Справа № 487/8475/24
Провадження № 1-кс/487/6959/24
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.12.2024 року м. Миколаїв

Слідчий суддя Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 , за участю секретаря ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , заявниці ОСОБА_4 , захисника ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні клопотання ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 від 01.10.2024 року у кримінальному провадженні, внесеному 28.09.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001473 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_4 , звернувся 03.12.2024 року до Заводського районного суду міста Миколаєва з клопотанням про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 від 01.10.2024 року у кримінальному провадженні, внесеному 28.09.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001473 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме: на автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак « НОМЕР_1 », з ідентифікаційним номером транспортного засобу НОМЕР_2 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування клопотання зазначено, що СУ ГУНП в Миколаївській області усі необхідні слідчі дії з транспортним засобом проведені, доцільність його подальшого перебування під арештом відпала.

Особа, яка заявила клопотання та її адвокат в судовому засіданні клопотання підтримали, просили задовольнити.

Прокурор ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення клопотання. Вказала, що транспортний засіб, стосовно якого розглядається питання про скасування арешту, був предметом вчинення кримінального правопорушення та є речовим доказом. Експертизи проведені, проте досудове розслідування триває, а отже існує необхідність у збереженні вказаного транспортного засобу.

Дослідивши матеріали за клопотанням, слідчий суддя прийшов до таких висновків.

За змістом ч. 1 ст. 174 КПК України, власник або володілець майна, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Арешт майна також може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

Перевіркою матеріалів встановлено, що в провадженні СВ Миколаївського РУП ГУ НП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження №0001473 від 28.09.2024, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що 27.09.2024 приблизно 12:10 в районі будинку №18 по вулиці Генерала Олекси Алмазова (вулиця Генерала Карпенка) у місті Миколаєві, Миколаївської області, відбулась дорожньо-транспортна пригода (наїзд т/з на пішохода), за участі автомобіля марки «Mitsubishi Lancer» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та пішохода ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 . В результаті ДТП, ОСОБА_7 отримав тілесні ушкодження, з якими доставлений до лікарняного закладу.

Під час проведення огляду місця ДТП 27.09.2024 виявлено автомобіль марки «Mitsubishi Lancer» реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ідентифікаційним номером транспортного засобу НОМЕР_2 який на праві приватної власності належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , та який фактично перебував у володінні ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . 27.09.2024 транспортний засіб визнаний речовим доказом та поміщено на територію майданчику тимчасового зберігання транспортних засобів ГУНП в Миколаївській області за адресою: місто Миколаїв, мікрорайон Тернівка, вулиця Цілинна, 89, для подальшого зберігання в стані після ДТП, оскільки даний транспортний засіб необхідний для подальшого проведення необхідних слідчих (процесуальних) дій та судових експертиз, має значення речового доказу, що має істотне та доказове значення для встановлення всіх необхідних фактів та обставин у даному провадженні, а також займає тривалий час.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 від 01.10.2024 року на зазначене вище майно накладено арешт.

Відповідно до ст. 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому КПК України порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню. Процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: 1) подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); 2) винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення; 3) вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат; 4) обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження; 5) обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання; 6) обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення; 7) обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження (ч. 2 ст. 91 КПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 КПК, за винятком випадків, передбачених ч. 2 ст. 92 КПК України, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК України випадках, - на потерпілого.

Обов`язок доказування належності та допустимості доказів, даних щодо розміру процесуальних витрат та обставин, які характеризують обвинуваченого, покладається на сторону, що їх подає (ч. 2 ст. 92 КПК України).

Згідно ст. 93 КПК України, збирання доказів здійснюється сторонами кримінального провадження, потерпілим, представником юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, у порядку, передбаченому КПК України.

Сторона обвинувачення здійснює збирання доказів шляхом проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій, витребування та отримання від органів державної влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, службових та фізичних осіб речей, документів, відомостей, висновків експертів, висновків ревізій та актів перевірок, проведення інших процесуальних дій, передбачених цим Кодексом (ч. 2 ст. 93 КПК України).

Відповідно до ст. 94 КПК України, слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Згідно ст. 98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в ч. 1 ст. 98 КПК України.

За змістом ч. 1 ст.170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Відповідно ч. 2 ст. 170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

У випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої ст. 170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 КПК України. Арешт може бути накладений і на майно, на яке раніше накладено арешт відповідно до інших актів законодавства. У такому разі виконанню підлягає ухвала слідчого судді, суду про накладення арешту на майно відповідно до правил цього Кодексу.

Відповідно до ч. 10 ст. 170 КПК України, арешт може бути накладений у встановленому цим Кодексом порядку на рухоме чи нерухоме майно, гроші у будь-якій валюті готівкою або у безготівковій формі, в тому числі кошти та цінності, що знаходяться на банківських рахунках чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, видаткові операції, цінні папери, майнові, корпоративні права, щодо яких ухвалою чи рішенням слідчого судді, суду визначено необхідність арешту майна.

Згідно частин 1 та 2 ст. 173 КПК України слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 КПК України. При вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен, у тому числі, враховувати: правову підставу для арешту майна; можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 1 частини другої статті 170 цього Кодексу); наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність (якщо арешт майна накладається у випадках, передбачених пунктами 3, 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); можливість спеціальної конфіскації майна (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 2 частини другої статті 170 цього Кодексу); розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою (якщо арешт майна накладається у випадку, передбаченому пунктом 4 частини другої статті 170 цього Кодексу); розумність та співрозмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження; наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно протоколу огляду місця ДТП від 27.09.2024 року за результатами огляду виявлено автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», реєстраційний номер НОМЕР_1 , з ідентифікаційним номером транспортного засобу НОМЕР_2 , що має істотне та доказове значення для встановлення всіх необхідних фактів та обставин у даному провадженні.

Постановою слідчого СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській обалсті ОСОБА_8 від 28.09.2024 року зазначений автомобіль був визнаний речовим доказом у зв`язку з відповідністю критеріям, зазначеним у ст. 98 КПК України, оскільки є матеріальним об`єктом, який зберіг на собі сліди кримінального правопорушення, у разі повернення власнику, існує реальна загроза зміни або знищення слідів кримінального правопорушення.

З огляду на викладене, у зв`язку із недоведеністю того, що в подальшому застосуванні арешту майна відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано, враховуючи, що на даному етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують такий ступінь втручання у права і свободи особи, та відповідають меті досягнення дієвості кримінального провадження, клопотання про скасування арешту на майно задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 84, 91-94, 98, 100, 170-174, 308, 309 КПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_4 про скасування арешту майна, накладеного ухвалою слідчого судді Заводського районного суду міста Миколаєва ОСОБА_1 від 01.10.2024 року у кримінальному провадженні, внесеному 28.09.2024 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001473 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, а саме: на автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», державний номерний знак « НОМЕР_1 », з ідентифікаційним номером транспортного засобу НОМЕР_2 , який на праві приватної власності належить ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвала оскарженню не підлягає.

Заперечення проти ухвали слідчого судді, що не підлягають оскарженню, можуть бути подані під час підготовчого провадження в суді.

Слідчий суддя ОСОБА_1