Справа №756/6707/24 Головуючий в суді 1-ї інстанції - ОСОБА_1
Провадження №11-кп/824/2529/2025 Доповідач у суді 2-ї інстанції - ОСОБА_2
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2025року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду в складі:

головуючого судді - ОСОБА_2

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю:

прокурора - ОСОБА_6 ,

обвинуваченого - ОСОБА_7 ,

захисника - ОСОБА_8 ,

представника потерпілої - ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали провадження за апеляційною скаргою прокурора на вирок Оболонського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2024 року, яким

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Луцьк, Волинської області, маючого на утриманні малолітню дитину 2022 року народження, працюючого начальником служби продажів ТОВ «Даліс Аутомотів Груп», зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судимого, -

визнано винуватим за ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

На підставі ст. 75 КК України, звільнено ОСОБА_7 від відбування призначеного основного покарання з випробуванням, установивши іспитовий строк тривалістю 2 (два) роки, з покладенням обов`язків, визначених ст. 76 КК України.

Цим же вироком питання речових доказів та процесуальних витрат,

В С Т А Н О В И Л А:

Згідно вироку суду І-ї інстанції, 05.02.2024, близько 18:50 год., ОСОБА_7 , керуючи технічно справним автомобілем марки "SEAT-TOLEDO", р.н. НОМЕР_1 , рухаючись по проїзній частині вул. Богатирської у м. Києві, зі сторони вул. Полярна у напрямку вул. Лугова, наближався до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.38.1 - 5.38.2 «Пішохідний перехід» та дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра» Правил дорожнього руху.

В цей час, по вказаному нерегульованому пішохідному переходу проїзну частину вул. Богатирська, зліва направо відносно напрямку руху автомобіля марки "SEAT-TOLEDO", р.н. НОМЕР_1 , переходила пішохід ОСОБА_10 .

Під час руху ОСОБА_7 допустив порушення вимог пунктів 1.5, 2.3 «б» та 18.1 Правил дорожнього руху України.

Порушення вищевказаних вимог Правил дорожнього руху України з боку водія ОСОБА_7 виявились у тому, що він, рухаючись по проїзній частині вул. Богатирська у м. Києві, будучи заздалегідь поінформованим про наближення до нерегульованого пішохідного переходу, позначеного дорожньою розміткою 1.14.1 «зебра» та інформаційно-вказівними дорожніми знаками 5.38.1 - 5.38.2, маючи об`єктивну змогу завчасно виявити пішохода на пішохідному переході та дати їй дорогу, будучи обізнаним, що в даному випадку пішохід має перевагу в русі перед транспортними засобами з моменту, коли він вступив на пішохідний перехід, а водій, в свою чергу, зобов`язаний зменшити швидкість, а в разі потреби - зупинитись, не зміг вірно оцінити дорожню обстановку та її зміни, відволікся від керування транспортним засобом у дорозі, створюючи небезпеку для руху, загрозу здоров`ю громадян, виїхав на нерегульований пішохідний перехід, розташований навпроти будівлі № 1 по вул. Богатирський у м. Києві, де здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_10 . В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 спричинено тяжкі тілесні ушкодження.

Не погоджуючись з вироком суду, прокурором подано апеляційну скаргу, в якій просить вирок суду щодо ОСОБА_7 скасувати в частині призначеного покарання та ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 3 роки. На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_7 від відбування основного покарання з випробуванням, з іспитовим терміном 3 роки, з визначенням обов`язків, передбачених п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК України.

Такі вимоги мотивує тим, що при призначенні ОСОБА_7 основного покарання без додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, поза увагою суду залишились обставини дорожньо-транспортної пригоди, характер допущеного порушення, а також наслідки що настали.

Вислухавши доповідь судді, доводи прокурора на підтримку вимог апеляційної скарги, думку обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги прокурора, пояснення представника потерпілої, яка просила відмовити в задоволенні апеляційних вимог, перевіривши матеріали судової справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно зі ст.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

Доведеність вини та правильність кваліфікації дій ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України підтверджується матеріалами кримінального провадження та учасниками процесу не оспорюються, а тому, відповідно до положень ст. 404 КПК України, апеляційним судом не переглядаються.

Доводи апеляційної скарги прокурора щодо безпідставного незастосування щодо обвинуваченого ОСОБА_7 додаткового покарання у вигляді позбавлення права керувати транспортними засобами, колегія суддів вважає слушними.

Відповідно до вимог ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

Згідно з ст. 65 КК України суд призначає покарання у межах, установлених у санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинене кримінальне правопорушення, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 53 цього Кодексу; відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу; враховуючи ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Відповідно до п.21постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 26.04.06 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у кожному випадку призначення покарання за ч. 2 ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання-позбавлення права керувати транспортними засобами.

Як вбачається з вироку, при призначенні покарання ОСОБА_7 місцевий суд врахував ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, суспільну небезпеку скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, який не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має на утриманні малолітню дитину, відшкодував потерпілій завдану матеріальну та моральну шкоду, офіційно працевлаштований. Обставиною, що пом`якшує покарання, судом визнано щире каяття обвинуваченого. Обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Урахувавши зазначене, суд дійшов висновку, що виправлення та досягнення цілей покарання можливе і без ізоляції ОСОБА_7 від суспільства, однак в умовах здійснення контролю за його поведінкою на підставі ст. 75 КК України в період іспитового строку звільнення від покарання та з покладенням обов`язків, передбачених ст. 76 КК України, а також без призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами.

Водночас, на думку колегії суддів, місцевий суд дійшов необґрунтованого висновку про відсутність підстав для застосування до обвинуваченого додаткового покарання, передбаченого санкцією ч. 2 ст. 286 КК України.

Як слушно зазначено в апеляційній скарзі прокурора, місцевий суд не врахував належним чином конкретні обставини кримінального провадження, а також те, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок грубого порушення ОСОБА_7 Правил дорожнього руху України.

Так, мотивуючи висновок про наявність підстав не застосовувати до ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, місцевий суд послався на посткримінальну поведінку обвинуваченого, який одразу після вчинення кримінального правопорушення перебував поруч з потерпілою, позицію потерпілої та її представника щодо призначення покарання обвинуваченому та у яких відсутні будь-які претензії матеріального та морального характеру, оскільки обвинувачений продовжує надавати потерпілій матеріальну допомогу. Крім того, суд врахував, що обвинувачений має на утриманні малолітню дитину, офіційно працює, його робота пов`язана з необхідністю постійного переміщення містом та за його межами, для чого він активно використовує транспортний засіб, іншого джерела доходу він не має, стан війни в країні.

В той же час, на переконання колегії суддів, місцевим судом не надано в повній мірі оцінки обставинам вчинення кримінального правопорушення, а саме тому, що ОСОБА_7 керуючи технічно справним автомобілем, маючи об`єктивну змогу завчасно виявити пішохода на пішохідному переході та дати їй дорогу, будучи обізнаним, що в даному випадку пішохід має перевагу в русі перед транспортними засобами з моменту, коли він вступив на пішохідний перехід, а водій, в свою чергу, зобов`язаний зменшити швидкість, а в разі потреби - зупинитись, не зміг вірно оцінити дорожню обстановку та її зміни, відволікся від керування транспортним засобом у дорозі, створюючи небезпеку для руху, загрозу здоров`ю громадян, виїхав на нерегульований пішохідний перехід, розташований навпроти будівлі № 1 по вул. Богатирський у м. Києві, де здійснив наїзд на пішохода.

Вказана обставина, на думку колегії суддів, свідчить про підвищену суспільну небезпечність вчиненого, а тому непризначення ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами не є дієвим та ефективним заходом для запобігання та попередження вчинення ним нових злочинів, а тому вирок суду у відповідності з п.4 ч.1 ст. 409 КПК підлягає скасуванню внаслідок неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, з ухваленням нового вироку апеляційним судом.

При призначенні обвинуваченому ОСОБА_7 додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, колегія суддів враховує ступінь тяжкості та суспільної небезпечності вчиненого ним злочину, обставини вчинення кримінального правопорушення, а також наслідки, що настали.

При цьому, посилання у вироку на те, що робота ОСОБА_7 пов`язана з необхідністю постійного переміщення містом та за його межами, для чого він активно використовує транспортний засіб, іншого джерела доходу він не має, не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, з огляду на те, що до апеляційного суду не надано переконливих доказів, які б вказували, що виконання ОСОБА_7 його посадових обов`язків безпосередньо пов`язане та прямо залежить від можливості керувати ним транспортними засобами.

За наведених обставин в їх сукупності, колегія суддів вважає за необхідне призначити ОСОБА_7 покарання у виді позбавлення волі в межах санкції ч. 2 ст. 286 КК України, а саме у виді позбавлення волі на строк 4 роки з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на 2 роки, та звільненням від відбування основного покарання з випробуванням з іспитовим строком 2 роки на підставі ст. ст. 75, 76 КК України, яке буде відповідати вимогам статей 50, 65 КК України, та принципу пропорційності, оскільки є необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, а також буде відповідати принципам справедливості, співмірності і індивідуалізації покарання і не ставити особистий і надмірний тягар для обвинуваченого.

З огляду на викладене, колегія суддів, вважає необхідним апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково, вирок в частині призначення покарання скасувати та постановити в цій частині свій вирок.

Керуючись ст.ст. 404, 405, 407, 409, ч.2 ст.413, ст.ст.414, 417, 418, ч. 1 ст. 420, ч.1 ст.421 КПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

Вирок Оболонського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2024 року щодо ОСОБА_7 за ч. 2 ст. 286 КК України - скасувати в частині призначеного покарання.

Ухвалити новий вирок, яким ОСОБА_7 призначити покарання за ч. 2 ст. 286 КК України у виді 4 (чотирьох) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами строком на 2 роки.

На підставі ст. 75 КК України, звільнити ОСОБА_7 , від відбування основного покарання, якщо він протягом 2 (двох) років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені п.п. 1,2 ч. 1 ст. 76 КК України, а саме: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи.

В решті вирок суду залишити без змін.

Вирок може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: