У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2025 року слідчий суддя Солом`янського районного суду міста Києва ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні №0000024 від 30.01.2024, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 364, ч. 1, ч. 3 ст. 255 КК України, -

В С Т А Н О В И В :

До Солом`янського районного суду м. Києва надійшло клопотання прокурора Солом`янської окружної прокуратури ОСОБА_3 , про накладення арешту на майно в кримінальному провадженні №0000024 від 30.01.2024, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 364, ч. 1, ч. 3 ст. 255 КК України.

Клопотання обґрунтовується тим, що у провадженні СВ Солом`янського УП Головного управління Національної поліції у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження № 0000024, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.01.2024, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 364, ч. 1, ч. 3 ст. 255 КК України.

Як зазначається у клопотанні, досудовим розслідуванням встановлено, що у невстановлений досудовим розслідуванням час, але не пізніше січня 2024 року голова Первинної профспілкової організації Вагонної дільниці ст. Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця (ПКВЧ-1) ОСОБА_4 як голова профспілки та член комісії з пролонгування та укладання трудових контрактів, спільно із заступником начальника ВП Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» ОСОБА_5 , який має безпосередній вплив як особа керівного складу та безпосередній вплив серед службових осіб ВП Вагонної дільниці ст. Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця (ПКВЧ-1) різного рівня, діючи з метою особистого збагачення, володіючи якостями лідерів та організаторськими здібностями, маючи досвід роботи, керуючись корисливими мотивами і прагненням до наживи, маючи на меті незаконне отримання доходів на постійній основі від вчинення тяжких злочинів, розробили план вчинення кримінальних правопорушень, всупереч інтересам служби та суспільства, використовуючи надані повноваження за розподілом адміністративно-розпорядчих функцій, з метою систематичного отримання неправомірної вигоди у сфері надання АТ «Укрзалізниця» послуг з обслуговування та перевезення пасажирів залізничним транспортом, який передбачав залучення як членів низки осіб, а саме інструкторів поїзних бригад, начальників пасажирських поїздів міжнародних сполучень та інших працівників, які між собою будуть взаємодіяти при вчиненні тяжких злочинів відповідно до їх рівня в обумовленій ієрархічній структурі.

Зазначено, що розроблений ними план вони реалізувати самостійно не зможуть, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 вирішили створити стійке ієрархічне об`єднання декількох осіб (п`ять і більше), члени якого або структурні частини якого за попередньою змовою зорганізуються для спільної діяльності з метою безпосереднього вчинення тяжких злочинів учасниками цієї організації - злочинну організацію.

Згідно попередньо розробленого ОСОБА_4 та ОСОБА_5 плану вчинення кримінальних правопорушень, члени злочинної організації, залучені ними як виконавці, а саме інструктора поїзних бригад резерву провідників ВП Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця», в умовах діючого воєнного стану та збільшенням попиту на популярні міжнародні напрямки, діючи за їх вказівками як організаторів злочинної організації, мали забезпечити умови та запровадити протиправну схему необлікованого продажу вільних або умовно-вільних пасажиромісць у вагонах поїздів з метою отримання неправомірної вигоди для себе, інших фізичних осіб, від послуг пасажирських перевезень, та запровадити механізм штучного створення дефіциту (нестачі) у системі продажу залізничних квитків на поїзди міжнародного сполучення №67/68 «Київ-Варшава», №19/20 «Київ-Хелм», №119/120 «Дніпро-Київ-Хелм-Київ-Дніпро», №23/24 «Київ-Хелм», №89/90 «Київ-Перемишль», №351/352 «Київ-Кишинів», залучивши для цього підлеглих начальників пасажирських поїздів та інших осіб, які здійснюють на них рейси.

З метою виконання розробленого злочинного плану ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , здійснювався систематичний продаж вільних або умовно-вільних пасажиромісць у вагонах поїздів пасажирам, у тому числі у службових купе провідників та купе відпочинку провідників, які не реалізуються у системі вільного продажу квитків на поїзди, за сумами, що значно перевищують офіційну вартість проїзних документів, встановлену АТ «Укрзалізниця».

Зазначено, що вказані грошові кошти, вимушено (за відсутності квитків у вільному продажу) сплачені пасажирами організаторам та членам злочинної організації, провідникам поїзних бригад міжнародного напрямку, в порушення Наказу Міністерства транспорту та зв`язку України від 27.12.2006 №1196 «Про затвердження Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України», поза касовим оформленням, в подальшому розподілялися між учасниками організованої організації.

Реалізуючи спільний злочинний умисел, завдяки займаним службовим посадам, будучи особами із числа керівного складу та маючи безпосередній вплив серед службових осіб в АТ «Укрзалізниця», своїм організаторським здібностям, соціальним зв`язкам, наявним майновим ресурсам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не пізніше 01.01.2024, у невстановленому досудовим розслідуванням місці, створили злочинну організацію з метою вчинення тяжких злочинів, до складу якої увійшли інструктори (поїзних бригад) резерву провідників Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця», а саме: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , начальники пасажирських поїздів, а саме: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , а також інші особи, причетність яких до вчинення кримінальних правопорушень, на даний час встановлюється слідством.

Вказані особи зорганізувалися у внутрішньо та зовнішньо стійке ієрархічне об`єднання, мали на меті спільне вчинення тяжких злочинів, діяли умисно й добровільно, усвідомлювали наслідки своїх спільних злочинних дій, були обізнаними зі злочинним планом, розробленим ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , власними функціями з його реалізації у відповідних частинах, координували свої злочинні дії між собою, підкоряючись при цьому вказаним організаторам, виконуючи їх вказівки та отримуючи поради, вживали заходів зі збереження діяльності злочинної організації в таємниці.

Стійкість злочинної організації було забезпечено стабільністю складу її учасників, забезпеченням безпечності та постійності її функціонування, міцними внутрішніми зв`язками між учасниками організації, тривалістю діяльності злочинної організації, чітким визначенням функцій кожного з учасників злочинної організації, високим рівнем узгодженості дій учасників, постійною ефективною комунікацією, звітністю та контролем всередині організації, єдиним планом злочинної діяльності.

Так, реалізуючи спільний злочинний план вчинення кримінальних правопорушень, ОСОБА_4 усвідомлюючи, що для конспірації злочинної діяльності необхідно здійснити дії, які б дозволили відвести від останніх підозру та унеможливити часті особисті зв`язки з іншими членами злочинної організації, визначив, що спілкування між учасниками злочинної організації, які є працівниками ВП Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» буде здійснюватися, через заступника начальника ВП Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» ОСОБА_5 , який буде доводити до відома інших учасників злочинної організації, деталі розробленого та узгодженого плану злочинної діяльності. В свою чергу, ОСОБА_5 , обіймаючи посаду заступника начальника ВП Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця», згідно відведеної йому злочинної ролі як організатора, повинен буде забезпечити комунікацію інструкторів поїзних бригад резерву провідників ВП Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» з підпорядкованими ОСОБА_5 та залежними від ОСОБА_4 як члена комісії працівниками вказаного підрозділу, які будуть залучені до вчинення кримінальних правопорушень.

Вказано, що створена ОСОБА_4 та ОСОБА_5 злочинна організація характеризується корисливою направленістю дій її членів, єдністю їх намірів, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе, забезпечення умов та запровадження протиправної схеми необлікованого продажу вільних або умовно-вільних пасажиромісць, у тому числі службових купе та купе відпочинку провідників у вагонах поїздів, та запровадження механізму штучного створення дефіциту (нестачі) у системі продажу залізничних квитків на поїзди міжнародного сполучення, своєю стійкістю, чіткою розробкою плану вчинення злочинів, який доводився до кожного нового члена, детальною підготовкою до вчинення злочинів, а в кінцевому результаті раніше обумовленим розподілом неправомірної вигоди.

Діяльність злочинної організації була спрямована на здійснення спільного злочинного плану, щодо зловживання службовим становищем, з метою одержання неправомірної вигоди для себе, інших фізичних осіб, всупереч інтересам АТ «Укрзалізниця». У відповідності із розробленим планом злочинної діяльності, функції та задачі кожного члена злочинної організації були розподілені.

Крім того, для належного функціонування вказаної злочинної організації залучені інші особи, в тому числі із числа працівників ВП Вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця», причетність яких на даний час встановлюється органом досудового розслідування, які здійснювали здебільшого пособницькі функції щодо «пошуку» пасажирів, надання порад для прикриття незаконної діяльності, приховування фактів порушення чинних Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, поза фінансовим оформленням.

Таким чином, заступник начальника - начальник резерву провідників виробничого підрозділу вагонна дільниця станції Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» ОСОБА_5 не пізніше 01.01.2024 року, з метою вчинення тяжких злочинів - зловживання службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самого себе та інших осіб, всупереч інтересам служби, що спричинило тяжкі наслідки інтересам держави, спільно із ОСОБА_4 , створили та здійснювали керівництво стійким ієрархічним об`єднанням - злочинною організацією, до якої залучили осіб, які добровільно вступили до складу вказаної злочинної організації та надали згоду на участь у вчинюваних нею злочинах, а саме інструкторів (поїзних бригад): ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , начальників пасажирських поїздів міжнародних сполучень: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та інших осіб, причетність яких на даний час встановлюється слідством, якими було схвалено єдиний план вчинення кримінальних правопорушень та надано свою добровільну згоду на участь у злочинному угрупованні.

Злочинна організація, створена ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , якою вони керували, участь у якій прийняли інструктори (поїзних бригад) ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , начальники пасажирських поїздів міжнародних сполучень ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 та інші особи, на даний час причетність яких встановлюється органом досудового розслідування, завдяки розробленим її учасниками заходами, убезпечувала себе від викриття і діяла із 01.01.2024 на території України та припинила своє функціонування у зв`язку з її знешкодженням правоохоронними органами.

Загалом, унаслідок дій злочинної організації у складі організаторів ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , виконавців: інструкторів (поїзних бригад) ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , начальників пасажирських поїздів міжнародних сполучень: ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 , ОСОБА_21 ненадходження коштів від продажу квитків АТ «Укрзалізниця» на потяги №67/68 «Київ-Варшава», №19/20 «Київ-Хелм», 119/120 «Дніпро-Київ-Хелм-Київ-Дніпро», №23/24 «Київ-Хелм», №89/90 «Київ-Перемишль», №351/352 «Київ-Кишинів» за період з 01.01.2024 по 30.06.2024, з урахуванням даних БД ГАРТ-1, даних АТ «Укрзалізниця» щодо обсягів продажу та вартості квитків, а також інших матеріалів, незаконно перевезено 34119 безквиткових пасажирів, та розрахунково підтверджується сума коштів, що не надійшла від продажу квитків АТ «Укрзалізниця», в загальній сумі 73 832 691,70 гривень.

Зазначено, що до вчинення вказаного кримінального правопорушення, серед інших, причетний провідник пасажирських вагонів виробничого підрозділу вагонна дільниця ст. Київ-Пасажирський філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» - ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час досудового розслідування, а саме 11.12.2024 на підставі ухвали слідчого судді Солом?янського районного суду м. Києва проведено обшук, за адресою: АДРЕСА_1 , де проживає ОСОБА_22 , в ході якого виявлено та вилучено грошові кошти в розмірі 46237 доларів США та 3000 Євро.

Постановою від 11.12.2024 вилучені грошові кошти визнано речовими доказами у кримінальному провадженні.

Таким чином, як зазначає прокурор, існують достатні підстави вважати, що тимчасово вилучені речі та предмети підпадають під ст. 98 та ч. 1 ст. 170, ч. 2 ст. 170, ч. 3 ст. 170, ч. 4 ст.170 КПК України та на них необхідно накласти арешт з метою забезпечення їх збереження як речового доказу та недопущення подальшого відчуження (оскільки майно відповідає критеріям речового доказу).

Посилається на те, що з метою всебічного, повного і неупередженого дослідження всіх обставин кримінального правопорушення виникла необхідність у накладенні арешту на вищевказане майно, оскільки незастосування вказаних заходів може призвести до знищення, відчуження відповідного майна, уникнення конфіскації або настання інших наслідків, які можуть перешкодити кримінальному провадженню..

Прокурор подав до суду заяву про розгляд клопотання без його участі, просив суд задовольнити клопотання в повному обсязі.

Представник ОСОБА_23 , ОСОБА_24 - адвокат ОСОБА_25 подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, просив відмовити у задоволенні клопотання про накладення арешту на грошові кошти. Також зазначив, що 11.12.2024 під час проведення обшуку квартири за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_23 , було тимчасово вилучено грошові кошти в сумі 46 237 доларів США, 3000 Євро, які належать ОСОБА_24 та ОСОБА_23 , однак вилучені грошові кошти не можуть бути тимчасово вилученими, оскільки не підпадають під ст. 167 КПК України, тому просить суд, повернути вилучені грошові кошти власникам, а саме ОСОБА_24 та ОСОБА_26 .

Дослідивши клопотання та додані до нього матеріали, слідчий суддя дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Згідно з чч.1-3 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Арешт майна допускається з метою забезпечення:

1) збереження речових доказів;

2) спеціальної конфіскації;

3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4) відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Частиною третьою статті 170 КПК України визначено, що арешт на комп`ютерні системи чи їх частини накладається лише у випадках, якщо вони отримані внаслідок вчинення кримінального правопорушення або є засобом чи знаряддям його вчинення, або зберегли на собі сліди кримінального правопорушення, або у випадках, передбачених пунктами 2, 3, 4 частини другою цієї статті, або якщо їх надання разом з інформацією, що на них міститься, є необхідною умовою проведення експертного дослідження, а також якщо доступ до комп`ютерних систем чи їх частин обмежується їх власником, володільцем або утримувачем чи пов`язаний з подоланням системи логічного захисту.

Слідчим суддею встановлено, що у провадженні СВ Солом`янського УП Головного управління Національної поліції у м. Києві перебувають матеріали кримінального провадження № 0000024, відомості щодо якого внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.01.2024, за ознаками вчинення кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1, ч. 2 ст. 364, ч. 1, ч. 3 ст. 255 КК України.

Ухвалою слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києві від 27.11.2024 (справа № 760/30580/24, провадження №1-кс/760/14421/24) надано слідчим, які входять до складу слідчої групи у кримінальному провадженні № 0000024 від 30 січня 2024 року, та прокурорам групи прокурорів, які здійснюють процесуальне керівництво у кримінальному провадженні № 0000024 від 30 січня 2024 року, дозвіл на проведення обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у квартирі АДРЕСА_1 , яка перебуває у власності ОСОБА_23 , з метою виявлення та вилучення зразків підроблених проїзних документів, оформлених (роздрукованих) або електронних документів, що надають право проїзду залізничним транспортом, письмових записів щодо перевезення безквиткових пасажирів на потягах внутрішньодержавних та міжнародних сполученнях.

11.12.2024 на підставі ухвали слідчого судді Солом`янського районного суду м. Києві від 27.11.2024 (справа № 760/30580/24, провадження №1-кс/760/14421/24) проведено обшук за адресою: АДРЕСА_1 , в ході якого виявлено та вилучено грошові кошти в розмірі 46237 доларів США та 3000 Євро.

З копії протоколу обшуку від 11.12.2024 вбачається, що під час обшуку слідчим було виявлено та вилучено грошові кошти в розмірі 46237 доларів США та 3000 Євро.

Постановою слідчого від 11.12.2024 вилучені в ході проведення обшуку грошові кошти визнано речовими доказами в кримінальному провадженні №0000024 від 30.01.2024.

Відповідно до ч.11 ст.170 КПК України заборона або обмеження користування, розпорядження майном можуть бути застосовані лише у разі, коли існують обставини, які підтверджують, що їх незастосування призведе до приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі майна.

Згідно з ч.2 ст. 173 КПК України при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

1) правову підставу для арешту майна;

2) можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

3-1) можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу);

4) розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу);

5) розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

6) наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Відповідно до Постанови Європейського Суду з прав людини від 09 червня 2005 року по справі «Бакланов проти Російської Федерації», Постанови Європейського Суду від 24 березня 2005 року по справі «Фрізен проти Російської Федерації», Європейським Судом наголошується на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод полягає у тому, що будь-яке втручання публічної влади у право на повагу до власності має бути законним, держави уповноважені здійснювати контроль за використанням власності шляхом виконання законів. Більше того, верховенство права, одна з засад демократичної держави, втілюється у статтях Конвенції. Питання у тому, чи було досягнуто справедливої рівноваги між вимогами загального інтересу та захисту фундаментальних прав особи, має значення для справи лише за умови, що спірне втручання відповідало вимогам законності та не було свавільним.

Окрім того, Європейський суд через призму своїх рішень неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення «Іатрідіс проти Греції»). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення «Спорронг та Льонрот проти Швеції»). Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства»).

Так, відповідно до вимог ст. 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом.

З наявних у слідчого судді матеріалів клопотання не вбачається, що грошові кошти, набуто кримінально протиправним шляхом, або отримано внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Враховуючи викладене, грошові кошти, які були вилучені під час обшуку, не можуть виступати доказом в розумінні ст. 98 КПК України та жодним чином не можуть підтверджувати факт здійснення кримінального правопорушення.

Крім того, згідно вимог ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Положеннями ч. 5 ст. 9 КПК України передбачено, що кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики європейського суду з прав людини.

Разом з цим, ЄСПЛ у рішеннях у справах «Амюр проти Франції» «Колишній король Греції та інші проти Греції», «Малама проти Греції», «Украша-Тюмень проти України», «Спорронг та Льонрот проти Швеції» вказав, що втручання в право на мирне володіння майном повинно бути здійснено з дотриманням «справедливого балансу» між вимогами загального інтересу суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи. Має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються та метою, якої прагнуть досягти через вжиття таких заходів.

Так, у відповідності до усталеної практики ЄСПЛ в контексті вищевказаних положень, володіння майном повинно бути законним (рішення ЄСПЛ у справі «Іатрідіс проти Греції» від 25.03.1999). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення ЄСПЛ у справі «Антіш проти Франції» від 22.09.1994, «Кушоглу проти Болгарії» від 10.05.2007).

Крім того, будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення ЄСПЛ у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції» від 23.09.1982) Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти (рішення у справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21.02.1986).

Водночас, у п. 38 рішення по справі «Ісмайлов проти Росії» від 16.10.2008 ЄСПЛ встановив, що для того, щоб втручання вважалося пропорційним воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар для особи».

Аналогічна правова позиція відображена ЄСПЛ, як у справі «Бакланов проти Росії», так і в справі «Фрізен проти Росії», в яких суд зазначив що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значимим якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу «законності» і воно не було свавільним, тобто для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий і надмірний тягар» для особи.

За таких обставин, на підставі вищенаведених норм законодавства України та встановлених фактичних обставин, грошові кошти у сумі 46237 доларів США та 3000 Євро, що вилучені 11.12.2024 під час обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у квартирі АДРЕСА_1 , яка перебуває у власності ОСОБА_23 , ознакам речового доказу у кримінальному провадженні № 0000024 не відповідають, оскільки прокурором не доведено, що ці грошові кошти є об`єктами, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі є предметами, що були об`єктом кримінально протиправних дій, грошима, набутими кримінально протиправним шляхом або отриманими фізичною особою-підприємцем внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

За таких обставин, клопотання про накладення арешту на грошові кошти у сумі 46237 доларів США та 3000 Євро, задоволенню не підлягає, оскільки у даному випадку необхідність арешту майна не доведена, і вжиття заходу забезпечення у спосіб, який просить, прокурор не виправдовує такий ступінь втручання у права та свободи власника майна.

На підставі викладеного та керуючись ст.41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, стст.170-173, 175, 309 КПК України, слідчий суддя, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання - відмовити.

Повернути власнику вилучене 11.12.2024 у кримінальному провадженні №0000024 під час обшуку за місцем фактичного проживання ОСОБА_22 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у квартирі АДРЕСА_1 , яка перебуває у власності ОСОБА_23 , майно, а саме:

- грошові кошти в розмірі 46237 доларів США та 3000 Євро.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом 5 (п`яти) днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя: ОСОБА_1