Справа № 463/490/25 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11-сс/811/852/25 Доповідач: ОСОБА_2
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

секретаря ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові в режимі відеоконференції апеляційні скарги адвокатів ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_7 , ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_9 , на ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 19 березня 2025 року про накладення арешту на майно,

з участю власника майна ОСОБА_9 ,

адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_8 ,

прокурора ОСОБА_10

в с т а н о в и л а :

вищезазначеною ухвалою клопотання про поновлення строку на подачу клопотання про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000179 від 05.08.2024 за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.361-2 та за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, пропущений з поважних причин задоволено.

Поновлено прокурору першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Львівської обласної прокуратури ОСОБА_11 строк на подачу клопотання про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000179 від 05.08.2024 за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.361-2 та за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364КК України, пропущений з поважних причин.

Клопотання старшого слідчого в ОВС другого слідчого відділу (з дислокацією у місті Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у м. Львові, ОСОБА_12 , погоджене прокурором першого відділу процесуального керівництва управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих територіального управління Державного бюро розслідувань Львівської обласної прокуратури ОСОБА_13 , про накладення арешту на майно у кримінальному провадженні № 0000179 від 05.08.2024 за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 361-2 та за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України задоволено.

Накладено арешт на вилучені 19.02.2025 на виконання ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 23.01.2025 у справі № 463/490/25 (провадження № 1-кс/463/833/25) речі під час проведення обшуку у приміщенні Західного міжрегіонального територіального управління АРМА за адресою: м. Львів, вул. Генерала Чупринки, 71, а саме:

- мобільний телефон «Iphone 12», який належить ОСОБА_9 , білого кольору, IMEІ: НОМЕР_1 , в чохлі синього кольору, з сім картою оператора мобільного зв`язку НОМЕР_2 ;

- мобільний телефон «Iphone 14 Pro», який належить ОСОБА_7 , фіолетового кольору, IMEІ: НОМЕР_3 , в чохлі фіолетового кольору, з сім картою оператора мобільного зв`язку НОМЕР_4 .

Не погоджуючись із вказаним рішенням, адвокати ОСОБА_6 , ОСОБА_8 подали апеляційні скарги, в яких просять скасувати ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 19 березня 2025 року, постановити нову, якою відмовити в задоволенні клопотання.

В обґрунтування апеляційних вимог адвокат ОСОБА_6 покликається на те, що клопотання про арешт тимчасово вилученого майна ОСОБА_7 подано з порушенням його прав.

Слідчий суддя повинен був перевірити правосуб`єктність особи, яка звернулася з клопотанням про арешт майна, та повернути клопотання прокурору для усунення недоліків, з метою недопущення порушення законних прав власника майна та встановити строк в 72 години для переподачі клопотання належним суб`єктом звернення в порядку вимог ч. 2 ст. 64-2 КПК України.

Звертає увагу на те, що телефон ОСОБА_7 було оглянуто ще під час проведення обшуку 19.02.2025,оскільки він добровільно надав пароль до свого телефону. Жодної інформації, яка зазначена в ухвалі слідчого судді про проведення обшуку на його мобільному телефоні не було виявлено. Водночас, всупереч вимог чинного законодавства, у ОСОБА_7 було вилученого його мобільний телефон та повторно проведено його огляд 26.02.2025. Тим не менш, з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна слідчий звернувся аж через 16 днів з дати його вилучення та через 9 днів з дати його огляду. Більше слідчих чи процесуальних дій з телефоном не проводилось.

Отже, пропущений строк звернення з клопотанням про арешт тимчасово вилученого майна не є поважним та поновлення такого строку є безпідставним та не обгрунтованим.

Також зазначає, що клопотання слідчого надійшло до суду 07.03.2025, отже граничний строк проголошення ухвали за результатом розгляду клопотання про арешт тимчасово вилученого майна - 10.03.2025.

Водночас, ухвала про арешт тимчасово вилученого майна була проголошена лише 19.03.2025 - через 12 днів, що має наслідком прийняття слідчим суддею судового рішення з порушенням вимог чинного законодавства щодо граничного строку розгляду клопотання про арешт майна.

В обґрунтування апеляційних вимог адвокат ОСОБА_8 покликається на те, що слідчий суддя Личаківського районного суду м. Львова проігнорував вказані доводи сторони захисту щодо відсутності правових підстав для поновлення процесуального строку, та положення ч. 5 ст. 171 та ч. 3 ст. 172 КПК України, чим порушив вимоги кримінального процесуального закону.

Звертає увагу на те, що ні слідчим, ні прокурором не зазначалось про необхідність проведення експертного дослідження телефона та відповідної постанови про призначення експертизи долучено не було.

Окрім того, доступ до телефону не обмежувався, підзахисна особисто повідомила слідчому пароль від вилученого мобільного телефона та надано повний доступ до інформації, яка в ньому міститься.

Якщо орган досудового розслідування дійсно виявив інформацію, яка має доказове значення у цьому кримінальному провадженні, уповноважені особи мали вдосталь часу (з моменту проведення огляду мобільного телефона минуло 26 днів) та можливостей для залучення спеціаліста та виготовлення за допомогою технічних, програмно-технічних засобів, апаратно-програмних комплексів копії необхідної інформації на інший матеріальний носій інформації.

Проте в судовому засіданні та матеріалами справи не встановлено вжиття органом досудового розслідування будь-яких заходів, щодо копіювання наявної на ньому інформації.

Слідчий суддя не врахував заперечення сторони захисту щодо відсутні підстав для подальшого утримування та накладення арешту на мобільний телефон, який належить ОСОБА_9 , оскільки такий пристрій мобільного зв`язку було оглянуто уповноваженою особою органу досудового розслідування, відтак інформація, яка може мати значення для кримінального провадження зафіксована в протоколі огляду від 26.02.2025. Більш того, уповноважені особи органу досудового розслідування мали б скопіювати необхідну їм інформацію на інший носій інформації, що було повною мірою залишено без уваги слідчим суддею та навіть не згадано в контексті оскаржуваної ухвали.

Враховуючи те, що доказом у кримінальному провадженні є не мобільний телефон, а інформація, яка на ньому міститься, скопіювавши таку інформацію на інший матеріальний носій інформації, орган досудового розслідування унеможливить наявність ризиків приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження електронного доказу, оскільки такий доказ буде перебувати у розпорядженні органу досудового розслідування.

Водночас, слідчим суддею не обгрунтовано на підставі чого він дійшов до вказаних висновків, зважаючи на те, що ні слідчим у клопотанні, ні прокурором у судовому засіданні не було обгрунтовано яким чином мобільний телефон, а не наявна на ньому інформація, має значення для встановлення важливих обставин у даному кримінальному провадженні.

Адвокати ОСОБА_8 , ОСОБА_6 , які брали участь в розгляді апеляційної скарги в режимі відеоконференції підтримали подані апеляційні скарги, просили задоволити.

ОСОБА_9 апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 підтримала, просила задоволити.

Прокурор ОСОБА_10 апеляційну скаргу заперечив, просив ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, учасників судового провадження, перевіривши матеріали провадження, а також наведені доводи скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Зміст та форма кримінального провадження повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, до яких, зокрема, віднесено і засади недоторканості права власності. Згідно з вимогами ст. 16 КПК України позбавлення або обмеження права власності під час кримінального провадження здійснюється лише на підставі вмотивованого судового рішення, ухваленого в порядку, передбаченому КПК України.

При застосуванні заходів забезпечення кримінального провадження слідчий суддя повинен діяти у відповідності до вимог КПК України та судовою процедурою гарантувати дотримання прав, свобод та законних інтересів осіб, а також умов, за яких жодна особа не була б піддана необґрунтованому процесуальному обмеженню.

Відповідно до пункту 7 ч. 2 ст. 131 КПК України арешт майна є одним із заходів забезпечення кримінального провадження. Статтею 132 КПК України встановлені загальні умови, що не допускають застосування заходів забезпечення кримінального провадження, якщо слідчий, прокурор не доведе, що: існує обґрунтована підозра щодо вчинення кримінального правопорушення такого ступеня тяжкості, що може бути підставою для застосування заходів забезпечення кримінального провадження; потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, про який ідеться в клопотанні слідчого, прокурора; може бути виконане завдання, для виконання якого слідчий, прокурор звертається із клопотанням.

Згідно з положеннями ст. 170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, зникнення, втрати, знищення, використання, перетворення, пересування, передачі, відчуження.

При вирішенні питання про арешт майна для прийняття законного та справедливого рішення слідчий суддя згідно з вимогами ст.ст. 94, 132, 173 КПК України повинен врахувати, зокрема, правову підставу для арешту майна, можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 КПК України), наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 КПК), розумність та співмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, а також наслідки арешту майна для підозрюваного, третіх осіб.

Вказаних вимог кримінального процесуального закону слідчим суддею першої інстанції було дотримано в повному обсязі.

Так, згідно з клопотанням, слідчими Другого слідчим відділом (з дислокацією у місті Львові) Територіального управління Державного бюро розслідувань, розташованого у місті Львові, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000179 від 05.08.2024 за підозрою ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 361-2 та за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Досудовим розслідуванням у цьому кримінальному провадженні встановлено, що ОСОБА_9 , будучи службовою особою АРМА, яка має доступ до інформації з обмеженим доступом всупереч інтересам служби 28.01.2025 о 21 год. 26 хв., перебуваючи у м. Львів, точне місце досудовим розслідуванням на цей час не встановлено, маючи на меті отримати інформацію з обмеженим доступом, яка зберігається в автоматизованих системах, за допомогою комп`ютерної техніки (ЕОМ) з ІР-адресою НОМЕР_5 , увійшла під логіном R до Єдиного державного реєстру судових рішень та переглянула зміст ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 23.01.2025 у справі № 463/490/25 (провадження № 1-кс/463/833/25).

Отримавши вказану інформацію у ОСОБА_9 виник умисел на несанкціоноване розповсюдження інформації з обмеженим доступом, яка зберігається в автоматизованих системах, створеної та захищеної відповідно до чинного законодавства.

В цей же час, ОСОБА_9 , діючи умисно, переслідуючи корисливий мотив на розголошення відомостей з обмеженим доступом, усвідомлюючи протиправність своїх дій, перебуваючи у дружніх стосунках та прямому підпорядкуванні з ОСОБА_14 , використовуючи власний мобільний телефон «Iphone 12» з сім картою оператора мобільного зв`язку НОМЕР_2 через додаток «WhattsApp» здійснила телефонний дзвінок ОСОБА_14 начальнику Західного міжрегіонального територіального управління АРМА, який користується номером телефону НОМЕР_6 та повідомила останньому про наявність в Єдиному державному реєстрі судових рішень ухвали слідчого судді про надання дозволу на проведення обшуку у приміщенні Західного міжрегіонального територіального управлінні АРМА.

В ході досудового розслідування прокурором у цьому кримінальному провадженні 19.02.2025 на виконання ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 23.01.2025 у справі № 463/490/25 (провадження № 1-кс/463/833/25) проведено обшук у приміщенні Західного міжрегіонального територіального управління АРМА за адресою: м. Львів, вул. Генерала Чупринки, 71, в ході якого виявлено та вилучено майно, а саме:

- мобільний телефон «Iphone 12», який належить ОСОБА_9 , білого кольору, IMEІ: НОМЕР_1 , в чохлі синього кольору, з сім картою оператора мобільного зв`язку НОМЕР_2 ;

- мобільний телефон «Iphone 14 Pro», який належить ОСОБА_7 , фіолетового кольору, IMEІ: НОМЕР_3 , в чохлі фіолетового кольору, з сім картою оператора мобільного зв`язку НОМЕР_4 .

Постановою старшого слідчого в особливо важливих справах другого відділу Управління по розслідуванню кримінальних правопорушень. вчинених організованими злочинними групами, Головного слідчого управління ДБР ОСОБА_15 від 04 березня 2025 визнано речовими доказами у кримінальному провадженні №0000179 від 05.08.2024 вилучені 19.02.2025 на виконання ухвали слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 23.01.2025 у справі №463/490/25 (провадження 1-кс/463/833/25) під час проведення обшуку у приміщенні Західного міжрегіонального територіального управління АРМА за адресою: м. Львів вул. Генерала Чупринки, 71, а саме: мобільний телефон «Iphone 12», який належить ОСОБА_9 , білого кольору, IMEІ: НОМЕР_1 , в чохлі синього кольору, з сім картою оператора мобільного зв`язку НОМЕР_2 ; мобільний телефон «Iphone 14 Pro», який належить ОСОБА_7 в чохлі, фіолетового кольору, IMEІ: НОМЕР_3 , в чохлі фіолетового кольору, з сім картою оператора мобільного зв`язку НОМЕР_4 .

Задовольняючи дане клопотання сторони обвинувачення, внесене в межах кримінального провадження №0000179 слідчий суддя дійшов правильного висновку про необхідність накладення арешту на майно у зв`язку з наявністю достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України, при цьому слідчим суддею було враховано розумність і співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження.

Під час розгляду клопотання сторони обвинувачення слідчий суддя правильно встановив, що є достатні підстави вважати, що майно, на яке просять накласти арешт, відповідає вимогам ч. 2, 3 ст. 170 КПК України, а тому потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи власника майна, про які йдеться в клопотанні слідчого.

З оскарженої ухвали вбачається, що слідчим суддею накладено арешт на майно, що є речовим доказом. При цьому слідчим у клопотанні зазначено підставу накладення такого арешту, а саме: з метою збереження речових доказів. Таким чином майно відповідає критеріям, визначеним ч. 1 ст. 98 КПК України.

Апеляційний суд погоджується із висновком слідчого судді про те, що на цей час у органу досудового розслідування, за результатами проведення слідчих (розшукових) дій встановлено, що вказані мобільні телефони та інформація, що на них зберігається, мають значення речових доказів для кримінального провадження, зберігають на собі сліди вчинення злочину, а тому відповідають критеріям, передбаченим ч. 1 ст. 98 КПК України.

Зазначені мобільні телефони мають доказове значення під час розслідування кримінального провадження.

Апеляційний суд вважає, що при вирішенні питання про арешт майна слідчим суддею на виконання вимог ч. 2 ст. 173 КПК України враховано можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні, а також розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження, що відповідає конституційним нормам.

Так, ЄСПЛ своїми рішеннями неодноразово акцентував увагу на тому, що володіння майном повинно бути законним (рішення у справі «Іатрідіс проти Греції» [ВП], заява № 31107/96, п. 58, ECHR 1999-II). Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля (рішення у справі «Антріш проти Франції» від 22 вересня 1994 року, Series А № 296-А, п. 42, та «Кушоглу проти Болгарії», заява № 48191/99, пп. 49-62, від 10 травня 2007 року). Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар (рішення від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронг та Льонрот проти Швеції», пп. 69 і 73, Series A № 52). Таким чином, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовують, та метою, яку прагнуть досягти (рішення від 21 лютого 1986 року у справі «проти Сполученого Королівства», n. 50, Series A № 98).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 7 червня 2007 року у справі «Смирнов проти України» було висловлено правову позицію про те, що при вирішенні питання про можливість утримання державою майна у кримінальному провадженні належить забезпечувати справедливу рівновагу між, з одного боку, суспільним інтересом та правомірною метою, а з іншого боку - вимагати охорони фундаментальних прав особи. Для утримання речей (майна) державою у кожному випадку має існувати очевидна істотна причина.

На переконання апеляційного суду, слідчим суддею при ухваленні оскаржуваного рішення було враховано не лише вимоги щодо захисту фундаментальних прав власників майна та прав третіх осіб, а й «справедливий баланс» між інтересом суспільства та приватним інтересом, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини.

Колегія суддів також враховує, що зазначений захід забезпечення кримінального провадження є тимчасовим, його межі у часі окреслені строками досудового розслідування, які, в свою чергу, чітко регламентуються нормами ст. 219 КПК України. Поряд з цим, власник або інший володілець майна, відповідно до вимог ст. 174 КПК України, має право звернутися із клопотанням про скасування накладеного арешту.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення слідчим суддею строків розгляду клопотання апеляційний суд зазначає наступне.

Надаючи оцінку зазначеним доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає, що сплив процесуального строку для постановлення ухвали за результатами розгляду клопотання про арешт тимчасово вилученого майна не припиняє обов`язку слідчого судді розглянути клопотання по суті, а також не тягне за собою припинення повноважень слідчого судді на прийняття відповідного судового рішення.

Крім того, серед підстав, визначених у ч. 3 ст. 132 та ч. 1 ст. 173 КПК України, з яких слідчий суддя може відмовити у задоволенні клопотання про арешт майна, відсутня така підстава, як недотримання строків розгляду клопотання.

Слід також відзначити, що незалежно від дотримання слідчим суддею строків розгляду клопотання, значення тимчасово вилученого майна як доказу для встановлення суттєвих обставин кримінального провадження не втрачається.

Отже, на переконання колегії суддів та враховуючи, що розгляд слідчим суддею клопотання про арешт майна поза межами визначених строків обумовлений оголошенням перерви у судовому засіданні, за клопотанням захисника ОСОБА_16 не є істотним порушеннями вимог кримінального процесуального закону, а несвоєчасний розгляд клопотання не перешкодив та не міг перешкодити слідчому судді ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Інші зазначені в апеляційних скаргах обставини не можуть бути безумовними підставами для скасування ухвали слідчого судді.

Істотних порушень вимог КПК України, які б давали підстави для скасування ухвали слідчого судді у ході апеляційного розгляду не встановлено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів апеляційного суду вважає, що оскаржуване рішення прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись ч. 2 ст. 376, ст.ст. 404, 407, 419, 422 КПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Ухвалу слідчого судді Личаківського районного суду м. Львова від 19 березня 2025 року про накладення арешту на майно залишити без змін, апеляційні скарги адвокатів ОСОБА_6 , ОСОБА_8 без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4