , який вказує та просить вжити заходи до гр. ОСОБА_7 , який за допомогою металевого предмета розбив лобове скло та дзеркало заднього виду зліва на транспортному засобі марки «Mercedes-Benz» 311, д.н.з. НОМЕР_2 , чим заподіяв своїми діями матеріальний збиток на суму 15000 гривень. Далі слідчий описує, що таке злочин, об`єктивна та суб`єктивна сторона злочину, предмет злочину, наслідки злочину, шкода у великих розмірах тощо. Та після цього, вказує, що «Слідчим з дотриманням вимог ст. 94 КПК України, оцінено кожний доказ з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного рішення. Відповідно до ст. 17 КПК України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на користь такої особи».

Постанова про закриття кримінального провадження майже повністю складається із цитування законодавства України. Та потім у постанові про закриття кримінального провадження від 28.02.2025 року робиться висновок про встановлення відсутності складу кримінального правопорушення.

При цьому, слідчий суддя наголошує, що відповідно до ч. 1 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.

Слідчий суддя, виходячи з ст. 40 КПК України, позбавлений змоги надати конкретні вказівки (зобов`язання) слідчому щодо проведення конкретних слідчих дій, адже слідчий є самостійним у своїй процесуальній діяльності, а слідчий суддя наділений лише правом судового контролю та оцінки зібраних слідством доказів на етапі розслідування, однак він не може переймати на себе функції слідства (п. 18 ч. 1 ст.3, ч. 3 ст.22 КПК України). Однак, слідчий суддя вважає за необхідне роз`яснити, що слідство зобов`язане провести у провадженні такий комплекс дій, який би не залишав місце сумнівам, а зроблені ним висновки випливали б зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту, а не ґрунтувались на припущеннях.

Так, оскаржувана постанова не є вмотивованою, в ній не зазначено, які саме докази були досліджені, відсутня повна та вичерпна оцінка наявних доказів. Не указано в постанові, які слідчі дії проведені, виходячи з чого зроблено висновок про наявність підстав для закриття кримінального провадження.

Тобто в основу оскарженої постанови покладено посилання на п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, але ж відсутні вичерпні посилання на докази для прийняття такої постанови, слідчим не надано оцінку зібраним доказам та не вжито усіх заходів для всебічного та повного дослідження обставин кримінального провадження, не усунуто встановлених протиріч.

З урахуванням вказаного можна зробити висновок, що слідчим в оскарженій постанові не надана належна повна оцінка зібраним доказам та не доведено, що органами досудового розслідування вжито усіх заходів для всебічного та повного дослідження обставини кримінального провадження та для досягнення цілей кримінального провадження.

Як встановлено слідчим суддею з матеріалів кримінального провадження, то в оскаржуваній постанові не зазначено, яких висновків дійшов слідчий, що стало підставою для закриття кримінального провадження, який елемент складу кримінального правопорушення відсутній. В постанові слідчий зазначає, що спричинена матеріальна шкода в розмірі 15000 грн., однак не зазначені докази, на підставі яких встановлено цей розмір. Не наведено аналізу слідчих дій, які було проведено.

Крім того, в поданій заяві про злочин, заявник наголошує, що стосовно нього здійснювалися погрози вбивством, однак слідчий не надав жодної правової оцінки таким твердженням, та в оскаржуваній постанові слідчий веде мову лише про шкоду майну, що не повню мірою відповідає суті поданої заяви про кримінальне правопорушення.

Також представник скаржника обґрунтовано посилається на протиправність нездійснення слідчим допиту потерпілого та не вчинення інших необхідних слідчий дій, на яких наголошується у поданій скарзі, що не спростовано органом досудового розслідування.

Таким чином, з огляду на викладене, вбачається формальний підхід слідчого до проведення досудового розслідування. Слідчим суддею встановлена наявність фактів, які викликають сумнів у повноті, всебічності та неупередженості дослідження обставин кримінального провадження, що стали підставою для винесення постанови про його закриття. Тому беручи до уваги те, що постанова про закриття кримінального провадження, перешкоджає виконанню завдань кримінального провадження в частині забезпечення того, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності, слідчий суддя вважає, що висновки та процесуальне рішення слідчого є наслідком неналежного виконання ним своїх процесуальних обов`язків та передчасними, а відтак таке слід скасувати.

Відповідно до ч.2 ст.307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, враховуючи викладене, слідчий суддя приходить до висновку про наявність підстав для задоволення скарги ОСОБА_4 про скасування постанови від 28.02.2025 року слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження №0000189 від 06.02.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України.

Керуючись ст. ст. 303-307 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_4 про скасування постанови від 28.02.2025 року слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеській області ОСОБА_5 про закриття кримінального провадження №0000189 від 06.02.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України задовольнити.

Скасувати постанову слідчого СВ Ізмаїльського РВП ГУНП в Одеський області ОСОБА_5 від 28.02.2025 року про закриття кримінального провадження №0000189 від 06.02.2025 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 194 КК України.

Повний текст ухвали проголошено 27.03.2025р. о 14:30 год.

Слідчий суддя: ОСОБА_1