У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«11» березня 2025 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4

учасника судового провадження

прокурора ОСОБА_5

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 03 грудня 2024 року щодо

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Миколаєва, раніше судимого, відбуваючого покарання в ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)».

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Казанківського районного суду Миколаївської області від 03 грудня 2024 року відмовлено у задоволенні клопотання засудженого ОСОБА_6 про застосування щодо нього Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Засуджений ОСОБА_6 просить ухвалу суду скасувати.

Засуджений не погоджується з рішенням суду першої інстанції про відмову у задоволенні його клопотання.

Просить застосування щодо нього Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» від 18.07.2024 № 3886-IX (далі - Закон № 3886-IX).

Встановлені судом першої інстанції обставини.

11 листопада 2024 року засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду із клопотанням про застосування щодо нього Закону № 3886-IX.

Клопотання обґрунтовано тим, що ОСОБА_6 відбуває покарання в ДУ «Казанківська виправна колонія (№93)» за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, кримінальна караність якого, на думку засудженого, усунена Законом України від 18.07.2024 № 3886-IX.

Судом встановлено, що вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2021 року ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, та визначено остаточне покарання із застосуванням ст. 71 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.

З вироку вбачається, що 26.07.2019 ОСОБА_6 вчинено таємне викрадення чужого майна (крадіжка) на суму 2 599,90 грн, повторно, та його дії кваліфіковані судом за ч. 2 ст. 185 КК України.

Відмовляючи у задоволенні заяви засудженого, суд зазначив, що з огляду на розмір вартості викраденого засудженим майна на суму 2 599,90 грн, який перевищує розмір, установлений ст. 51 КУпАП, а саме, 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян, відсутні підстави для звільнення ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за вказаним вироком.

Позиція учасника судового провадження.

Прокурор ОСОБА_5 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, просила ухвалу суду залишити без змін.

Засуджений ОСОБА_6 належним чином повідомлений про дату та час апеляційного розгляду, просив розглядати апеляційну скаргу без його участі, його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду.

Встановлені судом апеляційної інстанції обставини. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при ухваленні рішення, і положення закону, яким він керувався.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасника судового провадження, вивчивши матеріали судового провадження та обговоривши викладені в апеляційній скарзі доводи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 КК України, звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ч. 2 ст. 74 КК України, особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

У постанові від 07 жовтня 2024 року (справа № 278/1566/21) об`єднана палата Касаційного кримінального суду Верховного Суду сформулювала висновок про застосування відповідних частин статей 185, 190, 191 Кримінального кодексу України з урахуванням положень Закону № 3886-ІХ. Відповідно до висновку, «питання, що виникають у кримінальних провадженнях у зв`язку з набуттям чинності Законом № 3886-ІХ, вирішуються судами за правилами, передбаченими для випадків, коли втратив чинність закон, яким установлювалася кримінальна протиправність діяння».

Порядок вирішення судом питань, пов`язаних із виконанням вироку, регулюється статтею 539 КПК України, а питання, які вирішуються судом під час виконання вироків, визначені статтею 537 КПК.

Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право, зокрема, вирішувати питання про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами другою і третьою статті 74 КК (пункт 13 частини першої статті 537 КПК). Відповідно до частини другої статті 74 КК особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

На стадії виконання вироку, відповідно до пункту 13 частини першої статті 537 КПК України, суд має право вирішувати питання про звільнення від покарання у зв`язку з набранням чинності Законом № 3886-ІХ та про пом`якшення покарання шляхом визначення після застосування цього Закону розміру покарання, яке необхідно відбувати засудженому, якщо вирок стосується сукупності злочинів чи сукупності вироків.

Так, 09 серпня 2024 року набув чинності Закон України № 3886-IX від 18.07.2024 «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» (далі - Закон № 3886-IX), яким було внесено зміни до ст. 51 КУпАП (Дрібне викрадення чужого майна) та передбачено відповідальність за дрібне викрадення чужого майна шляхом крадіжки, шахрайства, привласнення чи розтрати, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення не перевищує 0,5 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

У зв`язку з вказаними змінами у законодавстві, засуджений ОСОБА_6 звернувся до суду з заявою про приведення вироку Корабельного районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2021 року щодо нього, у відповідність до Закону України від 18.07.2024 №3886-IX.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_6 засуджений вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2021 року за ч. 2 ст. 185 КК України, та остаточне покарання визначено на підставі ст. 71 КК України, у виді позбавлення волі на строк 2 роки 6 місяців.

Згідно з ч. 5 Підрозділу 1 Розділу ХХ Податкового кодексу України, якщо норми інших законів містять посилання на неоподатковуваний мінімум доходів громадян, то для цілей їх застосування використовується сума в розмірі 17 грн, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної пп. 169.1.1 п. 169.1 ст. 169 розділу IV цього Кодексу для відповідного року, яка дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом станом на 01 січня звітного податкового року.

За вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2021 року, ОСОБА_6 вчинено крадіжку 26.07.2019.

Станом на 01.07.2019 прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2 007 грн, а 50 відсотків від його розміру становить 1 003,5 грн. Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону №3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_6 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України (за вироком від 29.04.2021), розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 2 007 грн (1 003,5х2=2 007).

Разом з тим, ОСОБА_6 своїми протиправними діями, що мали місце, 26.07.2019 повторно, таємно викрав чуже майно, завдавши майнову шкоду потерпілому ОСОБА_7 на суму 2 599,00 грн, що станом на день вчинення крадіжки складає суму більшу, ніж два неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (2 007 грн).

Вчинена ОСОБА_6 крадіжка 26.07.2019 на день розгляду заяви засудженого відповідає правовій кваліфікації, передбаченій ч. 2 ст. 185 КК України, і караність за це кримінальне правопорушення законом не усунена.

Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для звільнення засудженого ОСОБА_6 від покарання або пом`якшення покарання, призначеного за ч. 2 ст. 185 КК України, за вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2021 року.

Всупереч доводам апелянта, оскаржуване рішення є зрозумілим, при розгляді клопотання суд першої інстанції належно мотивував рішення.

Ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги засудженого не вбачається.

Керуючись ст.ст. 404, 407, 409, 424, 532 КПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а ухвалу Казанківського районного суду Миколаївської області від 03 грудня 2024 року, якою відмовлено у задоволенні заяви засудженого ОСОБА_6 , - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3