Провадження № 11-сс/4823/62/25 Слідчий суддя ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2025 рокум. Чернігів

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у письмовому провадженні кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 на ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду міста Чернігова від 16 січня 2025 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваною ухвалою слідчого судді задоволено клопотання слідчого та накладено арешт на майно підозрюваного ОСОБА_6 , а саме на транспортний засіб марки BMW 116D, д.н.з. НОМЕР_1 , 2010 р.в., VIN НОМЕР_2 , чорного кольору, із забороною власникам, користувачам та будь-яким іншим третім особам розпоряджатися та користуватися ним. Слідчий суддя вказав, що з метою конфіскації майна як виду покарання, на даний транспортний засіб необхідно накласти арешт.

Не погодившись із рішенням суду, захисник ОСОБА_5 подав в інтересах підозрюваного апеляційну скаргу, в якій просив ухвалу слідчого судді скасувати в частині заборони користування транспортним засобом марки BMW 116D, д.н.з. НОМЕР_1 , та накласти арешт на автомобіль шляхом заборони його відчуження, з передачею на відповідальне зберігання ОСОБА_6 . В обґрунтування скарги посилається на відсутність підстав для накладення арешту на вказаний транспортний засіб, оскільки слідчим вже було проведено обшук автомобіля, зроблено відповідні фотознімки, складено протокол, вилучено необхідні речі, що вказує на те, що транспортний засіб перестав слугувати об`єктом кримінального правопорушення, тим більше, що слідчим не доведено його використання у вчинені злочину. Також судом не було звернуто увагу на ч.11 ст.170 КПК України, яка передбачає, що заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати або знищення майна. Апелянт вказує, що порушуючи вимоги кримінального процесуального законодавства, слідчим не зазначено, яку цінність для кримінального провадження має вказаний автомобіль, чи є він речовим доказом у справі, які слідчі дії необхідно провести з ним, чи існують ризики втрати цього майна. ОСОБА_6 не заперечував щодо накладення арешту в частині заборони розпоряджатися цим транспортним засобом, він не має наміру приховувати або продавати його, проте заборона користування транспортним засобом позбавляє його можливості використовувати автомобіль за його прямим функціональним призначенням. Зокрема, ОСОБА_6 навчається в університеті «Чернігівська політехніка», має міцні та сталі соціальні зв`язки зі своїми одногрупниками, позбавлення права користування автомобілем, які він придбав за власні кошти, унеможливлює його використання для цілей, пов`язаних із повсякденним життям, зокрема, зустрічей з друзями, допомоги батькам, відвідування бабусі та дідуся, що мешкають за містом. Окрім цього, тривале не використання автомобіля за його функціональним призначенням впливає на його технічний стан та вартість, яку сторона обвинувачення бажає отримати від реалізації цього майна. Також, у випадку визнання підозрюваного невинуватим, транспортний засіб після тривалого простою необхідно направити на технічне обслуговування, що зумовить додаткові витрати, яких можливо уникнути шляхом надання права користування цим автомобілем. Не зазначення переліку слідчих дій чи судових експертиз, які сторона обвинувачення планує провести з вказаним вище транспортним засобом вказує на помилкову оцінку розумності та співмірності обмеження права власності ОСОБА_6 завданням кримінального провадження.

Перевіривши матеріали кримінального провадження та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи, Слідчим управлінням ГУНП в Чернігівській області проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному в ЄРДР 11.04.2024 за №0000731, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.332 КК України.

10.01.2025 ОСОБА_6 затримано, в порядку ст. 208 КПК України, та цього ж дня, йому повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 332 КК України, а саме у сприянні незаконному переправленню особи через державний кордон України порадами, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, з корисливих мотивів.

10.01.2025 під час проведення обшуку автомобіля марки «BMW 116D», д.н.з. НОМЕР_3 , 2010 р.в., VIN НОМЕР_2 , чорного кольору, який належить та перебуває у фактичному користуванні ОСОБА_6 , та який зупинений під керуванням останнього по вулиці за адресою: м. Чернігів, вул. Київська, 13, виявлено та вилучено речові докази та сам автомобіль.

Відповідно до вимог ч.1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

За змістом п.3 ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається, серед іншого, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання.

Положеннями ч.5 ст.170 КПК України передбачено, що у випадку, передбаченому пунктом 3 частини другої цієї статті, тобто, з метою забезпечення конфіскації майна як виду покарання, арешт накладається на майно підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, за наявності достатніх підстав вважати, що суд у випадках, передбачених Кримінальним кодексом України, може призначити покарання у виді конфіскації майна.

Відповідно до реєстраційної картки транспортного засобу, автомобіль марки BMW 116D, д.н.з. НОМЕР_1 , 2010 р.в., VIN НОМЕР_2 , чорного кольору, належить ОСОБА_6 .

Санкцією ч.3 ст.332 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна.

Оскільки ОСОБА_6 обґрунтовано підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, санкція якої передбачає покарання, зокрема, у виді конфіскації майна, то колегія суддів погоджується з висновком слідчого судді місцевого суду, що в даному випадку накладення арешту на транспортний засіб, який належить ОСОБА_6 , відповідає інтересам та потребам досудового розслідування, у зв`язку з тим, що такий вид втручання у права та законні інтереси підозрюваного спрямований на забезпечення можливої конфіскації майна як виду покарання в разі доведення вини ОСОБА_6 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України.

Отже, з урахуванням вищенаведеного, зважаючи на обставини вчинення кримінального правопорушення, колегія суддів приходить до висновку, що ухвала слідчого судді постановлена у відповідності до вимог чинного законодавства, із з`ясуванням всіх обставин, які мають значення для вирішення справи, оскільки надані слідчим матеріали доводять наявність правових підстав для накладення арешту на майно, а також того, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення кримінального провадження, а слідчий суддя на даній стадії не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для встановлення вини чи її відсутності у фізичної або юридичної особи за вчинення кримінального правопорушення, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих даних визначити, що надані суду матеріали є достатніми для застосування в рамках даного кримінального провадження заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Відтак, доводи апелянта про незаконність ухвали слідчого судді не заслуговують на увагу і спростовуються вищенаведеним, в зв`язку з чим колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги захисника підозрюваного.

Порушень вимог кримінального процесуального закону, які б ставили під сумнів законність та обґрунтованість постановленого у справі слідчим суддею рішення, не вбачається.

Керуючись ст.ст. 406, 407, 422 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_5 в інтересах підозрюваного ОСОБА_6 - залишити без задоволення, а ухвалу слідчого судді Новозаводського районного суду м. Чернігова від 16 січня 2025 року про арешт майна - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_3 ОСОБА_2 ОСОБА_4