ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 11-кп/803/855/25 Справа № 173/2053/24 Суддя у 1-й інстанції - ОСОБА_1 Суддя у 2-й інстанції - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2025 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_5 на вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 листопада 2024 року у кримінальному провадженні № 0000258 від 06 травня 2024 року, щодо:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Верхньодніпровська Верхньодніпровського району Дніпропетровської області, громадянина України, не працює, не одружений, не має утриманців, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:

- 29 лютого 2024 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області ч. 4 ст.185 КК України до позбавлення волі строком 5 років, на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбуття покарання звільнений з випробувальним терміном 1 рік,

обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, -

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_7

прокурора ОСОБА_8

обвинуваченого ОСОБА_6

в режимі відеоконференції

захисника ОСОБА_9

В С Т А Н О В И Л А:

За вироком Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 листопада 2024 року ОСОБА_6 визнано винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, і призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КК України, до призначеного судом покарання частково приєднано невідбуте покарання за попереднім вироком Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 29 лютого 2024 року у вигляді 1 (одного) місяця позбавлення волі, остаточно призначивши ОСОБА_6 до відбуття покарання у вигляді позбавлення волі строком на 7 (сім) років 1 (один) місяць.

Судом вирішено долю речових доказів.

Цим вироком ОСОБА_6 визнаний винним за наступних обставин.

Так, ОСОБА_6 , 01 травня 2024 року приблизно о 23.15 годині, в період дії воєнного стану в Україні, перебуваючи поблизу будинку № 6 на пр-ті Шевченка в м. Верхньодніпровську Верхньодніпровської ТГ Кам`янського району Дніпропетровської обл., підійшов до малознайомого ОСОБА_10 , який сидів на лавці. В наслідок раптово виниклого злочинного умислу, спрямованого на протиправне відкрите заволодіння чужим майном, користуючись тим, шо потерпілий ОСОБА_10 перебуває у стані алкогольного сп`яніння та не в змозі повноцінно чинити опір, наніс не менше двох ударів кулаком правої руки в область голови потерпілого ОСОБА_10 . Далі ОСОБА_6 , продовжуючи свої протиправні дії, діючи умисно, незаконно, відкрито, повторно, застосовуючи до потерпілого фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я, схопив його за ліву верхню кінцівку, яку завів за спину, спричиняючи тим самим потерпілому болісні відчуття, від яких останній нахилився вперед. Після цього, ОСОБА_6 , завдав ще не менше двох ударів кулаком правої руки по лівій стороні тулуба та не менше одного удару ногою по нижнім кінцівкам потерпілого, та за допомогою фізичної сили рук витягнув з кишені светру типу «худі» потерпілого ОСОБА_10 мобільний телефон «Samsung Galaxy М12 4/64 GB». Таким чином ОСОБА_6 незаконно, відкрито заволодів чужим майном, після чого, з викраденим майном з місця вчинення злочину зник, обернувши дане майно на свою користь та завдавши потерпілому ОСОБА_10 , матеріальний збиток на суму 3989,30 грн. В результаті умисних злочинних дій ОСОБА_6 , потерпілому ОСОБА_10 заподіяні тілесні ушкодження у вигляді синців, саден та рани на голові, синців та садна на лівій верхній кінцівці, які відносяться до легких тілесних ушкоджень, які мають незначні скороминущі наслідки.

Дії обвинуваченого ОСОБА_6 кваліфіковані судом за ч. 4 ст. 186 КК України, як відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

В апеляції:

- прокурор просить вирок суду скасувати через неповноту судового розгляду та істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, із призначенням нового судового розгляду у суді першої інстанції.

В обґрунтування вказує, що суд першої інстанції істотно порушив вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме встановивши та навівши у вироку факт того, що обвинувачений не умисно заламав потерпілому руку, в той час же у кишені потерпілого засвітився мобільний телефон, який він забрав. Вказує, що ОСОБА_6 не підтвердив факт завдання ще ударів по тулубу на кінцівкам потерпілого. Тобто, прокурор зазначає, що у повному обсязі своєї провини ОСОБА_6 не визнав, проте суд обмежив судове слідство лише допитом обвинуваченого. При цьому, потерпілого судом першої інстанції не було викликано та допитано.

Заслухавши обвинуваченого ОСОБА_6 , який не заперечував проти скасування вироку та просив зменшити розмір покарання, думку захисника, який в поясненнях не заперечував проти скасування вироку, зазначивши про дотримання вимог ст. 349 КПК України під час судового розгляду і визнання своєї вини обвинуваченим, однак в судових дебатах підтримав позицію обвинуваченого, а також вислухавши думку прокурора, яка підтримала доводи і вимоги апеляційної скарги, просила їх задовольнити, перевіривши та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до вимог ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

За змістом ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених кримінально-процесуальним кодексом України. Вирок є обґрунтованим, якщо він ухвалений судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду, та оціненими судом відповідно до статті 94 КПК України. Вмотивованим є вирок, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.

За приписами ст. 349 КПК України, після виконання дій, передбачених статтею 348 цього Кодексу, головуючий з`ясовує думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити, та про порядок їх дослідження. Суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.

Як слідує з вироку суду, судовий розгляд кримінального провадження за обвинуваченням ОСОБА_6 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України було здійснено на підставі положень ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються.

Згідно журналу судового засідання та технічного запису судового засідання від 11 листопада 2024 року, в судовому засіданні в суді першої інстанції було встановлено, що обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнає свою вину в інкримінованому йому злочині, погоджуються з кваліфікацією вчиненого ними діяння.

Сторони кримінального провадження погодились з запропонованим порядком розгляду кримінального провадження в порядку ч. 3 ст. 349 КПК України, суд з`ясував, чи правильно розуміють сторони кримінального провадження, зміст обставин, які ніким не оспорюються, переконався у добровільності позицій обвинуваченого.

Крім того, суду першої інстанції також було надано заяву потерпілого ОСОБА_10 , в якій останній просив здійснювати розгляд справи за його відсутності та призначити обвинуваченому ОСОБА_6 покарання на розсуд суду.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції обмежився лише допитом обвинуваченого ОСОБА_6 , який визнав свою вину в повному обсязі та надав в судовому засідання пояснення, які фактично узгоджуються з обставинами, які викладені органом досудового розслідування в обвинувальному акті та не вважав доцільним досліджувати інші докази, в тому числі допитувати потерпілого.

При цьому, суттєвих розбіжностей між показами обвинуваченого ОСОБА_6 та змістом фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, не встановлено.

До того ж, згідно журналу судового засідання, саме прокурором під час судового розгляду було запропоновано порядок дослідження доказів на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України, а саме обмежившись лише допитом обвинуваченого ОСОБА_6 .

Зі змісту апеляційної скарги прокурора слідує, що ОСОБА_6 не підтвердив факт завдання ударів по тулубу на кінцівкам потерпілого. Однак, згідно технічного запису судового засідання, обвинувачений ОСОБА_6 повідомив, що не пам`ятає усіх обставин злочину та на уточнюючі запитання суду відповів, що визнає вину в повному обсязі.

При цьому, як також слідує з журналу судового засідання та технічної фіксації, прокурор, який приймав участь в судовому засіданні в суді першої інстанції, будь-яких заперечень чи зауважень на покази обвинуваченого ОСОБА_6 щодо локалізації спричинених потерпілому ОСОБА_10 тілесних ушкоджень не виказував.

За наведеного, розбіжності в кількості та локалізації тілесних ушкоджень, зазначених в обвинувальному акту з поясненнями обвинуваченого ОСОБА_6 в цій частині, не можна вважати суттєвими протиріччями між показами обвинуваченого та інкримінуємими обставинами вчинення злочину, що свідчить про невизнання обвинуваченим своєї вини, як на це вказує прокурор в апеляційній скарзі. А тому, такі обставини не є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону, яке б мало наслідком скасування вірного по суті судового рішення.

Обвинувачений ОСОБА_6 надавав пояснення виключно на підставі свого суб`єктивного сприйняття розглядуваних обставин, які цілком можуть мати відмінності від деталей обставин, які викладені в обвинувальному акту. Проте, як було зазначено вище, такі відмінності не є настільки суттєвими, що можуть вплинути на кваліфікацію дій обвинуваченого чи викривити фактичні обставини злочину.

Крім цього, також слід звернути увагу, що в апеляційній скарзі прокурор посилається на те, що обвинувачений ОСОБА_6 заламав потерпілому руку, однак згідно обвинувального акту, про застосування такого засобу фізичного впливу з боку обвинуваченого не зазначено, оскільки згідно обвинувачення, ОСОБА_6 завів руку потерпілого за спину, що не є тотожним із заломом руки, як на це вказує прокурор.

За наведеного, підстав для скасування судового рішення у зв`язку з неповнотою судового рішення, як на це вказує прокурор в апеляційній скарзі, зокрема, у зв`язку з тим, що у повному обсязі своєї провини ОСОБА_6 не визнав, не встановлено.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції в даному конкретному випадку діяв цілком законно та узгоджено з нормами діючого кримінального процесуального законодавства, ухвалений ним вирок є обґрунтованим та умотивованим, а тому немає підстав для задоволення вимог апеляційної скарги прокурора, з наведених в ній мотивів.

З огляду на вище наведене, апеляційну скаргу прокурора слід залишити без задоволення, а вирок суду першої інстанції щодо без змін.

Керуючись ст. ст. 404, 405, 407, 419 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу першого заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури ОСОБА_5 , - залишити без задоволення.

Вирок Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 11 листопада 2024 року у кримінальному провадженні № 0000258 від 06 травня 2024 року, щодо ОСОБА_6 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК України, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення, а обвинуваченим, який перебуває під вартою, - у той же строк з моменту вручення йому копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4