Номер провадження: 11-кп/813/1170/25
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.02.2025 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді ОСОБА_2 ,

суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

за участю прокурора ОСОБА_6 ,

обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 ,

представника потерпілої ОСОБА_9 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 , на вирок Приморського районного суду м. Одеси від 01.08.2024 у к/п №0000371 від 14.11.2023 стосовно:

ОСОБА_7 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Одеса, громадянина України, із вищою освітою, маючого на утриманні неповнолітню доньку 2010 р.н., є фізичною особою-підприємцем (ФОП « ОСОБА_7 »), зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого;

- обвинуваченого у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України

установив:

Зміст оскаржуваного судового рішення та встановлених судом 1-ої інстанції обставин.

Зазначеним вироком суду 1-ої інстанції ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 100 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 1700 грн., на користь держави.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_7 до набрання вироком законної сили вирішено не обирати.

Цивільний позов потерпілої ОСОБА_7 задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_7 в якості відшкодування завданої кримінальним правопорушенням моральної шкоди 50 000 грн. та витрати на правничу допомогу в розмірі 26 000 грн.

Відповідно до вироку, ОСОБА_7 визнаний винуватим у тому, що 11.11.2023 приблизно о 14 год. він знаходився за місцем свого проживання за адресою: АДРЕСА_2 , де у нього виник словесний конфлікт з дружиною ОСОБА_7 .

Реалізуючи раптово виниклий протиправний намір, спрямований на спричинення фізичної шкоди здоров?ю потерпілої, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, на ґрунті особистої неприязні, виниклої в ході тривалих сімейних конфліктів, ОСОБА_7 взяв з кухонного столу скляну тарілку та умисно наніс один удар в лобову частину голови потерпілої, внаслідок чого тарілка розбилась на уламки, спричинивши ОСОБА_7 пошкодження голови та поріз середнього пальця лівої руки, якою потерпіла намагалася прикрити голову від удару.

В подальшому потерпіла ОСОБА_7 з метою захисту схопила ОСОБА_7 за комірець светра руками, намагаючись утримати останнього від подальшого нанесення їй тілесних ушкоджень, після чого обидва не втримались та впали на кухонний диван, та в той час, коли потерпіла ОСОБА_7 перебувала в положенні лежачи, ОСОБА_7 , діючи умисно, руками здійснив захват шиї потерпілої.

В результаті протиправних дій ОСОБА_7 потерпілій ОСОБА_7 спричинено наступні тілесні ушкодження, а саме: садна та синець лобної ділянки, садна передплічь, які згідно п. 2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (далі по тексту Правил) відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, а також різану рану 3 пальця лівої кисті, яка згідно п. 2.3.3 Правил відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я.

Вимоги, наведені в апеляційній скарзі та узагальнення доводів особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 не погодилась із оскаржуваним вироком в частині стягнення із обвинуваченого морального відшкодування та витрат на правову допомогу з огляду на наступні обставини:

- при стягненні морального відшкодування судом 1-ої інстанції було залишено поза увагою те, що потерпілою ОСОБА_7 не доведено факт моральних страждань, посилання на головний біль, підвищення артеріального тиску, порушення сну та постійного стресу не підтверджується жодним належним доказом, відсутні докази відчуття потерпілою пригніченого стану з безпорадністю; не надано жодних доказів того, що потерпіла внаслідок неправомірних дій обвинуваченого вимушена вживати знеболювальні та заспокійливі препарати; потерпіла не аргументувала, яким чином порушився її звичний рух життя, натомість, не є належним обґрунтуванням розміру моральної шкоди посилання на те, що ОСОБА_7 ніде не працювала, стосунки із чоловіком погіршились та їй потрібно на щось жити, а відшкодування моральної шкоди жодним чином не може бути засобом збагачення потерпілої особи;

- поза увагою суду залишилось те, що заявлені потерпілою витрати на правову допомогу не є співмірними зі складністю справи, оскільки обвинувачений ОСОБА_7 визнав свою провину в повному обсязі та розкаявся, ознайомлення з матеріалами досудового розслідування не займає багато часу, цивільний позов потерпілої надрукований на 5-ти аркушах, з яких опис фабули справи зайняв аркуш; в акті виконаних робіт міститься посилання на підготовку та подачу клопотання про приєднання до матеріалів провадження аудіо-запису та відтворення аудіо-запису в друкований текст (5 год.), проте в матеріалах провадження відсутнє таке клопотання та саме відтворення, оскільки судом 1-ої інстанції було відмовлено в долученні такого доказу, оскільки він отриманий незаконно, зокрема, шляхом таємного запису потерпілою розмови із обвинуваченим;

- судом 1-ої інстанції не надав жодної правової оцінки тому факту, що заява щодо судових витрат подана потерпілою до суду під час судового розгляду справи, а з системного аналізу норм ЦПК України та КПК України вбачається, що у разі подання стороною розрахунку на більш пізніх стадіях суд може відмовити їй у відшкодування відповідних судових витрат.

Посилаючись на викладені обставини, захисник ОСОБА_8 просить вирок суду скасувати та постановити новий вирок, яким відмовити в задоволенні цивільного позову потерпілої ОСОБА_7 в частині стягнення з ОСОБА_7 моральної шкоди та витрат на правничу допомогу.

Позиція інших учасників провадження.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу сторони захисту представник ОСОБА_9 в інтересах потерпілої ОСОБА_7 зауважив на наступних обставинах:

1) всупереч твердженням захисника, суд 1-ої інстанції, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, керувався принципами рівності, поміркованості, виваженості, розумності та справедливості, а визначена судом сума стягнення є обґрунтованою, оскільки:

- факт вчинення обвинуваченим ОСОБА_7 відносно потерпілої ОСОБА_7 кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України вже свідчить про завдання особі моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, наявність такої шкоди у позові була обґрунтована: фізичним болем та стражданнями, яких зазнала потерпіла у зв`язку з ушкодженням здоров`я, зокрема, різаної рани 3-го пальця лівої кисті, садна та синця лобної ділянки, саден передплічь, які супроводжувались словесними приниженнями, залякуваннями та погрозами фізичної розправи з боку обвинуваченого; душевними стражданнями, пережитими у зв`язку із самим фактом зухвалих протиправних дій обвинуваченого, хвилюваннями у зв`язку із необхідністю перелаштовувати налагоджений ритм життя, побоюваннями перебувати вдома, тим фактом, що насилля сталось на очах у неповнолітньої доньки та спотворить сприйняття у майбутньому останньою стосунків із чоловіками;

- допитані судом 1-ої інстанції свідки, зокрема, син потерпілої та обвинуваченої, підтвердили, що потерпіла тривалий час виступає жертвою домашнього насилля з боку обвинуваченого, що призводить до фізичних та психологічних страждань потерпілої, розладів її здоров`я, втрати працездатності та погіршення якості життя ОСОБА_7 , а також підтверджується консультативним висновком психолога №3735 від 27.05.2024;

- до теперішнього часу обвинувачений навіть не вибачився перед потерпілою за вчинений стосовно неї кримінальний проступок, заперечує факт завдання своїми діями моральної шкоди потерпілій, що свідчить про відсутність щирого каяття з боку обвинуваченого ОСОБА_7 ; після події кримінального проступку обвинувачений психологічно тиснув на потерпілу, намагався змусити підписати угоду про примирення, припинив здійснювати будь-яку матеріальну підтримку потерпілої та виділяти кошти на утримання доньки, чим фактично вчинив відносно ОСОБА_7 економічне насильство;

2) суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої витрат на правничу допомогу в розмірі 26 000 грн., оскільки такі витрати безпосередньо пов`язані із розглядом справи та підтверджуються належними доказами, а саме договором про надання правової допомоги, актом приймання-передачі наданих правових послуг (в якому відображено детальний опис наданих послуг по даному провадженні), а також платіжними інструкціями, натомість, стороною захисту не надано доказів на підтвердження неспівмірності заявлених витрат на правову допомогу із заявленими вимогами, при цьому, саме дії обвинуваченого зумовили надання потерпілій більшого об`єму правової допомоги, ніж передбачалось для даної категорії справ, оскільки обвинувачений до стадії судових дебатів не визнавав провини, що призвело до необхідності дослідження всіх доказів у справі, за клопотанням ОСОБА_7 відкладались судові засідання.

З урахуванням викладених обставин, представник ОСОБА_9 просить вирок суду залишити без змін, а також стягнути із обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_7 витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 20 000 грн.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу сторони захисту прокурор Приморської окружної прокуратури м. Одеси ОСОБА_10 зазначив, що:

- всупереч твердженням захисника, суд 1-ої інстанції цілком обґрунтовано вважав співмірним заподіяній моральній шкоди стягнення на користь потерпілої ОСОБА_7 з обвинуваченого грошових коштів в розмірі 50 000 грн., із врахуванням характеру отриманих потерпілою ушкоджень здоров`я, тимчасової відірваності від активного соціального життя, емоційної напруги, почуття образи, обурення та обставин провадження в їх сукупності;

- суд дійшов обґрунтованого висновку з приводу того, що потерпілою було надано належні докази на підтвердження понесених нею витрат, пов`язаних із оплатою правової допомоги, прийнявши до уваги при визначенні розміру відшкодування також ступінь складності справи (невисокий) та обсяг наданої правової допомоги, а також відсутність надання обвинуваченим доказів неспівмірності вказаних витрат.

З огляду на викладені вище обставини, прокурора ОСОБА_10 просить апеляційну скаргу сторони захисту залишити без задоволення, а вирок суду 1-ої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення обвинуваченого ОСОБА_7 та його захисника ОСОБА_8 , які вимоги своєї апеляційної скарги підтримали та просили її задовольнити, думку представника потерпілої ОСОБА_9 та прокурора ОСОБА_6 , які заперечували проти її задоволення, проаналізувавши матеріали провадження, апеляційний суд доходить наступних висновків.

Мотиви суду апеляційної інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду 1-ої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим та вмотивованим.

Системний аналіз вироку суду 1-ої інстанції показав, що оскаржуване судове рішення приписам наведеної норми кримінального процесуального закону відповідає з огляду на наступні обставини.

Мотивуючи доведеність провини обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України, суд 1-ої інстанції послався у вироку на досліджені ним відповідно до вимог параграфу 3 глави 28 КПК України зібрані по справі докази, які є взаємоузгодженими між собою та відповідають фактичним обставинам зазначеного кримінального провадження.

Надавши об`єктивну правову оцінку дослідженим доказам, суд 1-ої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України та правильно кваліфікував його дії за ознаками умисного легкого тілесного ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров`я.

Призначаючи покарання ОСОБА_7 , якого буде достатнього для його виправлення та попередження вчиненню інших кримінальних правопорушень, суд 1-ої інстанції врахував приписи ст.ст. 50, 65 КК України та призначив обвинуваченому покарання в межах санкції ч. 2 ст. 125 КК України у виді штрафу в розмірі 1700 грн. на користь держави.

Враховуючи те, що зазначені висновки суду 1-ої інстанції в частині доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, правової кваліфікації його дій та призначення покарання ніким із учасників провадження в апеляційному порядку не оскаржуються, колегія суддів, не встановивши при цьому жодних істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які б перешкодили суду дійти правильного висновку в цій частині, не вбачає підстав для їх перегляду.

Аналізуючи твердження сторони захисту на те, що визначений судом 1-ої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди є завеликим та недостатньо обґрунтованим, колегія суддів звертає увагу на наступне.

За приписами ч. 1 ст. 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.

Відповідно до ч. 5 ст. 128 КПК України, цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

В свою чергу, згідно з ч. 1 ст. 129 КПК України, ухвалюючи обвинувальний вирок, постановляючи ухвалу про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Пунктом 3 ч. 2 ст. 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Як передбачено ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода, окрім іншого, може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я, в душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

В свою чергу, відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму ВСУ №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У постанові ККС у складі ВС від 03.10.2019 у справі №709/1173/17 (провадження №51-875км19) зазначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Окремої уваги заслуговує правова позиція, викладена у постанові ККС у складі ВС від 23.03.2023 у справі №127/35822/21 (провадження №51-3909 км22), відповідно до якої системне тлумачення норм кримінального процесуального та цивільного законодавства України свідчить про те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається судом залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд має навести у рішенні відповідні мотиви.

Таким чином, законодавець та судова практика визначила загальні критерії щодо меж судової дискреції у вирішенні питання про розмір грошового відшкодування моральної шкоди, тобто визначення розміру такого відшкодування становить предмет оціночної діяльності суду.

Так, факт заподіяння моральної шкоди цивільному позивачу потерпілій ОСОБА_7 від неправомірних дій цивільного відповідача обвинуваченого ОСОБА_7 знайшов повне підтвердження дослідженими у судовому засіданні суду 1-ої інстанції доказами.

На підставі аналізу змісту позовної заяви представника ОСОБА_11 , в інтересах потерпілої ОСОБА_7 (а.с. 17-21) вбачається, що останній, обґрунтовуючи вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, зазначив, що потерпіла ОСОБА_7 зазнала фізичного болю та страждань внаслідок отриманих ушкоджень (різаної рани 3-го пальця лівої кисті, садна та синця лобної ділянки, саден передплічь), а також душевних страждань, пов`язаних із самим фактом зухвалих протиправних дій обвинуваченого ОСОБА_7 , хвилюваннями у зв`язку із необхідністю перелаштовувати налагоджений ритм життя, побоюваннями перебування вдома, побоюваннями того, що насилля сталось на очах неповнолітньої доньки та спотворить сприйняття у майбутньому останньою стосунків із чоловіками, необхідністю остерігатись випадкових зустрічей із обвинуваченим, від якого можна очікувати повторення спричинення насильницьких дій.

Загалом представником потерпілої ОСОБА_7 сума моральної шкоди, спричиненої кримінальним проступком, вчиненим ОСОБА_7 , була оцінена в 70 000 грн.

Задовольняючи цивільний позов про стягнення моральної шкоди представника потерпілої частково, суд 1-ої інстанції врахував характер отриманих потерпілою ОСОБА_7 ушкоджень здоров`я, тимчасову відірваність від активного життя, емоційну напругу, почуття образи, обурення та обставини справи в їх сукупності, внаслідок чого дійшов висновку про необхідність стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 50 000 грн. в рахунок відшкодування заподіяної кримінальним правопорушенням моральної шкоди.

Так, під час апеляційного провадження встановлено, що в результаті вчиненого обвинуваченим ОСОБА_7 кримінального правопорушення потерпілій ОСОБА_7 були заподіяні легкі тілесні ушкодження, що в тому числі спричинили короткочасний розлад здоров`я, у вигляді саден та синця лобної ділянки, саден передплічь та різаної рани 3-го пальця лівої кисті, в результаті чого потерпіла вочевидь певний період часу певний фізичний біль та страждання.

Відтак, враховуючи ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, завданих потерпілій ОСОБА_7 ; характер та обсяг її фізичних та душевних страждань, пов`язаних із зухвалим завданням їй тілесних ушкоджень близькою особою, з якою у потерпілої спільний побут та одне місце проживання, а також пов`язаних із побоюваннями потерпілої ОСОБА_7 перебувати вдома та відчуттям тривоги у зв`язку із можливим повторенням протиправної поведінки обвинуваченого ОСОБА_7 ; характер та тривалість немайнових втрат, колегія суддів доходить висновку про те, що визначене судом 1-ої інстанції відшкодування моральної шкоди у розмірі 50 000 грн. є таким, що відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості.

Вищезазначена сума морального відшкодування, на переконання суду апеляційної інстанції, є достатньою для розумного задоволення потреб потерпілої ОСОБА_7 , не призведе до її безпідставного збагачення, а також не становитиме надмірного тягаря для обвинуваченого ОСОБА_7 .

Надаючи оцінку посиланням захисника на залишення судом 1-ої інстанції факту не співмірності заявлених потерпілою ОСОБА_7 витрат на правому допомогу зі складністю кримінального провадження, колегія суддів зауважує на наступному.

Так, витрати на правову допомогу, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 118 КПК України, відносяться до процесуальних витрат.

В свою чергу, ч. 1 ст. 124 КПК України передбачає, що у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Окрім того, в цьому контексті суд апеляційної інстанції вважає за можливе застосувати правові висновки, викладені в постанові ККС у складі ВС від 27.10.2022 у справі №753/10228/20 (провадження №51-5868км21), згідно якої, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

Обов`язковим переліком документів на підтвердження відповідних витрат, незалежно від юрисдикції спору, є: договір про надання правової допомоги; розрахунок наданих послуг з їх детальним описом; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо).

Чинне кримінальне процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правову допомогу, однак зобов`язує надати докази на підтвердження розміру процесуальних витрат, у тому числі на правову допомогу, що входить до предмета доказування у кримінальному провадженні.

Адвокат повинен надати розрахунок вартості правових послуг, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правової допомоги в кримінальному провадженні. Перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись таким розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги).

В обґрунтування заяви про стягнення процесуальних витрат витрат на правову допомогу представник потерпілої ОСОБА_7 посилається на те, що розмір витрат, понесених потерпілою на правову допомогу відповідно до договору про надання правової допомоги, укладеної із АО «Щит», складає 26 000 грн. (а.с. 100-102).

При цьому, до поданої заяви представником потерпілої були долучені копії договору про надання правової допомоги у кримінальному провадженні №1-149 від 04.12.2023, акту приймання-передачі наданих правових послуг від 09.05.2024 та платіжних інструкцій на підтвердження здійснення потерпілою ОСОБА_7 оплати наданих послуг з правової допомоги в розмірі 20 000 грн. та 6 000 грн. відповідно (а.с. 103-106, 107 та 108-109 відповідно).

Апеляційний суд зауважує на тому, що потерпілою ОСОБА_7 на підтвердження понесених нею витрат на правову допомогу були надані відповідні документи, які підтверджують факт оплати потерпілою наданих АО «Щит» правових послуг, оформлені у встановленому законом порядку, зокрема, акт приймання-передачі наданих правових послуг та платіжних інструкцій з оплати таких послуг.

В цьому контексті вартий уваги правовий висновок, викладений у вищевикладеній постанові ККС у складі ВС від 27.10.2022 у справі №753/10228/20 (провадження №51-5868км21), згідно з яким, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу, суд має пересвідчитись, що заявлені витрати є співмірними зі складністю провадження, а наданий адвокатом обсяг послуг і витрачений час на надання таких послуг відповідають критерію реальності таких витрат. Також суд має врахувати розумність розміру витрат на професійну правову допомогу та чи не буде їх стягнення становити надмірний тягар для іншої сторони.

В акті приймання-передачі наданих правових послуг від 09.05.2024 представником потерпілої ОСОБА_7 було викладено детальний опис комплексу наданих потерпілій правових послуг із зазначенням конкретного витраченого часу (а.с. 107), який включає в себе послуги із ознайомлення із матеріалами досудового розслідування кримінального провадження (2 год.), проведення усної консультації щодо порядку відшкодування шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення (1 год.), підготовка та подача цивільного позову про відшкодування моральної шкоди, разом із копіюванням документів, що долучаються до позову (5 год.), підготовка та подача клопотання про долучення аудіо-запису, відтворення аудіо-запису в друкований текст (5 год.), участь у судових засіданнях у справі (3 засідання).

Посилання захисника ОСОБА_8 на те, що обвинувачений ОСОБА_7 визнав провину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення не відповідають дійсності, натомість, аналіз змісту вироку суду та матеріалів провадження свідчить про те, що ОСОБА_7 свою провину фактично не визнавав, внаслідок чого судовий розгляд кримінального провадження було проведено у повному обсязі, із дослідженням всіх наданих сторонами кримінального провадження доказів, внаслідок чого винуватість ОСОБА_7 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України була доведена в судовому порядку та встановлена обвинувальним вироком суду.

Зазначена обставина, на переконання суду апеляційної інстанції, затягнула строк судового розгляду кримінального провадження та об`єктивно зумовила збільшення понесених потерпілою ОСОБА_7 витрат на правову допомогу.

Підсумовуючи викладене, з урахуванням ступені складності справи, який вочевидь є невисоким, обсяг наданої правової допомоги відповідно до акту приймання-передачі послуг, процесуальної поведінки учасників кримінального провадження, а також докази на підтвердження понесених потерпілою ОСОБА_7 витрат на правову допомогу, колегія суддів вважає, що судом прийнято обґрунтоване та вмотивоване рішення про необхідність стягнення із обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_7 понесених нею витрат на правову допомогу в загальному розмірі 26 000 грн.

Що стосується вимог представника потерпілої ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_9 про стягнення із обвинуваченого ОСОБА_7 понесених потерпілою ОСОБА_7 витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції в розмірі 20 000 грн., колегія суддів зауважує на тому, що такі вимоги були висунуті представником потерпілої в межах подання заперечення на апеляційну скаргу сторони захисту, тобто не в порядку, передбаченому чинним кримінальним процесуальним законом.

Окрім того, доказів фактичного понесення потерпілою ОСОБА_7 витрат на правову допомогу під час апеляційного провадження представником до поданого заперечення долучено не було.

Підсумовуючи все вищевикладене у своїй сукупності, апеляційний суд доходить висновку про те, що вирок суду 1-ої інстанції в частині стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_7 моральної шкоди в розмірі 50 000 грн. та понесених витрат на правову допомогу в розмірі 26 000 грн. є справедливим, законним та обґрунтованим, постановленим на підставі повного та всебічного дослідження всіх обставини, які мали значення для правильного вирішення цивільного позову.

Відповідно до приписів п. 1 ч. 1 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на вирок або ухвалу суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити вирок без змін.

Отже, колегія суддів вважає, що підстав для зміни законного, обґрунтованого та вмотивованого рішення суду 1-ої інстанції немає, внаслідок чого необхідно відмовити в задоволенні апеляційної скарги сторони захисту з підстав, викладених судом апеляційної інстанції вище.

Керуючись ст.ст. 24, 128, 370, 404, 405, 407, 419, 424, 532, 615 КПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_8 , в інтересах обвинуваченого ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Вирок Приморського районного суду м. Одеси від 01.08.2024, яким ОСОБА_7 визнаний винуватиму вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 125 КК України залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня набрання нею законної сили.

Судді Одеського апеляційного суду:

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4