Справа № 747/395/24 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Провадження № 11-кп/4823/340/25
Категорія - продовження строків тримання під вартою. Доповідач ОСОБА_2
У Х В А Л А

06 березня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Чернігівського апеляційного суду в складі:

Головуючого-суддіОСОБА_2

суддів: ОСОБА_3 , ОСОБА_4

секретаря судового засідання ОСОБА_5

за участю сторін кримінального провадження

обвинуваченого ОСОБА_6

його захисника адвоката ОСОБА_7

захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9

прокурора ОСОБА_10

Розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Чернігові апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 на ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 лютого 2025 року про продовження строків тримання під вартою,

В С Т А Н О В И Л А :

Цією ухвалою обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 306, ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 311 КК України, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , продовжений строк тримання під вартою на шістдесят днів, до 13 квітня 2025 року включно без визначення розміру застави.

Обвинуваченому у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 307, ч.1 ст. 309, ч.3 ст. 311 КК України, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжений строк тримання під вартою на шістдесят днів, до 13 квітня 2025 року включно без визначення розміру застави.

Задовольняючи клопотання прокурора, суд першої інстанції виходив із тяжкості обвинувачення, суворості можливого покарання, об`єктивних даних про обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_11 , які не мають сталих соціальних зв`язків, заробітків, а також не зменшення попередньо встановлених ризиків, передбачених п. п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, які продовжують існувати, а більш м`які запобіжні заходи не забезпечать належної процесуальної поведінки обвинувачених.

В апеляційній скарзі захисник адвокат ОСОБА_9 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_8 , просить ухвалу суду в частині продовження його підзахисному строків тримання під вартою скасувати, постановити нову, якою застосувати ОСОБА_8 запобіжний у вигляді домашнього арешту в нічний час, зобов`язавши прибувати за кожною вимогою до суду.

Вказуючи про незаконність та необґрунтованість ухвали та посилаючись на положення ст. 178 КПК України, апелянт звертає увагу суду на те, що ОСОБА_8 має постійне місце проживання та міцні соціальні зв`язки. І хоча вину у вчиненні кримінальних правопорушень не визнає, проте, це обумовлено необґрунтованістю підозри належними доказами. Більше того, ні прокурор, ні слідчий не навели обґрунтованості ризиків для застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Просить врахувати, що 13 лютого 2025 року головуючий суддя ОСОБА_1 перебувала на лікарняному, а тому, відповідно до ч.13 ст. 13 КПК України, за неможливості утворити склад суду кримінальне провадження здійснюється найбільш територіально наближеним судом, проте, в усупереч вказаним вимогам суд розглянув клопотання щодо ОСОБА_8 неповним складом суду.

Враховуючи відсутність реальних ризиків щодо можливості вчинення іншого кримінального правопорушення та перешкоджання досудовому розслідуванню наполягає на можливості застосування більш м`якого запобіжного заходу.

Захисник адвокат ОСОБА_7 , який діє в інтересах обвинуваченого ОСОБА_6 , просить ухвалу суду в частині продовження ОСОБА_6 строків тримання під вартою, скасувати, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання прокурора. Сторона захисту вважає, що ухвала постановлена з істотним порушенням вимог КПК, неповноважним складом суду, а висновки суддів, викладені в ухвалі, не відповідають фактичним обставинам справи.

Звертає увагу, що про час та місце розгляду клопотання його було повідомлено у спосіб, що суперечить положенням ч. 9 ст. 135 КПК України, та у визначений судом час він мав надавати правову допомогу у іншій справі, а саме клопотання сторони обвинувачення захисником отримане не було, а було направлено на адресу електронної пошти, у зв`язку з чим і було подано адвокатом клопотання про відкладення розгляду справи. Відтак, підготовче засідання та розгляд клопотання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_6 було проведено без участі захисника та останньому призначено захисника з Центру надання безоплатної вторинної правової допомоги, що свідчить про порушення ст. 59 Конституції України щодо вільного вибору захисника.

Окремо акцентує увагу на тому, що ст. 615 КПК України, не передбачає можливості на стадії підготовчого судового засідання розглядати клопотання про продовження строку запобіжного заходу не у повному складі суду, тоді як один із суддів перебуває на лікарняному. Вважає, що лист Верховного Суду, на який є посилання, не має жодної юридичної сили та не грунтується на положення Конституції України та КПК, а тому не може надавати суддям нові повноваження.

Крім того на думку апелянта є недоведеними ризики, на які вказує суд, посилаючись при цьому на попередню поведінку ОСОБА_6 . Зокрема, обвинувачений не має паспорту для виїзду за кордон, спроб переховування не вчиняв, має постійне місце проживання, міцні соціальні зв`язки та проходив військову службу у Грузії у складі миротворчого контингенту. Ризик впливу на свідків також вважає не підтвердженим належними доказами, як і ризик вчиняти інші аналогічні кримінальні правопорушення. Такі докази не були надані ні прокурором в суді, ні додані до матеріалів клопотання.

Переконаний, що ОСОБА_6 буде виконувати свої процесуальні обов`язки та не буде переховуватися від суду, чи спілкуватися зі свідками та іншими фігурантами у справі, що не було спростовано і стороною обвинувачення. З урахуванням стану здоров`я обвинуваченого, цілком достатнім та ефективним буде застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

Вважає, що тривале досудове розслідування та перебування справи на стадії підготовчого судового розгляду призвело до тривалого безпідставного перебування його підзахисного за ґратами і як наслідок до нівелювання його права на захист.

Заслухавши доповідача, обвинуваченого ОСОБА_6 та його захисника ОСОБА_7 , які підтримали доводи апеляційної скарги, вказали на те, що обвинувачений тримається безпідставно під вартою тривалий час, захисника ОСОБА_9 , який наполягав на наявності підстав для задоволення його апеляційної скарги, прокурора ОСОБА_10 , який заперечував проти доводів сторони захисту, дослідивши матеріали судового провадження в електронному вигляді, оскільки матеріали кримінального провадження перебувають в суді першої інстанції та не можуть бути витребувані, перевіривши доводи апеляційних скарг, колегія суддів вважає апеляційні скарги захисників залишити без задоволення.

Обрання, скасування або зміна запобіжного заходу в суді під час судового розгляду регламентується положеннями статті 331 КПК України, у порядку передбаченому главою 18 цього Кодексу. Проте, це не означає, що прокурор і суд дублюють повністю положення процесуального закону, які застосовуються під час досудового розслідування, враховують особливості судового розгляду кримінального провадження.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 КПК України при продовженні строку тримання під вартою суд враховує виключно наявність обставин, які свідчать про те, що заявлені ризики не зменшився або з`явилися нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою.

Питання обґрунтованості оголошеної підозри, законність її оголошення та правомірність дій слідчого під час її оголошення, перевірка наявності в матеріалах кримінального провадження доказів винуватості чи невинуватості обвинуваченого, коли складений обвинувальний акт і відбувається перевірка доведеності чи недоведеності обвинувачення в суді першої інстанції, апеляційним судом перевірятися не може, оскільки це буде прямим втручанням апеляційної інстанції в розгляд обвинувачення судом першої інстанції.

Як убачається з матеріалів провадження, ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263, ч. 1 ст. 306, ч.3 ст. 307, ч.3 ст. 311 КК України, ОСОБА_8 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.1 ст. 263, ч.3 ст. 307, ч.1 ст. 309, ч.3 ст. 311 КК України.

Під час підготовчого судового засідання були розглянуті клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_6 .

У статті 5 Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи R(80) 11 від 27.06.1980 «Про взяття під варту до суду» зауважується, що при розгляді питання про необхідність тримання під вартою, судовий орган повинен брати до уваги обставини конкретної справи, у тому числі характер та тяжкість інкримінованого злочину.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

Ризик - це ймовірність того, що обвинувачений може ухилитися від кримінальної відповідальності та незаконно впливати на свідків.

Особливість запобіжних заходів полягає в тому, що вони застосовуються не за конкретну недобросовісну поведінку обвинуваченого, а превентивно, як гарантія настання правосуддя в майбутньому. При цьому слід враховувати, що якась ймовірність того, що обвинувачений зможе спробувати ухилитись від відповідальності, існує завжди.

Продовжуючи строк тримання під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , суд вірно зазначив в ухвалі, що перелічені прокурором ризики не зменшились та визнав їх такими, що виправдовують подальше тримання обвинувачених під вартою, і на даний час вони виключають можливість заміни обраних запобіжних заходів на більш м`які кожному із обвинувачених, виходячи не лише з обставин провадження, а й індивідуальних даних про кожного з обвинувачених.

Наразі, питання доведення винуватості обвинувачених у вчиненні інкримінованих кримінальних правопорушень «поза розумним сумнівом» не є предметом ні судового, ні апеляційного розглядів, оскільки вирішується питання виключно щодо доведеності обставин, які виправдовують тримання ОСОБА_8 та ОСОБА_6 під вартою.

Суд правильно встановив, що наведені у клопотанні прокурора доводи свідчать про доведеність ризиків встановлених при обранні запобіжного заходу та продовження їх реального існування.

Так, суд обґрунтовано зазначив про наявність ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК України та взяв до уваги, сукупність наявних відомостей про причетність обвинувачених ОСОБА_8 та ОСОБА_6 до вчинення ряду як тяжких, так і особливо тяжкого кримінальних правопорушень.

Суд, першої інстанції належно дослідив обставини, з якими закон пов`язує можливість продовження строку тримання під вартою.

Зокрема, колегією суддів, при перевірці законності та доцільності продовження обвинуваченим строку тримання під вартою, враховано тяжкість покарання, що загрожує особам, враховано дані про обвинувачених, а також ретельно досліджено та встановлено наявність ризиків, передбачених п.п. 1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України, які на даний час є актуальними та продовжують існувати.

Не можна погодитись із захисником ОСОБА_7 , що твердження прокурора про можливість обвинуваченого переховуватись від суду не підтверджується жодним доказом, наданим стороною обвинувачення. Сторона захисту обізнана із зібраними стороною обвинувачення доказами, якими обґрунтовувалась підозра при застосуванні запобіжного заходу слідчим суддею, а тому суд першої інстанції у своєму рішенні правильно врахував, що передбачене покарання у виді позбавлення волі на певний строк за вчинення, у тому числі особливо тяжкого злочину, у разі визнання особи винною, може свідчити про обґрунтованість ризику переховуватися від суду.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що з огляду на інкриміновані обвинуваченим дії існує не лише ризик впливу на свідків, а й ризик впливу на інших обвинувачених, з метою перешкоди встановленню дійсних обставин кримінального провадження.

Так, ризик впливу на свідків існує не лише на початковому етапі кримінального провадження при зібранні доказів, а й продовжує існувати на стадії судового розгляду до моменту безпосереднього отримання судом показань від свідків та дослідження їх судом.

Посилання захисника на те, що до цього часу не було встановлено фактів такого впливу, не можуть бути прийняті судом до уваги, з таких підстав.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Воляник проти України» від 02 жовтня 2014 року зазначено, що допустимими для взяття й утримання особи під вартою є наявність таких загроз як: перешкоджання розслідуванню, вплив на свідків та інших осіб, ухилення від слідства та суду або повторне вчинення злочину.

За таких обставин, оскільки допит свідків та обвинувачених у цьому кримінальному провадженні ще не здійснений, з урахуванням того, що судовий розгляд справи не призначений з об`єктивних підстав, а тому ризик впливу на свідків чи інших обвинувачених є цілком обґрунтований.

Ризик вчинення інших аналогічних кримінальних правопорушень встановлений судом, з яким погоджується і колегія суддів також є цілком переконливим та обґрунтованим, зважаючи на наявні у матеріалах провадження відомості, зокрема, про це свідчить відсутність офіційного працевлаштування та пред`явлене обвинувачення у вчиненні корисливих злочинів.

Колегія суддів погоджується, що тяжкість можливого покарання може спонукати обвинувачених переховуватися від суду з метою уникнути покарання у разі доведеності їх винуватості у вчиненні інкримінованих їм злочинів.

Окрім того, з урахуванням встановлених обставин, а також даних, зазначених прокурором та не спростованих стороною захисту про те, що злочини вчинялися організованою групою, зможуть сприяти вжиттю заходів конспірації під час перебування обвинувачених на волі, з метою уникнення кримінальної відповідальності, що, на переконання колегії суддів також вказує на наявність ризику переховування обвинувачених від суду.

З урахуванням висунутого обвинувачення, характеру інкримінованих дій, на переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ризик впливу на свідків у кримінальному провадженні на даному етапі судового розгляду не зменшився та продовжує існувати, а, відтак, доводи сторони захисту в цій частині є непереконливими.

Усупереч твердженням адвоката ОСОБА_7 , апеляційний суд, оцінюючи можливість застосування іншого більш м`якого запобіжного заходу з метою запобігання встановленим ризикам, враховуючи, що така оцінка стосується перспективних фактів, підтримує висновки місцевого суду, що інші більш м`які запобіжні заходи ніж тримання під вартою не зможуть запобігти встановленим ризикам.

При цьому КПК не вимагає доказів того, що обвинувачений при застосуванні до нього більш м`якого запобіжного заходу обов`язково (поза всяким сумнівом) порушить покладені на нього процесуальні обов`язки чи здійснить одну із спроб, що передбачена ч. 1 ст. 177 КПК України, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість допустити це в конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Отже, доводи захисників ОСОБА_7 та ОСОБА_9 не спростовують висновків суду про необхідність продовження тримання під вартою обвинувачених ОСОБА_6 та ОСОБА_8 , істотних порушень вимог кримінального процесуального закону при розгляді справи судом, які були б підставою для скасування ухваленого судового рішення, колегією суддів не встановлено.

Доводи захисника ОСОБА_7 про неналежне його повідомлення про розгляд клопотання, є безпідставними.

Так, статтею 135 КПК України визначено порядок здійснення виклику у кримінальному провадженні. Зокрема ч.1, ч.6 і ч.9 цієї статті КПК України зазначає, що особа викликається до слідчого, прокурора, слідчого судді, суду шляхом вручення повістки про виклик, надіслання її поштою, електронною поштою чи факсимільним зв`язком, здійснення виклику по телефону або телеграмою.

Згідно позиції Верховного Суду, повідомлення секретарем судового засідання захиснику в телефонному режимі змісту повістки про виклик в судове засідання по номеру телефону, вважається належним сповіщенням учасника справи про дату час і місце її розгляду.

Враховуючи строки розгляду клопотання про продовження запобіжного заходу, апеляційний суд не вбачає порушень щодо повідомлення захисника про час та місце розгляду вказаного клопотання.

Твердження захисника про те, що захисником не було отримано копії клопотання про продовження запобіжного заходу ОСОБА_6 є суперечливими навіть з огляду на подальші доводи самої апеляційної скарги, де адвокат вказує про отримання цього клопотання на його електронну адресу та при цьому долучає відповідні копії документів, що і підтверджують отримання клопотання.

Більше того, колегія суддів апеляційного суду зауважує, що положеннями ст. 199 КПК України передбачено, що клопотання про продовження строку тримання під вартою має право подати прокурор, слідчий за погодженням з прокурором не пізніше ніж за п`ять днів до закінчення дії попередньої ухвали про тримання під вартою.

При цьому, окрім як в ст. 184 КПК України, не визначено іншого часу для вручення копії клопотання та матеріалів, у тому числі обвинуваченому, а саме не пізніше ніж за три години до початку розгляду клопотання. Такі вимоги стосуються і зміни запобіжного заходу, що регламентовано ст. 201 КПК України. Проте, положення діючого КПК при продовженні строку тримання під вартою не зобов`язує сторону обвинувачення надавати стороні захисту відповідне клопотання не пізніше ніж за 5 днів до закінчення строку дії попередньої ухвали.

Більше того, апелянт жодним чином не обґрунтував, як в даному випадку порядок вручення клопотання - на електронну адресу, а також час його направлення за півтори доби до розгляду самого клопотання судом, могли вплинути на законність оскаржуваного рішення.

Що стосується доводів обох захисників про ухвалення судового рішення незаконним складом суду, то колегія суддів визнає їх безпідставними, з огляду на наступне.

Указом Президента України від 24.02.2022 року №64/2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який діє до теперішнього часу.

Верховний Суд у листі «Щодо окремих питань здійснення кримінального провадження в умовах воєнного стану» № 1/0/2-22 від 03.03.2022 р. рекомендує судам у разі неможливості у визначений КПК України строк суддею (колегією суддів) розглянути клопотання про обрання або продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, як виняток, передавати його на розгляд до іншого судді, визначеного в порядку, встановленому частиною третьою статті 35 цього Кодексу, або головуючому, а за його відсутності іншому судді зі складу колегії суддів, якщо справа розглядається колегіально.

Оскільки головуюча суддя на дату розгляду клопотань перебувала на лікарняному, враховуючи роз`яснення Верховного Суду, колегія суддів дійшла переконання, що клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді триманні під вартою обвинуваченим ОСОБА_8 та ОСОБА_6 , розглянуто суддями зі складу колегії суддів в межах їх повноважень, а тому доводи апеляційних скарг і з цього приводу не заслуговують на увагу.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 404-405, 407, 422-1, 424 КПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги захисника обвинуваченого ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 та захисника обвинуваченого ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_9 залишити без задоволення, а ухвалу Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 13 лютого 2025 року про продовження обвинуваченим ОСОБА_6 та ОСОБА_8 строків тримання під вартою, без змін.

Ухвала набуває законної сили після її проголошення й касаційному оскарженню не підлягає.

СУДДІ:

ОСОБА_12 ОСОБА_13 ОСОБА_14