Справа № 296/9034/24
Вирок

Іменем України

12 грудня 2024 року м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участі:

прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження з обвинувальним актом, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0002546 від 12.08.2024 року за обвинуваченням:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Житомира, громадянина України, непрацюючого, неодруженого, на утриманні малолітніх і неповнолітніх дітей не маючого, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України,

ВСТАНОВИВ:

Судом встановлено, що 11.08.2024 близько 18 год. 55 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи біля будинку № 64 по вулиці Івана Сльоти в м. Житомирі, де під час словесного конфлікту з ОСОБА_4 , який виник на ґрунті неприязних взаємовідносин, діючи з необережності, у формі злочинної недбалості, не передбачаючи можливості настання суспільно небезпечних наслідків у виді спричинення тяжких тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , які він повинен був і мав реальну можливість передбачити, наніс останньому кулаком лівої руки один удар в область верхньої губи.

Внаслідок вказаного удару, ОСОБА_4 втратив рівновагу та впав спиною на бетонне покриття дороги, частково вкрите щебенем, вдарився при цьому головою об бетонне покриття дороги, частково вкрите щебенем, отримавши тілесні ушкодження у вигляді закритої черепно-мозкової травми: підшкірної гематоми м`яких тканин лівої потиличної ділянки, лінійного перелому потиличної кістки ліворуч з переходом на основу черепа, субдуральної пластинчатої гематоми правої лобно-тім`яно-скроневої ділянки (гематома під твердою мозковою оболонкою), післятравматичного субарахноїдального крововиливу, що призвело до зміщення серединних структур головного мозку ліворуч, саден на верхній губі, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження.

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 свою винуватість в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю, не оспорюючи фактичних обставин, місця та часу події, про які зазначено в обвинувальному акті. У скоєному щиро кається, просить суворо не карати, шкоду частково відшкодував потерпілому. Вказав, що не наполягає на дослідженні інших доказів у справі.

Потерпілий в судовому засіданні просив суворо не карати обвинуваченого, претензій до нього не має, матеріальна та моральна шкода йому була частково відшкодована.

Враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_6 добровільно визнав провину у вчиненні даного кримінального правопорушення, прокурор під час визначення порядку дослідження доказів по справі просив суд, відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України визнати недоцільним дослідження доказів по справі, щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, та обмежитись допитом обвинуваченого, дослідити матеріали, що характеризують особу обвинуваченого.

Відповідно до вимог процесуального законодавства судом роз`яснено учасникам судового провадження положення ч. 3 ст. 349 КПК України. Судом роз`яснено, що у такому випадку учасники судового провадження будуть позбавлені права оскаржити відповідні обставини в апеляційному порядку. Обвинувачений ОСОБА_6 зазначив, що зміст ч. 3 ст. 349 КПК України йому зрозумілий, заперечень проти не дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, він не має.

Зазначене повністю узгоджується з вимогами п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, розділу III Рекомендації № 6 R (87) 18 Комітету міністрів Ради Європи «Відносно спрощеного кримінального правосуддя» та практики Європейського Суду з прав людини щодо їх застосування, згідно з якими суд повинен забезпечити належну реалізацію права на справедливий суд під час розгляду кримінальних проваджень шляхом спрощеного і скороченого розгляду.

Таким чином, суд дійшов до переконання про те, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, доведена повністю.

Призначаючи обвинуваченому покарання, суд виходить із загальних засад призначення покарання, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, яке відповідно до наведеної у ст. 12 КК України класифікації є нетяжким злочином, дані про особу обвинуваченого, наявність обставин, що пом`якшують та обставини, що обтяжуює покарання вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 66 КК України є щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування шкоди.

Обставиною, що обтяжує покарання обвинуваченого, відповідно до ст. 67 КК України є вчинення кримінального правопорушення щодо особи з інвалідністю.

Згідно зі ст. 50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.

У правовій державі покарання передусім є виправним та превентивним засобом, в якій має використовуватись не надмірні, а лише необхідні й зумовлені метою заходи.

На реалізацію принципу, встановленого частиною другою статті 61 Конституції України, згідно з яким юридична відповідальність особи має індивідуальний характер, спрямовані положення статті 65 КК України. Зазначений принцип, зокрема, конкретизовано у положеннях Кримінального кодексу України щодо системи покарань, звільнення від кримінальної відповідальності, звільнення від покарання та його відбування, у тому числі призначення більш суворого покарання.

На підставі викладеного, з урахуванням обставин кримінального правопорушення, наявності встановлених судом пом`якшуючих обставин, ставлення обвинуваченого до скоєного, враховуючи відомості про особу обвинуваченого, який раніше не судимий, за місцем проживання характеризується посередньо, на обліку в лікаря психіатра та лікаря нарколога не перебуває та, зокрема, суд бере до уваги конкретні обставини вчинення кримінального правопорушення та відношення обвинуваченого до вчиненого, який свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав, відшкодував потерпілому майнову шкоду, думку потерпілого щодо призначення обвинуваченому несуворого покарання, та приходить до переконання, що покарання обвинуваченому ОСОБА_6 слід призначити в межах санкції ст. 128 КК України у вигляді громадських робіт.

На думку суду саме таке покарання є необхідним й достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.

Цивільний позов не заявлено.

Арешт на майно не накладався.

Процесуальні витрати та речові докази по справі відсутні.

Запобіжний захід не обирався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368-370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ст. 128 КК України, та призначити йому покарання у виді громадських робіт на строк 180 (сто вісімдесят) годин.

Початок строку відбування покарання обчислювати з моменту початку виконання громадських робіт за визначеним місцем роботи.

Речові докази:

- DVD-R диск залишити в матеріалах кримінального провадження.

Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.

Учасники судового провадження можуть отримати копію вироку в суді.

Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира протягом 30 днів з дня його проголошення.

Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Головуючий суддя ОСОБА_1