Єдиний унікальний номер 205/239/24
1-кс/205/1377/24
У Х В А Л А

Іменем України

23 грудня 2024 року м. Дніпро

Слідчий суддя Ленінського районного суду міста Дніпропетровська ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_3 на постанову дізнавача СД ВП № 1 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області від 29.11.2024 року про закриття кримінального провадження № 0000807,

В С Т А Н О В И В:

В провадженні СД ВП № 3 ДРУП ГУНП в Дніпропетровській області (в подальшому після перейменування органу досудового розслідування СД ВП № 1 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області) перебувало кримінальне провадження № 0000807 від 22.12.2023 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 355 КК України.

Постановою старшого дізнавача СД ВП № 1 ДРУП №1 ГУНП в Дніпропетровській області ОСОБА_4 від 29.11.2024 року зарито кримінальне провадження № 0000807 від 22.12.2023 року у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Зазначена постанова обґрунтована тим, що кримінальна відповідальність за ч. 1 ст. 355 КК України настає лише у разі примушування до виконання цивільно-правових зобов`язань, тобто вимог виконати чи не виконати договір, угоду чи інше цивільно-правове зобов`язання з погрозою насильства над потерпілим або його близькими родичами, пошкодження чи знищення їх майна за відсутності ознак вимагання, лише за умови, якщо примушування супроводжувалося погрозою застосування насильства над потерпілим або його близьким родичами, пошкодження чи знищення їх майна. При цьому, дізнавач у оскарженій постанові окремо наголошує, що відповідальність за цієї статтею може наставати лише у тоді, коли особу примушують до виконання або не виконання існуючого зобов`язання, що виникло на підставах, передбачених чинним законодавством.

Обґрунтовуючи своє рішення про закриття кримінального провадження дізнавач виходив з того, що між ОСОБА_3 та родиною Опришко жодних договорів складено, підписано не було, у зв`язку з чим існуючого зобов`язання між ними не встановлено.

9 грудня 2024 року потерпілий ОСОБА_3 звернувся до слідчого судді зі скаргою на постанову дізнавача СД ВП № 1 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області від 29.11.2024 року про закриття кримінального провадження № 0000807 в якій просить зазначену постанову скасувати.

В обґрунтування скарги ОСОБА_3 зазначає, що він 30.11.2023 року звернувся до ВП № 3 ДРУП ГУПН в Дніпропетровській області з заявою про вчинення кримінального правопорушення. На підставі ухвали слідчого судді від 14.12.2023 року відомості за його заявою від були внесені до ЄРДР за № 0000807 від 22.12.2023 року за правовою кваліфікацією ч. 1 ст. 355 КК України. Також скаржник зазначає, що заявою від 30.11.2023 року про вчинення кримінального правопорушення ним повідомлялося про ознаки кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 355, ч. 2 ст. 189, ч. 2 ст. 161, ч. 1 ст. 162 КК України.

ОСОБА_3 не погоджується з обставинами закриття кримінального провадження, які викладені у оскарженій ним постанові з огляду на те, що обставини, викладені в оскаржуваній постанові не відповідають фактичним обставинам у заяві від 30.11.2023 року; сама постанова про закриття кримінального провадження від 29.11.2024 року не відповідає вимогам п. 2 і 3 ч. 5 ст. 110 КК України, не взято до уваги клопотання від 19.09.2024 року та 22.11.2024 року, якими долучалися показання ОСОБА_3 як потерпілого та надавався перелік слідчих (розшукових) дій, які, на його думку, мають значення для порядку проведення досудового розслідування кримінального провадження; органом дізнання не вжито всіх необхідних заходів для збирання доказів, забезпечення повного та всебічного досудового розслідування та проведення організації заходів слідчих (розшукових дій) у відповідності до ст. 223 КПК України; завчасність та необґрунтованість висновків, які містяться в постанові про закриття кримінального провадження про відсутність складу кримінального правопорушення; не проведення дізнавачем необхідного та повного, на думку скаржника, переліку слідчих дій, спрямованих на встановлення істини у справі, не призначення необхідних експертиз.

В судовому засіданні ОСОБА_3 скаргу підтримав, посилаючись на доводи, викладені в ній. Пояснив, що він у 2022 році в порядку телефонного спілкування фактично уклав угоду з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про оренду з правом викупу земельних ділянок. Після чого фактично було розпочато виконання умов цього договору, оскільки він сплачував ОСОБА_5 та ОСОБА_6 грошові кошти в якості платежів за оренду з правом викупу земельних ділянок. Між ними планувалося узгодження та укладання в подальшому письмової угоди, проте ОСОБА_7 відмовлялися підписувати ту редакцію угоди, яку пропонував їм ОСОБА_3 . В подальшому, ОСОБА_7 повідомили йому, ОСОБА_3 , що мають намір продати належні ним земельні ділянки і стали вимагати, щоб він їх звільнив та забрав свої речі, у протилежному випадку вони погрожували, що його речі викинуть на смітник. При цьому, ОСОБА_3 зазначив, що дійсно, жодної письмової угоди з ОСОБА_5 та/або ОСОБА_6 він не підписував, погроз застосування насильства щодо нього або його близьких родичів, членів сім`ї тощо від них не поступало. Вважає, що вимоги ОСОБА_7 звільнити земельні ділянки та забрати речі є формою погрози пошкодження та знищення його майна. Також ОСОБА_3 зазначив, що ОСОБА_7 фактично незаконно заволоділи його майном у вигляді грошових коштів, оскільки фактично отримали грошові кошти у порушення досягнутих між ними домовленостей щодо оренди з правом викупу земельних ділянок.

Слідчий суддя вивчивши доводи скарги ОСОБА_3 , заслухавши його в судовому засіданні, вивчивши оскаржену постанову про закриття кримінального провадження та дослідивши матеріали кримінального провадження № 0000807 приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 2 КПК України завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Відповідно до вимог ст. 9 КПК України під час кримінального провадження суд, слідчий суддя, прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий, інші службові особи органів державної влади зобов`язані неухильно додержуватися вимог Конституції України, цього Кодексу, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, вимог інших актів законодавства. Прокурор, керівник органу досудового розслідування, слідчий зобов`язані всебічно, повно і неупереджено дослідити обставини кримінального провадження, виявити як ті обставини, що викривають, так і ті, що виправдовують підозрюваного, обвинуваченого, а також обставини, що пом`якшують чи обтяжують його покарання, надати їм належну правову оцінку та забезпечити прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень.

Дослідженням матеріалів досудового розслідування кримінального провадження встановлено, що в ході дізнання по даному кримінальному провадженні було допитано в якості потерпілого ОСОБА_3 який під час допиту повідомив, що приблизно у середині квітня 2022 року в ході телефонної розмови він усно домовився разом з ОСОБА_5 , про оренду з правом викупу двох земельних ділянок АДРЕСА_1 , які знаходилися у приватній власності ОСОБА_8 та її сина ОСОБА_9 . На території земельної ділянки № 45 розташований будинок, який саме зацікавив ОСОБА_3 і його дружину, які з метою можливого подальшого постійного проживання в ньому. В кінці квітня 2022 року ОСОБА_3 разом з дружиною почали проживати в цьому будинку згідно усної домовленості з ОСОБА_8 . В ході усної домовленості з останньою, ОСОБА_3 повідомив, що він разом з дружиною будуть проводити всі необхідні заходи щодо збереження і поліпшення утримання плодово-ягідних насаджень, та з приводу щомісячної плати за оренду земельних ділянок і будинку в сумі 2925 грн., які вони повинні сплачувати щомісячно з 01.05.2022 як за звітній період. У період часу з квітня 2022 року по жовтень 2023 року він щомісячно сплачував вартість орендної плати з правом викупу в сумі спочатку 2925 грн, а потім 3660 грн. на платіжну картку Приватбанку № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_9 , на підставі усної домовленості, що підтверджується долученими до матеріалів кримінального провадження квитанціями, щодо здійснення регулярних щомісячних платежів на грошову суму 3660 гривень, які надходили одним платежем або частинами, під час деяких операцій було окремо додано банківську комісію за надсилання коштів, що є виконанням умов усного договору з його боку. У липні 2023 року ОСОБА_3 разом з дружиною домовилися з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про зустріч для остаточного укладання письмового договору оренди з правом викупу, якою би з`ясували між двома сторонами всі істотні умови. 4 вересня 2023 року в ході зустрічі дійти згоди по всім пунктам договору про оренду з правом викупу, який самостійно склав ОСОБА_3 не вдалося, тому ОСОБА_3 разом зі своєю дружиною продовжив проживати у вказаному будинку, очікуючи проект договору від ОСОБА_9 . В подальшому ОСОБА_5 почала вимагала від ОСОБА_10 сплату орендної плати за жовтень місяць в сумі 3660 грн. за проживання у будинку та використання їх земельних ділянок і скорішого звільнення ними їхнього будинку, пропонуючи зробити це до 01.12.2023 та забрати всі їхні речі. На такі умови ОСОБА_10 не погодилися, оскільки ОСОБА_5 відмовила їм у наданні письмового договору з новими умовами. Крім того, під час проведення допиту, на запитання дізнавача, яким чином ОСОБА_11 примушував ОСОБА_3 до виконання цивільно-правових зобов`язань, під час укладення вищевказаного договору, і якщо примушування дійсно мало місце, то яким саме чином воно відбувалося, ОСОБА_3 відповів, що ОСОБА_11 його та його дружину не примушував до підписання нових цивільно-правових обов`язків. При цьому повідомив, що примушування до нових цивільно-правових відносин відбувалося зі сторони ОСОБА_5 , яке засвідчене у листуванні останньої з ним, та виразилося в наполяганні погодитися з новими умовами договору, який буде підготовлений юридично освіченою людиною без будь-якого обговорення цих умов з родиною ОСОБА_10 .

Також під час досудового розслідування було допитано ОСОБА_9 , який пояснив, що восени 2021 року його матір ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , переїхала на постійне місце проживання до СІЛА, а він залишився сам в Україні. Не маючи можливості доглядати за дачними ділянками № НОМЕР_2 та АДРЕСА_2 , які на праві власності належать йому та його матері, він разом з матір`ю почали розглядати варіант з їх рентою або продажем. В травні 2022 року ОСОБА_9 разом з матір`ю погодилися дати згоду на проживання на вищевказаних ділянках родині переселенців ОСОБА_10 , які в той час шукали дачу в їхньому районі і висловили бажання на її придбання, як місця фактичного проживання. Проте за словами ОСОБА_10 , вони не мали коштів на придбання дачі та запропонували в`їхати як орендарі з перспективою подальшого викупу. Будь-яких договорів на момент заселення сім`ї ОСОБА_10 як орендарів вони не укладали, домовленість була усна. В умовах цієї домовленості сім`я ОСОБА_10 повинна була сплачувати орендну плату у розмірі 3660 грн.. Крім того, в ході домовленості, сім`я ОСОБА_10 могла користуватися як речами так і земельними ділянками на свій розсуд в повному обсязі, збирати врожай з вказаних ділянок, на який ОСОБА_9 не претендував. Сім`я ОСОБА_10 , в свою чергу обіцяли доглядати за насадженнями та дотримуватися статуту СТ «Зелений клин». За період користування майном, ОСОБА_12 в процесі листування з ОСОБА_9 та його матір`ю запропонував зразок угоди про намір дострокової оренди з власниками земельних ділянок АДРЕСА_1 », з подальшим правом викупу, яку він склав самостійно. Деякі пункти вказаної угоди ОСОБА_9 з його матір`ю не влаштували, у зв`язку з чим остаточної домовленості вони не дійшли, тому сім`я ОСОБА_10 продовжила користуватися вказаним майном на попередніх умовах. 4 вересня 2023 року між ОСОБА_9 , його матір`ю, ОСОБА_13 та його дружиною ОСОБА_14 відбулася зустріч з метою прийняття рішення щодо угоди про намір дострокової оренди з власниками земельних ділянок № 45 і № 46 на території СТ « ОСОБА_15 », варіант якої запропонував ОСОБА_12 . В ході зустрічі досягнути домовленості по деяким пунктам даного зразка угоди не вдалося, тому ОСОБА_9 запропонував звернутися до юристів, щоб ті склали договір, який відповідав би законам України, на що ОСОБА_12 відмовився обговорювати спірні моменти та став вимагати підписати його варіант угоди або підготувати власний варіант. Не дійшовши згоди, сторони залишили все на попередніх умовах. В подальшому, а саме після зустрічі 04.09.2023, від ОСОБА_3 перестала надходити оплата за оренду ділянок, хоча ОСОБА_10 продовжували користуватися майном родини ОСОБА_7 , тобто ОСОБА_10 перестали виконувати свої усні зобов`язання, як орендарі. Окрім припинення виплат за оренду, ОСОБА_10 запустили земельні ділянки в жахливий стан: рослини доглядалися погано, на ділянках була купа пластику та іншого сміття, в будинку завал із брудного посуду, розкиданого лахміття, а також місцями пошкоджений інтер`єр будинку, замки на будівлях та колодязі були замінені без згоди ОСОБА_9 , все поросло бур`янами, дерева не були обрізані і перетворились на ліс. Тому ОСОБА_9 разом з матір`ю прийняли рішення відмовити в оренді Калюжним. Відтак, 15 жовтня 2023 року вони написали ОСОБА_16 у «Вайбер» про прийняте рішення, однак він ніяк не відреагував. 17 жовтня 2023 року вони продублювали цю інформацію на електронну пошту ОСОБА_3 , наголошуючи про заборгованість по оренді за жовтень 2023 року, сума якої складала 3660 гривень. Крім того, попросили останнього, повідомити про рішення щодо покупки їхніх ділянок до 1 листопада 2023 року. У зв`язку з тим, що будь-якої відповіді їм не надійшло, сім`я ОСОБА_7 надала сім`ї ОСОБА_10 необхідний та достатній час, щоб вони мали змогу забрати свої речі, прибрати сміття та врожай, повернути ключі та звільнити їхню приватну власність. Нічого з вищевказаного ОСОБА_10 не було зроблено, вони продовжували користуватися приватною власністю сім`ї ОСОБА_7 , тому ОСОБА_9 було поставлено вимогу звільнити ділянки до 5 листопада 2023 року включно, в іншому випадку вони більше не матимуть вільний доступ до вказаних ділянок. З 6 листопада 2023 року ОСОБА_9 став розпоряджатися вказаним майном на власний розсуд, оскільки 5 листопада він приїхав на ділянки в зазначений час, але ОСОБА_10 на місці не було.

Окрім того, матеріали кримінального провадження містять інші докази, зокрема копії квитанцій про здійснення ОСОБА_3 відповідних платежів на адресу ОСОБА_9 , роздруківки електронних листувань між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 та ОСОБА_8 засобами електронної пошти та СМС - повідомлень тощо.

Вивчивши наявні в матеріалах кримінального провадження докази, слідчий суддя приходить до висновку, що дізнавачем всебічно, повно та неупереджено встановлені всі обставини кримінального провадження, правильно визначені правовідносини, які мали місце між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 , ОСОБА_8 і їм надана вірну правову оцінку.

Так, дізнавач, у повній мірі і правильно надав оцінку показам як потерпілого ОСОБА_3 так і свідка ОСОБА_9 , в тому числі й у сукупності з іншими доказами, які були зібрані в ході здійснення дізнання по кримінального провадженню, та в результаті надав правильну оцінку характеру взаємовідносин, які мали місце між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 і ОСОБА_8 , визначивши їх як цивільно-правовий спір.

Крім того, даючи оцінку наявності або відсутності складу кримінального правопорушення, в межах встановлених фактичних обставин кримінального провадження, дізнавач правильно розтлумачив норми ст. 355 КК України, визначивши, що згідно кваліфікуючих ознак вказаного кримінального правопорушення відповідальність за ст. 355 КК України настає лише у разі примушуванні до виконання чи невиконання цивільно-правових зобов`язань, тобто у разі вимоги виконати чи не виконати договір, угоду чи інше цивільно-правове зобов`язання з погрозою насильства над потерпілим або його близькими родичами, пошкодження чи знищення.

Також, слідчий суддя погоджується з висновками дізнавача, що між ОСОБА_3 та родиною ОСОБА_7 не виникало цивільно-правових зобов`язань, оскільки між ними жодних договорів фактично укладено не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 307 КПК України, ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого, дізнавача чи прокурора; 1-1) скасування повідомлення про підозру; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Слідчий суддя вважає, що висновки дізнавача про цивільно-правовий характер правовідносин, які мали місце між ОСОБА_3 та ОСОБА_9 й ОСОБА_8 , а також відсутність у встановлених обставинах ознак кримінального правопорушення, передбаченого ст. 355 КК України ґрунтуються на повному та об`єктивному досліджені всіх обставин кримінального провадження, а рішення дізнавача про закриття кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 355 КК України є законним.

При здійсненні дізнання по даному кримінальному провадженню не встановлено істотних порушень вимог КПК України, що можуть бути підставою для скасування постанови про закриття кримінального провадження.

З огляду на викладене, слідчий суддя доходить висновку про відсутність підстав для скасування оскарженої постанови слідчим суддею та задоволення скарги.

Керуючись ст. ст. 110, 303, 304, 371, 372, 376, КПК України, слідчий суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову дізнавача СД ВП № 1 ДРУП № 1 ГУНП в Дніпропетровській області від 29.11.2024 року про закриття кримінального провадження № 0000807- відмовити.

Ухвала може бути оскаржена протягом п`яти днів з дня її оголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Слідчий суддя ОСОБА_17