ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1741/25
провадження № 1-кп/753/1286/25
В И Р О К

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2025 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілої ОСОБА_4

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві кримінальне провадження, внесене до ЄРДР за № 0001249 за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Івано-Франкове Яворівського р-ну Львівської обл., з середньою спеціальною освітою, ФОП, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України,

ВСТАНОВИВ:

01.11.2024 року приблизно о 14 год. 35 хв., ОСОБА_6 , керуючи технічно справним автомобілем марки «DAF FA LF 45», реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись у другій (середній) смузі проїзної частини вул. Привокзальна у м. Києві зі сторони вул. Ялтинська в напрямку вул. Харківське шосе, зі швидкістю 54,3…58,3 км/год, яка перевищувала максимально дозволену на даній ділянці швидкість 50 км/год, наближався до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.38.1, 5.38.2 - «пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра» Правил дорожнього руху України.

В цей час, у попутному напрямку, попереду автомобіля марки «DAF FA LF 45», реєстраційний номер НОМЕР_1 , в межах третьої (крайньої лівої) смуги проїзної частини вул. Привокзальної у м. Києві, рухався автомобіль марки «Renault Master», реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_7 , який під час наближення до вищевказаного нерегульованого пішохідного переходу, не змінюючи смуги руху, почав зменшувати швидкість керованого ним автомобіля та зупинився перед дорожньою розміткою «зебра», з метою виконання вимог пункту 18.1 ПДР України.

В свою чергу, проїзну частину вул. Привокзальної у м. Києві, по нерегульованому пішохідному переходу, перетинала пішохід ОСОБА_8 , рухаючись зліва направо відносно напрямку вищезазначених транспортних засобів.

Під час руху ОСОБА_6 допустив порушення вимог пунктів 1.3, 1.5, 2.3 «б», 12.4, 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України, відповідно до яких:

- п. 1.3: учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими;

- п. 1.5: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків;

- п. 2.3: для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний:

- підпункт «б»: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим транспортом у дорозі;

- п. 12.4: у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється із швидкістю не більше 50 км/год;

- п. 18.1: водій транспортного засобу, що наближається до нерегульованого пішохідного переходу, на якому перебувають пішоходи, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, щоб дати дорогу пішоходам, для яких може бути створена перешкода чи небезпека;

- п. 18.4: якщо перед нерегульованим пішохідним переходом зменшує швидкість чи зупинився транспортний засіб, водії інших транспортних засобів, що рухаються по сусідніх смугах, повинні зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися і можуть продовжити (відновити) рух лише переконавшись, що на пішохідному переході немає пішоходів, для яких може бути створена перешкода чи небезпека.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_6 виявились у тому що він, керуючи технічно справним автомобілем марки «DAF FA LF 45», реєстраційний номер НОМЕР_1 , будучи обізнаним, що транспортний засіб є джерелом підвищеної небезпеки, рухаючись по проїзній частині вул. Привокзальної у м. Києві, будучи заздалегідь поінформованим про наближення до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.38.1, 5.38.2 - «пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра», усвідомлюючи, що пішохідний перехід призначений для перетину проїзної частини пішоходами, які мають безперечну перевагу в русі на даній ділянці дороги, з моменту, коли вступили на перехід, а водій, у свою чергу, повинен зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитись, маючи об`єктивну змогу завчасно виявити автомобіль марки «Renault Master», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який гальмував попереду та зупинився в межах третьої (крайньої лівої) смуги попутного напрямку руху, з метою надання дороги пішоходу ОСОБА_8 та, як наслідок, негайно зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитися, не зміг вірно оцінити дорожню обстановку та її зміни, не впевнився, що на пішохідному переході немає пішоходів, відволікся від керування транспортним засобом у дорозі, створюючи своїми діями загрозу життю і здоров`ю громадян, навпроти е/о № 8/1 по вул. Привокзальна у м. Києві виїхав на нерегульований пішохідний перехід, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_8 , яка наближалась зліва до його смуги руху.

В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_8 отримала тілесні ушкодження, від яких померла під час госпіталізації до лікарні КНП «Київська міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги». Так, їй були спричинені наступні тілесні ушкодження: синець та забійна рана на волосистій частині голови, забійна рана на обличчі; крововиливи в м`які тканини голови відповідно ушкодженням; перелом кісток склепіння та основи черепу, з центром перелому в потиличній ділянці справа; обмежено-дифузні нерівномірно виражені субарахноїдальні крововиливи на випуклих та базальних поверхнях обох півкуль великого мозку, по верхнім поверхням обох півкуль мозочку; вогнища забоїв речовини головного мозку на базальній поверхні головного мозку, на межі з випуклою часткою між правою потиличною та скроневою часткою; на базальній поверхні правої лобної частки розмірам; на базальній поверхні лівої лобної частки; на полюсі лівої скроневої частки розмірами; на лівій бічній стінці живота садна; крововиливи по ходу легеневих зв`язок - ознаки струсу тіла. Вказані тілесні ушкодження мають ознаки тяжкого тілесного ушкодження за критерієм небезпеки для життя, та знаходяться в причинному зв`язку з настанням смерті ОСОБА_8 .

Невідповідність дій водія автомобіля марки «DAF FA LF 45», р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_6 вимогам пунктів 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України, перебувають в причинному зв`язку з виникненням дорожньо-транспортної пригоди.

Порушення вимог пунктів 1.3, 1.5, 2.3 «б», 12.4, 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху України водієм ОСОБА_6 знаходяться у прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою вину за обставин, встановлених в мотивувальній частині вироку, визнав повністю, у вчиненому щиро розкаявся та пояснив, що він придбав вантажний автомобіль та займався перевезеннями, цивільна відповідальність застрахована належним чином. 01.11.2024 року приблизно о 14 год. 30 хв., керуючи вантажним автомобілем «DAF», він рухався вулицею Привокзальною в м. Києві зі швидкість біля 60 км/год., і не помітивши пішохода, яка переходила вулицю по нерегульованому пішохідному переходу, скоїв на неї наїзд. Вказав, що одразу намагався викликати швидку та поліцію. Також, він одразу пройшов освідування на стан сп`яніння та повідомив страхову компанію про настання страхового випадку. На даний час він перевів потерпілій 15 000 грн. через Укрпошту. Просив врахувати, що в подальшому буде надавати фінансову допомогу родині загиблої, просив вибачення у потерпілої та всієї родини ОСОБА_8 за вчинене. Вказав, що з самого початку визнавав свою провину. Запевняв, що не допустить подібного в майбутньому.

За відсутності сумнівів у добровільності та істинності позиції учасників судового провадження щодо визнання фактичних обставин, суд, обмежившись за згодою останніх в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України поясненнями обвинуваченого, який повністю визнав себе винним у вчиненні кримінального правопорушення, приходить до висновку про недоцільність дослідження інших доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорюються, і вважає доведеною винність ОСОБА_6 у тому що він, керуючи транспортним засобом, порушив правила безпеки дорожнього руху, що спричинило смерть потерпілої та кваліфікує його дії за ч. 2 ст. 286 КК України.

Обираючи обвинуваченому міру покарання, суд виходить з положень ст. 50 КК України, згідно яких покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами. Виходячи з вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. Також, відповідно до ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, з урахуванням ступеню тяжкості кримінального правопорушення, особи винного та обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання.

При цьому суд враховує практику Європейського суду з прав людини, який в своїх рішеннях зазначив, що «досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було «свавільним» («Бакланов проти Росії» рішення від 09 червня 2005 року) та в справі «Фрізен проти Росії» рішення від 24 березня 2005 року). У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16 жовтня 2008 року) Європейський Суд вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

Так, суд приймає до уваги ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорії тяжкого, характер та ступінь суспільної небезпеки, фактичні обставини справи, відношення обвинуваченого до скоєного, який вину визнав, вибачився перед потерпілою, висловив готовність і в подальшому надавати всю необхідну допомогу родині загиблої.

Судом також враховуються дані про особу обвинуваченого, наявність позитивних характеристик з місця навчання та проживання, те, що останній на спеціальних обліках не перебуває, постійно проживає за місцем реєстрації, до кримінальної відповідальності притягується вперше, працює.

До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд відносить щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, часткове відшкодування шкоди потерпілій. Крім того, на підставі ч. 2 ст. 66 КК України суд вважає за можливе визнати обставиною, що пом`якшує покарання, не зазначену в частині першій цієї статті - вибачення перед потерпілою.

Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

З огляду на викладене, суд вважає, що необхідним та достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення як обвинуваченим, так і іншими особами, нових кримінальних правопорушень, є призначення покарання у виді позбавлення волі в межах, встановлених для даного виду покарання санкцією частини статті.

При цьому, з урахуванням тяжкості вчиненого злочину, обставин його скоєння, поведінку після вчиненого, з огляду на особу винного, його молодий вік, наявності по справі декількох обставин, що пом`якшують покарання, відсутності обставин, що обтяжують покарання, приймаючи до уваги відношення обвинуваченого до вчиненого, з огляду на думку прокурора і потерпілої, які вважали можливим, що обвинувачений зможе довести своє виправлення без реального позбавленого волі, суд приходить до висновку про звільнення обвинуваченого від відбування основного покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України, з встановленням іспитового строку, але в максимальних межах, та покладенням певних обов`язків, передбачених ст. 76 КК України.

На тверде переконання суду, призначення покарання без звільнення від його відбування з випробуванням, вказуватиме, що саме у цій ситуації, воно сприймалося би, як грубо непропорційне, і як наслідок, у світлі практики ЄСПЛ, свідчило би про жорстоке поводження, тобто суперечило статті 3 Конвенції.

Разом з тим, суд, враховуючи обставини та наслідки вчиненого злочину, вважає за необхідне призначити обвинуваченому додаткове покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами в максимальних межах, встановлених для даного виду покарання.

Процесуальні витрати підлягають стягненню з обвинуваченого.

Питання речових доказів підлягає вирішенню відповідно до ст. 100 КПК України.

Керуючись ст. ст. 369-371 КПК України, суд, -

ЗАСУДИВ:

Визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначити йому покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки.

На підставі ст. 75 КК України ОСОБА_6 звільнити від призначеного судом основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 3 роки.

Покласти на ОСОБА_6 обов`язки відповідно до ст. 76 КК України:

- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;

- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання;

- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за проведення експертиз в розмірі 16713 грн. 90 коп.

Арешт на автомобіль «DAF FA LF 45», реєстраційний номер НОМЕР_1 , накладений ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 15.11.2024 року - скасувати.

Вирок суду може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення через Дарницький районний суд м. Києва з урахуванням особливостей, передбачених ч. 2 ст. 394 КПК України.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Головуючий