Справа № 458/1230/24
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2025 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі:

головуючий суддя ОСОБА_1 ,

секретар судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі сторін кримінального провадження

сторона обвинувачення:

начальник Турківського відділу Самбірської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_3 ,

потерпілий ОСОБА_4 ,

сторона захисту:

обвинувачений ОСОБА_5 ,

захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м.Турка Львівської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.10.2024року № 0000186 за обвинуваченням ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець села Стрілки Старосамбірського району Львівської області, зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , громадянин України, з професійно-технічною освітою, студент 1 курсу Дрогобицького державного педагогічного університету імені Івана Франка, не працюючий, не одружений, раніше не судимий, у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

31.12.2024 року начальником Турківського відділу Самбірської окружної прокуратури Львівської області ОСОБА_7 передано до Турківського районного суду Львівської області обвинувальний акт у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.10.2024року №0000186 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, який 27.10. 2024 року, приблизно о 21.00 год, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, керуючи автомобілем марки FIAT «SCUDO», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Смерічка у с. Розлуч Самбірського району Львівської області в напрямку до автодороги Львів-Самбір-Ужгород, порушив чинні вимоги Правил дорожнього руху, а саме: Розділу 2 Обов`язки і права водіїв механічних транспортних засобів п. 2.3 б) (бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі), п.2.3 д) (не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху), п.2.9 а) (водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції); Розділу 13 «Дистанція та інтервал» п.13.1 (Водій залежно від швидкості руху, дорожньої обстановки, особливостей вантажу, що перевозиться, і стану транспортного засобу повинен дотримувати безпечної дистанції та безпечного інтервалу), які виразилися в тому, що він будучи водієм вказаного вище транспортного засобу, перевозячи в автомобілі пасажира ОСОБА_4 , 2002 року народження, перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, проявив неуважність до дорожньої обстановки та її змін, рухаючись в темну пору доби в межах населеного пункту, не справився з керуванням транспортного засобу, а саме з`їхав з проїзної частини дороги в кювет, де транспортний засіб разом з пасажирами почав обертатись та зупинився на бетонному містку залізнодорожнього моста. Внаслідок порушення водієм ОСОБА_5 вимог ПДР України, пасажир ОСОБА_4 отримав наступні тілесні ушкодження, а саме: забій м`яких тканин лівої скроневої ділянки голови, переломи поперекових відростків першого, другого, третього, поперекових хребців зліва, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я.

Суд вважає, що дії ОСОБА_5 необхідно кваліфікувати за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України у порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Дії ОСОБА_5 виразились у тому, що керуючи транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, перевозячи в автомобілі пасажира ОСОБА_4 , порушив правила безпеки дорожнього руху - проявив неуважність до дорожньої обстановки, рухаючись в темну пору доби в межах населеного пункту, не справився з керуванням транспортного засобу, без причин технічного характеру з`їхав з проїзної частини дороги в кювет, де транспортний засіб разом з пасажирами почав обертатись та зупинився на бетонному містку залізнодорожнього моста, внаслідок чого спричинив потерпілій особі середньої тяжкості тілесне ушкодження за ознакою тривалого розладу здоров`я

Ухвалою суду 14.01.2025 року призначено підготовче судове засідання.

В підготовче судове засідання прибув прокурор, обвинувачений та його захисник, потерпіла особа.

Потерпіла особа в підготовчому судовому засіданні заявила клопотання, яке було підтримане учасниками кримінального провадження, про затвердження угоди про примирення.

Обвинувачений ОСОБА_5 та його захисник адвокат ОСОБА_6 в підготовчому судовому засіданні заявили клопотання про те, що в дійсності примирився з потерпілою особо, уклали угоду про примируння, просять затвердити тку угоду.

Прокурор ОСОБА_7 не заперечив проти розгляду угоди та її затвердження, оскільки така не суперечить процесуальним вимогам з урахуванням того, що обвинувачений вперше вчинив кримінальний проступок, примирився з потерпілими особами.

Учасники судового провадження прокурор, обвинувачена особа та його адвокат, а також потерпіла особа не заперечили проти прийняття по справі рішення, яким затвердити угоду.

Прокурор в судовому засіданні зазначив, що провина ОСОБА_5 , незважаючи на його повне визнання своєї вини, доводиться здобутими доказами на досудовому розслідуванні доказами, просив такі докази долучити до матеріалів кримінального провадження. Також звернув увагу, що 31.12.2024 року між потерпілим ОСОБА_4 та підозрюваним ОСОБА_5 в порядку, передбаченому ст.ст. 468,469,472 КПК України укладено угоду про примирення між потерпілим і підозрюваним. Також прокурор зазначив, що умови угоди відповідають інтересам суспільства та не порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб. Зазначив, що при укладенні даної угоди дотримані вимоги і правила КПК та КК України, просить цю угоду затвердити і призначити обвинуваченому узгоджену в угоді міру покарання.

Позиція потерпілого.

В судовому засіданні потерпілий ОСОБА_4 вказав, що підписав угоду, просив суд затвердити угоду про примирення між потерпілим і підозрюваним, претензій матеріального та морального характеру до ОСОБА_5 не має.

Позиція обвинуваченої особи.

Обвинувачений ОСОБА_5 у підготовчому судовому засіданні просив суд затвердити угоду про примирення між потерпілим і підозрюваним, свою вину визнав беззастережно повністю, просив призначити узгоджену міру покарання, згодний з умовами угоди, розуміє наслідки укладання угоди, угода була укладена добровільно, без будь-якого примусу та просив суд затвердити укладену угоду. В судовому засіданні повідомив, що в повному обсязі розуміє характер обвинувачення та погоджується з його формулюванням, зазначеним в угоді,

Заслухавши думку прокурора, сторін кримінального провадження, розглянувши подану угоду про примирення потерпілого та підозрюваного та заявлене клопотання обвинуваченого, вивчивши обвинувальний акт, суд вважає, що таке слід задовольнити з врахуванням таких підстав.

Досудовим розслідуванням дії обвинуваченого ОСОБА_5 кваліфіковано за ч. 1 ст. 286-1 КК України, тобто порушення правил безпеки дорожнього руху особою, що керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Вивчивши угоду про примирення та заявлене клопотання обвинуваченого ОСОБА_5 та його захисника адвоката ОСОБА_6 про затвердження угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним 31.12.2024 року, а також вивчивши клопотання сторін по справі про затвердження угоди та саму угоду, з`ясувавши думку прокурора та потерпілого, які вважають клопотання обґрунтованим, маючим відповідну правову підставу та таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Статтею 474 КПК України регламентований загальний порядок судового провадження на підставі угоди.

Згідно з даною угодою про примирення між потерпілою і підозрюваним сторони дійшли згоди щодо формулювання підозри, всіх істотних для даного кримінального провадження обставин та правової кваліфікації дій ОСОБА_5 за ч.1 ст.286-1 КК України, підозрюваний у повному обсязі сформульованої підозри беззастережно визнав свою винуватість у вчиненні даного кримінального правопорушення; щиро розкаявся у вчиненні кримінального правопорушення, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення.

Також, сторонами узгоджено, що при затвердженні угоди ОСОБА_5 буде призначено покарання за ч.1 ст.286-1 КК України у вигляді однієї тисячі неоподаткованих мінімумів жлходів громадня, що становить 17000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

В угоді передбачені наслідки її укладення, затвердження та невиконання, які роз`яснені підозрюваному.

Частиною 3 ст.314 КПК України передбачено, що у підготовчому судовому засіданні суд має право прийняти відповідні рішення, в тому числі положеннями п.1 ч.3 зазначеної статті визначено, що суд має право затвердити угоду або відмовити в затвердженні угоди та повернути кримінальне провадження прокурору для продовження досудового розслідування в порядку, передбаченому статтями 468 - 475 КПК України.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.468 КПК України у кримінальному провадженні може бути укладена угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим.

Відповідно до ч.3 ст.469 КПК України угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим морже бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, злочинів невеликої чи середньої тяжкості та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення.

Домовленості стосовно угоди про примирення можуть проводитися самостійно потерпілим і підозрюваним чи обвинуваченим, захисником і представником або за допомогою іншої особи, погодженої сторонами кримінального провадження (крім слідчого, прокурора або судді). Угода про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути укладена у провадженні щодо кримінальних проступків, нетяжких злочинів та у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення. Укладення угоди про примирення може ініціюватися в будь-який момент після повідомлення особі про підозру до виходу суду до нарадчої кімнати для ухвалення вироку.

Судом встановлено, що 31.12.2024 року між потерпілим ОСОБА_4 та підсудним (на момент підписання підозрюваним) ОСОБА_5 укладена угода про примирення, яка була скерована до суду разом із обвинувальним актом.

В судовому засіданні судом встановлено, що ОСОБА_5 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому середньої тяжкості тілесне ушкодження.

Потерпілий не заперечує про затвердження угоди, пояснив, що претензій в частині відшкодування шкоди до обвинуваченого не має, усі збитки відшкодовано.

Обвинувачений та його адвокат клопотання потерпілого підтримали, в судовому засіданні обвинувачений також заявив клопотання про затвердження угоди, він щиро розкаявся у скоєному, вперше притягується до кримінальної відповідальності та вони досягли примирення.

Кримінальне провадження за обвинувальним актом відносно ОСОБА_5 , який обвинувачується у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286-1 КК України, відноситься до нетяжкого злочину, яке може підлягати закриттю, у зв`язку з примиренням обвинуваченого з потерпілою особою.

Згідно вимог ч.1 ст. 26 КПК України сторони кримінального провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених КПК України.

Суд не вбачає жодних процесуальних підстав, які б унеможливлювали закриття провадження.

Згідно санкції ч. 1 ст. 286-1 КК України передбачено покарання у вигляді позбавленням волі на строк до трьох років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк від трьох до п`яти років.

Згідно з ч.1 ст.12 КК України кримінальне правопорушення поділяються на кримінальні проступки і злочини.

Згідно ч.3 ст. 12 КК України злочини поділяються на нетяжкі, тяжкі та особливо тяжкі.

Згідно ч.4 ст. 12 КК України нетяжким злочином є передбачене цим Кодексом діяння (дія чи бездіяльність), за вчинення якого передбачене основне покарання у виді штрафу в розмірі не більше десяти тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Враховуючи вище вказане, вчинене ОСОБА_5 правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 286-1 КК України, є нетяжким злочином оскільки відповідає вимогам ч.4 ст.12 КК України.

Судом, відповідно до ст.66 КК України, при вирішенні справи, приймається до уваги обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченої особи - щире каяття у скоєному, сприяння розкриттю кримінального правопорушення, яке виражається в активній участі, відшкодування заподіяних збитків.

Судом встановлено, що наявні обставини, які пом`якшують покарання.

Судом, відповідно до ст.66 КК України, прийняті до уваги обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_5 , який внутрішньо переконавшись, надавши критичну оцінку своїй протиправній поведінці через визнання вини і готовність нести кримінальну відповідальність, активно, за власною ініціативою сприяв розкриттю злочину, надавав докази і іншу інформацію про свою злочинну діяльність. Тому судом враховано як обставини, які пом`якшують покарання обвинуваченого це щире каяття у скоєному та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також усунення заподіяної шкоди, оскільки згідно п.1 ч.1 66 КК України обставинами, які пом`якшують покарання є щире каяття або активне сприяння розкриттю злочину, і такі обставини характеризують знижений ступінь суспільної небезпеки особи злочинця та вчиненого ним діяння, слугують критерієм індивідуалізації покарання.

Формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює його розкриття, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім. Отже, щире каяття повинно ґрунтуватися на належній критичній оцінці особою своєї протиправної поведінки, її осуді, бажанні виправити ситуацію, яка склалась, та нести кримінальну відповідальність за вчинене, а також зазначена обставина має знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження. Зважаючи на вказане, в діях ОСОБА_5 проявилося щире каяття.

Судом враховано вимоги постанови Верховного Суду від 30.10.2018 року у справі №559/1037/16-к, де надано роз`яснення, що активне сприяння розкриття злочину і щире каяття є окремими обставинами, що пом`якшують покарання, у зв`язку з чим суд розцінює щире каяття і активне сприяння розкриттю злочину альтернативними, незалежними, окремо існуючими обставинами, що пом`якшують покарання.

У рішенні «Бемер проти Німеччини» від 03.10.2002 року ЄСПЛ зазначає, що кримінальний суд має враховувати особу засудженого, його стаж злочинної діяльності, обставини скоєного ним злочину, його поведінку після злочину, умови його життя та наслідки, яких можна очікувати в зв`язку з відстрочкою.

Обставин, що обтяжують покарання, відповідно до ст..67 КК України, є вчинення правопорушення в стані алкогольного сп`яніння.

При цьому судом з`ясовано, що обвинувачений цілком розуміє права, визначені ст.474 КПК України, наслідки укладення та затвердження даної угоди, передбачені ст.473 КПК України, характер обвинувачення, вид покарання, наслідки невиконання угоди, передбачені ст..476 КПК України, а також інші заходи, які будуть застосовані до нього у разі затвердження угоди судом.

Суд вважає, що оскільки обвинувачена особа ОСОБА_5 провину свою визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, мав належну процесуальну поведінку як на досудовому розслідуванні так і в суді, висловлює жаль з приводу вчиненого, згідний нести кримінальну відповідальність за вчинене, раніше не притягувався до кримінальної відповідальності, вчинене створило у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки у суспільстві, він зробив належні висновки для себе, у зв`язку з чим, на думку суду, таке рішення суду, на переконання суду, є справедливим і достатнім для виправлення ОСОБА_5 , попередження вчинення в подальшому кримінальних правопорушень та відповідатиме його меті, гуманності, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності.

Окрім цього, суд не вбачає підстав вважати, що прийняте рішення буде явно несправедливим унаслідок м`якості.

Згідно з ч. 6 ст. 474 КПК України суд зобов`язаний переконатися у судовому засіданні, що укладення угоди сторонами є добровільним.

Не встановлено обставин, які б могли свідчити, що умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб. Крім того, укладена угода не має преюдиціального значення для кримінальних проваджень щодо будь-яких інших осіб.

Судом також встановлено, що укладання угоди про примирення між потерпілою стороною та обвинуваченим є добровільним, тобто не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді.

Також умови угоди відповідають інтересам суспільства, які полягають у своєчасному розкритті злочинів, а відтак затвердження угоди у даному провадженні забезпечить справедливе та в розумні строки вирішення кримінальної справи при мінімальних витратах державних ресурсів, а також зменшить навантаження на органи прокуратури і суд.

Відповідно до ч.7 ст.474 КПК суд перевіряє угоду на відповідність вимогам цього Кодексу та/або закону. Суд відмовляє в затвердженні угоди, якщо умови угоди порушують права, свободи чи інтереси сторін або інших осіб.

При цьому суд зазначає, що обумовлення сторонами угоди у її тексті факультативних питань, які не передбачені загальними вимогами до таких угод згідно з ст.472 КПК України (зокрема щодо пропонованого терміну іспитового строку та стягнення процесуальних витрат), та які належать до дискреційних повноважень суду при ухваленні вироку, є пропозиціями до суду, які самі по собі не порушують прав та свобод сторін.

Судом не встановлено підстав для відмови в затвердженні даної угоди, передбачених ч.7 ст.474 КПК України.

Перевіривши угоду про примирення на її відповідність вимогам чинного КПК України, суд прийшов до висновку, що зазначена угода у повному обсязі відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки вона містить всі необхідні вимоги, визначенні ст..471 КПК України, зокрема, найменування сторін, формулювання обвинувачення та його правову кваліфікацію із зазначенням частини статті закону України про кримінальну відповідальність, істотні для відповідного кримінального провадження обставини, розмір шкоди, завданої злочином, узгоджене покарання, наслідки укладення та затвердження угоди, передбачені ст..473 КПК України, наслідки невиконання угоди, дата її укладання та підписи.

Враховуючи викладене, та те, що умови угоди про примирення між потерпілим і підозрюваним ОСОБА_5 відповідають вимогам кримінального процесуального кодексу України та кримінального кодексу України, суд дійшов висновку про можливість затвердження даної угоди та призначення підозрюваному узгодженого сторонами виду та міри покарання.

Згідно з ч.5 ст.65 КК України, у випадку затвердження вироком угоди про примирення між потерпілою і підозрюваним суд призначає покарання, узгоджене сторонами угоди.

Відтак загалом суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання, що є виключно судовою дискрецією у кримінальному судочинстві і охоплює повноваження суду, надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо.

В постановах Верховного Суду від 27.02.2018 в справі №203/378/17 та 29.11.2018 в справі №761/6774/16-к міститься посилання на постанову Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.12.2015 року №13 «Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод», в п.12 якої зокрема зазначено, що «чинні КК і КПК регулюють два різновиди звільнення від відбування покарання з випробуванням: 1) загальний - коли вимагається встановлення можливості виправлення засудженого без відбування покарання; 2) спеціальний - у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання винуватості, для укладення якої з`ясування питань, визначених у ч. 1 ст. 75 КК, не є обов`язковим. У зв`язку з чим, якщо ж сторони узгодили покарання та досягли домовленості щодо звільнення підозрюваного/обвинуваченого від його відбування з випробуванням, відповідно до частин 2, 3 ст. 75 КК суд зобов`язаний прийняти рішення про таке звільнення у випадку затвердження угоди про примирення або визнання винуватості за наявності сукупності таких умов: 1) сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років; 2) узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням; 3) угода відповідає чинному законодавству та підстави для відмови в її затверджені визначені КПК (пункти 1-6 ч. 7 ст. 474 КПК) відсутні».

Питання про судові витрати суд вирішує на підставі ст.124 КПК України.

У відповідності до положень ч.2 ст.124 КПК, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта, здійснені документально підтверджені процесуальні витрати.

Згідно п.2 ч.4 ст.374 КПК України у резолютивній частині вироку зазначаються, зокрема, рішення про цивільний позов. В рамках кримінального провадження не було пред`явлено цивільного позову.

В рамках кримінального провадження прокурором в порядку ст.128 КПК України не було пред`явлено цивільного позову.

Потерпілий ОСОБА_4 претензії матеріального та морального характеру не висував, цивільного позову в рамках кримінального провадження не пред`явлено.

У кримінальному провадженні наявні витрати на залучення експерта.

Оскільки по справі наявні процесуальні витрати, суд в такому випадку вирішує дане питання.

По справі залучалися експерти Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України на проведення судової інженерно-транспортної експертизи від 10.08.2022 № СЕ-19/114-22/12854-ІТ витрати на проведення якої склали 1887, 80 грн, на проведення судової інженерно-транспортної експертизи від 22.08.2022 № СЕ-19/114-22/13857-ІТ витрати на проведення якої склали 1887,80 грн.

По справі залучалися експерти Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України на проведення експертиз.

Згідно довідки Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України за проведення судової інженерно-транспортної експертизи за спеціальністю 10.4 «Транспортно-трасологічні дослідження» від 26.11.2024 № СЕ-19/114-24/25686-ІТ витрати склали 3979,50 грн.

Згідно довідки Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України за судової інженерно-транспортної експертизи за спеціальністю 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів» від 27.11.2024 № СЕ-19/114-24/25688-ІТ витрати склали 3979,50 грн.

Згідно довідки Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України за проведення судової інженерно-транспортної експертизи за спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортної пригоди» від 23.12.2024 № СЕ-19/114-24/30029-ІТ витрати склали 1989,75 грн.

У зв`язку з чим, з врахуванням проведеної оплати підлягає до стягнення із ОСОБА_5 витрати експертів Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України за проведені експертизи на загальну суму 9948,75 грн.

Згідно квитанції до платіжної інструкції №12 від 02.01.2025 року судові витрати повністю оплачені ОСОБА_5 .

Щодо заходів забезпечення кримінального провадження.

Стосовно ОСОБА_5 в ході досудового слідства не обирався запобіжний захід.

Суд не вбачає підстав і потреби в зміні або в обранні відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу на цьому етапі судового розгляду.

Суд скасовує арешт майна, зокрема, у випадку виправдання обвинуваченого, закриття кримінального провадження судом, якщо майно не підлягає спеціальній конфіскації, непризначення судом покарання у виді конфіскації майна та/або незастосування спеціальної конфіскації, залишення цивільного позову без розгляду або відмови в цивільному позові.

При вирішенні даного питання стосовно речового доказу судом враховано те, що у відповідності до вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України право володіння не є тотожним праву власності, а є лише частиною його змісту.

Також суд враховує, що відповідно до вимог ч. 2 ст. 16 КПК України на підставах та в порядку, передбачених цим Кодексом допускається тимчасове вилучення майна без судового рішення. Підстави та порядок тимчасового вилучення майна визначаються ст. 167 та ст. 168 КПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 167 КПК України тимчасовим вилученням майна, є фактичне позбавлення підозрюваного або осіб, у володінні яких перебуває зазначене у ч. 2 ст. 167 КПК України майно, можливості володіти, користуватися та розпоряджатися ним до вирішення питання про арешт майна або його повернення.

Арешт на речові докази накладався судом.

Ухвалою слідчого судді Турківського районного суду від 29.10.2024 року про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, згідно якої накладено арешт на вилучене під час огляду місця події 26.10.2024 року на автомобіль марки «FIAT «SCUDO» державний номерний знак НОМЕР_1 з номером шасі НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_5 , що належить ОСОБА_5 .

У зв`язку з чим арешт, накладений ухвалою слідчого судді Турківського районного суду від 29.10.2024 року про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, згідно якої накладено арешт на вилучене під час огляду місця події 12.10.2021 року на автомобіль марки «FIAT «SCUDO» державний номерний знак НОМЕР_1 з номером шасі НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_5 , що належить ОСОБА_5 скасувати.

Питання речових доказів підлягає вирішенню в порядку ст. 100 КПК України.

Постановою від 27.10.2024 року про визнання та прилучення до справи речового доказу мультиспіральну ком`пютерну томографію головного мозку і поперекового відділу хребта №2995 та два CD диски повернути потерпілому ОСОБА_4 .

Судом також враховано вимоги п.1 ст.6 Конвенції щодо обґрунтовування судових рішень не може розумітись як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови в прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.7,8,9,30-33,110,314,369-371,373,374,376, 473,475 КПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Затвердити угоду про примирення між потерпілим ОСОБА_4 і обвинуваченим (підозрюваним на час підписання) ОСОБА_5 у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27.10.2024року № 0000186 за обвинуваченням ОСОБА_5 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК України, укладено 31.12.2024 року.

ОСОБА_5 визнати винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286-1 КК КК України та призначити йому узгоджене сторонами покарання у виді однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки.

Запобіжний захід щодо ОСОБА_5 на даній стадії не обирати до набрання вироком законної сили.

Арешт, накладений ухвалою слідчого судді Турківського районного суду Львівської області від 29.10.2024 року про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, згідно якої накладено арешт на вилучене під час огляду місця події 12.10.2021 року на автомобіль марки «FIAT «SCUDO» державний номерний знак НОМЕР_1 з номером шасі НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_5 , що належить ОСОБА_5 скасувати.

Речові докази, на які було накладено арешт згідно ухвали слідчого судді Турківського районного суду Львівської області від 29.10.2024 року після вступу прийнятого рішення по справі в законну силу - автомобіль марки «FIAT «SCUDO» державний номерний знак НОМЕР_1 з номером шасі НОМЕР_2 що належить ОСОБА_5 повернути і залишити у власності власника ОСОБА_5 .

Речові докази, які постановою від 27.10.2024 року про визнання та прилучення до справи речового доказу після вступу прийнятого рішення по справі в законну силу - мультиспіральну ком`пютерну томографію головного мозку і поперекового відділу хребта №2995 та два CD диски повернути потерпілому ОСОБА_4 .

Докази, які були оголошені прокурором в судовому засіданні і які були долучені до матеріалів кримінального провадження - витяг з ЄРДР у кримінальному провадженні, постанови про визнання та прилучення до справи речових доказів, ухвали слідчого судді, а також докази, які характеризують обвинувачену особу - зберігати при матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Турківський районний суд Львівської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення з підстав, передбачених ст..394 КПК України.

Вирок суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Роз`яснити учасникам провадження, що згідно ст.476 КПК України, у разі невиконання угоди, прокурор має право звернутися до суду, який затвердив таку угоду, з клопотанням про скасування вироку. Клопотання про скасування вироку, яким затверджена угода, може бути подано протягом встановлених законом строків давності притягнення до кримінальної відповідальності за вчинення цього кримінального правопорушення.

Роз`яснити, що умисне невиконання угоди засудженим є підставою для притягнення особи до відповідальності за ст.389-1 КК України.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути оскаржений в апеляційному порядку: потерпілим, виключно з підстав: призначення судом покарання, менш суворого ніж узгоджене сторонами угоди, ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, не роз`яснення йому наслідків укладення угоди, невиконання судом вимог, встановлених ч.ч.6,7 ст. 474 КПК України.

Вирок суду першої інстанції на підставі угоди про примирення між потерпілим та підозрюваним чи обвинуваченим може бути оскаржений в апеляційному порядку підозрюваним, виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди, ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання, невиконання судом вимог, встановлених ч.ч.5-7 ст.474 КПК України.

Копію вироку вручити негайно після його проголошення обвинуваченому, потерпілій особі та прокурору.

Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Інформацію щодо справи, що розглядається, учасники справи можуть отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет, веб-адреса сторінки: http://court.gov.ua.

Суддя ОСОБА_1