Справа № 521/1322/25
Номер провадження:1-кс/521/494/25
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 січня 2025 року м.Одеса
Так, відповідно до ст. 68 Конституції України, кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Незнання законів не звільняє від юридичної відповідальності.
Відповідно до Указу Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 на території України із 05 години 30 хвилин 24.02.2022 введено воєнний стан строком на 30 діб, який цього ж дня затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 2102-ІХ, який неодноразово продовжувався та діє на теперішній час.
Відповідно до п.2 Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» Військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
Крім того, п. 3 вказаного Указу зазначено, що у зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені зокрема ст. 33 Конституції України, згідно з якою кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України № 1455 від 29.12.2021 якою затверджено «Порядок встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан» визначено, що перетинання державного кордону в пунктах пропуску через державний кордон та пунктах контролю на території, де введено воєнний стан, здійснюється з урахуванням обмежень, встановлених законодавством.
Так, в ході досудового розслідування встановлено, що незважаючи на обов`язок неухильного дотримання вказаних нормативних актів, у невстановлений час та місце, однак не пізніше початку січня 2025 року, у ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та невстановленої в ході досудового розслідування особи виник спільний злочинний умисел, направлений на сприяння незаконному переправленні осіб через державний кордон України з метою особистого збагачення.
Реалізуючи свій спільний злочинний умисел, у невстановленому досудовим розслідуванням час та місці, однак не пізніше початку січня 2025 року, ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та невстановлена в ході досудового розслідування особа, із застосуванням кросплатформової системи миттєвого обміну дзвінками «WhatsApp», а також за допомогою мобільного зв`язку, зв`язалися із особами призовного віку, а саме ОСОБА_8 , який був зі своїм знайомим ОСОБА_9 та в ході телефонної розмови повідомили останнім про те, що мають зв`язки та можуть організувати їх незаконне переправлення через державний кордон України до Республіки Молдови (невизнана республіка Придністров`я). Разом із цим ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та невстановлена в ході досудового розслідування особа, в телефонному режимі із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 визначили грошову винагороду за сприяння їх незаконному перетину через державний кордон України у розмірі 16 000 доларів США з обох, на що останні надали свою добровільну згоду. З метою роз`яснення вказаного плану та визначення всіх деталей такого переправлення, ОСОБА_7 , ОСОБА_5 та невстановлена в ході досудового розслідування особа призначили місце особистої зустрічі із ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а саме супермаркет АТБ, яке розташовано за адресою: Тираспольське шосе (кільцева дорога «Два стовпи») в м. Одеса.
Далі, 22.01.2025 приблизно о 16 годині 40 хвилин ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , прибувши до раніше обумовленого місця зустрічі, а саме до супермаркета АТБ, який розташовано за адресою: Тираспольське шосе (кільцева дорога «Два стовпи») в м.Одеса, куди також прибули ОСОБА_7 та ОСОБА_5 на транспортному засобі останнього, а саме автомобілі марки «ВАЗ» д.н.з. НОМЕР_1 , бежевого кольору. Разом із цим, під час розмови ОСОБА_5 повідомив ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що до них зараз прийде ще чоловік, який буде з ними перетинати державний кордон України.
В подальшому ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , який також мав перетинати державний кордон України, за вказівкою ОСОБА_5 сіли у вказаний автомобіль, який знаходився під керуванням останнього, продовжуючи реалізацію спільного із ОСОБА_7 , та невстановленою в ході досудового розслідування особою, злочинного умислу, направленого на своє особисте збагачення, шляхом вчинення дій щодо незаконного переправлення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 та ОСОБА_10 через державний кордон України, почали рух на вказаному транспортному засобі до прикордонної зони України з Республікою Молдови (невизнана республіка Придністров`я). При цьому ОСОБА_5 , та ОСОБА_7 в ході поїздки, продовжуючи реалізацію спільного із невстановленою в ході досудового розслідування особою злочинного умислу, направленого на своє особисте збагачення, шляхом вчинення дій щодо незаконного переправлення ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 через державний кордон України, повідомив останнім, що проблем під час переправлення останніх через державний кордон України на територію Республіки Молдови (невизнана республіка Придністров`я) не виникне. В подальшому ОСОБА_5 , та ОСОБА_7 , з метою доведення свого умислу до кінця, в ході розмови, демонстрували свою обізнаність щодо конкретного способу незаконного перетину кордону, можливість усунення перешкод щодо незаконного перетину кордону, надавали поради та вказівки щодо дій ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в момент самого перетинання кордону, піший шлях перетину поза межами державного пункту пропуску на території Одеської області, що межує з Республікою Молдовою (невизнана республіка Придністров`я) з конкретним зазначенням послідовних дій та морального стану, а також інші поради незаконного перетину державного кордону.
Надалі, 23.01.2025 приблизно о 18 годині 30 хвилин не доїжджаючи до населеного пункту Кучурган Одеської області (координати 46.7321704, 30.0044222) ОСОБА_5 надав вказівку ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 вийти з машини та ОСОБА_7 провів ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 польовою дорогою з метою конспірації та доведення свого умислу до кінця шляхом обминання блокпосту, який знаходився на в`їзді до населеного пункту Кучурган Одеської області. Після чого ОСОБА_5 зустрів ох поза межами блокпосту.
Далі, ОСОБА_5 та ОСОБА_7 разом з ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 під`їхали до будинку за адресою: АДРЕСА_1 та за вказівкою ОСОБА_7 попрямували до будинку з метою залишення своїх сумок.
В подальшому, 23.01.2025 приблизно о 20 годині 49 хвилин ОСОБА_8 на вимогу ОСОБА_5 передав останньому грошові кошти у розмірі 3 000 тисяч доларів США (що згідно офіційного курсу НБУ станом на 23.01.2025 становило 126 480 гривень) за здійснення незаконного переправлення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 через державний кордон України, після чого ОСОБА_5 та ОСОБА_7 були затримані співробітниками поліції.
Тим самим, ОСОБА_5 , та ОСОБА_7 та невстановленою в ході досудового розслідування особою, діючи з прямим умислом, тобто усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді порушення встановленого порядку перетину державного кордону України та бажаючи їх настання, переслідуючи корисливий мотив та мету незаконно збагатитись за рахунок грошової винагороди за свої протиправні дії, довели свій спільний злочинний умисел до кінця, та вжили всіх заходів щодо сприяння переправлення осіб призовного віку через державний кордон України порадами, вказівками та наданням засобів, вчиненого з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб.
Таким чином, ОСОБА_5 підозрюється у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, за кваліфікуючими ознаками: сприяння незаконному переправленню осіб через державний кордон України порадами, вказівками та наданням засобів, вчинене з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб.
22.01.2025 року ОСОБА_5 було затримано в порядку ст.208 КПК України.
23.01.2025 року ОСОБА_5 повідомлено про підозру у сприянні незаконному переправленні осіб через державний кордон України їх вчиненню порадами, вказівками та наданням засобів, вчинене з корисливих мотивів за попередньою змовою групою осіб.
Таким чином, застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 , є цілком обґрунтованими, а не застосування запобіжного заходу не забезпечить належного виконання підозрюваним покладених на нього процесуальних обов`язків.
Беручи до уваги те, що підозрюваний ОСОБА_5 вчинив тяжкий злочин, з метою уникнення від кримінальної відповідальності, може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, під час досудового розслідування встановлена наявність ризиків передбачених п.1,2,3,4,5 ч.1 ст.177 КПК.
Відтак у слідства є достатні дані вважати про об`єктивну наявність ризиків, передбачених п.п. 1, 2, 3, 4, 5 ч.1 ст.177 КПК України, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до підозрюваного ОСОБА_5 інших більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою, так як жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти наведеним ризикам.
Відповідно до ч. 4 ст.182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, обвинуваченого, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього.
У випадку застосування до ОСОБА_5 альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави, визначивши її розмір у відповідності до п.2, 3 ч.5 ст.182 КПК України у розмірі 300 (триста) прожиткових мінімумів для працездатної особи.
Враховуючи обставини кримінального правопорушення, дані про особу підозрювану у скоєні злочину, наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, слідчий просить обрати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою з визначенням розміру застави.
Прокурор та слідчий підтримали клопотання, просили його задовольнити та визначити заставу у розмірі 300 (триста) прожиткових мінімумів для працездатної особи, посилаючись на тяжкість злочину, у якому підозрюється ОСОБА_5 , наявність наведенихї ризиків, вчинення злочину з корисливих мотивів, вартість так званних послуг за одну особу, яку переправляли закордон становила 5500 доларів США.
Захисник підозрюваного заперечувала проти клопотання слідчого, просила обрати запобіжний захід не пов`язаний з триманням під вартою, врахувати, що ОСОБА_5 раніше не судимий, одружений, має на утриманні неповнолітніх дітей, співпрацює із слідством, зазначений розмір застави є непомріним для підозрюваного.
Перевіривши та дослідивши надані матеріали до клопотання, заслухавши думки учасників процесу, суд вважає, що подане клопотання підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ст. 177 КПК України метою застосування запобіжного заходу є запобігання спробам переховуватися від органів досудового розслідування та/або суду, спробам знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, спробам незаконно впливати на потерпілого, свідка, іншого підозрюваного, обвинуваченого, експерта, спеціаліста у цьому ж кримінальному провадження, спробам перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, спробам вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється, обвинувачується.
Вимогами ч.2 ст.177 КПК України передбачено, що підставою застосування запобіжного заходу є наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення, а також наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді, вважати, що підозрюваний, може здійснити дії, передбачені частиною першою цієї статті. Слідчий, прокурор не мають права ініціювати застосування запобіжного заходу без наявності для цього підстав, передбачених цим Кодексом.
Згідно ч.1, ч.2 ст.194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 КПК України, на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.
Статтею 178 КПК України передбачено, що при вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, слідчий суддя на підставі наданих сторонами кримінального провадження матеріалів зобов`язаний оцінити в сукупності всі обставини, в тому числі й вагомість наявних доказів про вчинення підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання винуватим, вік та стан здоров`я підозрюваного, обвинуваченого, міцність його соціальних зв`язків, наявність постійного місця роботи, навчання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей, дотримання раніше застосованих запобіжних заходів та інше.
Статтею 2 КПК визначено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, вимога розумної підозри передбачає наявність доказів, які об`єктивно зв`язують підозрюваного з певним злочином і вони не повинні бути достатніми, щоб забезпечити засудження, але мають бути достатніми, щоб виправдати подальше розслідування або висунення звинувачення.
На стадії досудового розслідування слідчий суддя наділений лише повноваженнями на перевірку обґрунтованості підозри, яка за своїм змістом до процедури висунення обвинувачення в порядку, передбаченому КПК України, на стадії досудового розслідування є обґрунтованим припущенням про вчинення особою кримінального правопорушення, повідомлення про яке складається на певному етапі досудового розслідування, коли є підстави для формулювання підозри (ч.1 ст.276 КПК України). Повідомлення про підозру персоніфікує кримінальне провадження, є юридичним фактом, що породжує виникнення кримінальних процесуальних правовідносин, та етапом, з якого починає реалізовуватися кримінальна відповідальність.
При вирішенні питання щодо застосування запобіжного заходу оцінці судом підлягають наявність та/або продовження існування ризиків, передбачених ч.1 ст.177 КПК. Ризиком у контексті кримінального провадження є певний ступінь можливості, що особа вдасться до вчинків, які будуть перешкоджати судовому розгляду або ж створять загрозу суспільству. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) буде здійснювати відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.
У матеріалах клопотання достатньо наявних даних, які указують на факти, що ОСОБА_5 міг вчинити вказане у клопотанні правопорушення і такі є переконливим для суду, тому слідчий суддя на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів лише визначає, що причетність ОСОБА_5 до вчинення кримінального правопорушення, підозра у якому йому повідомлена, є вірогідною та достатньою для застосування щодо нього такого обмежувального заходу, як тримання під вартою. З наведених обставин, проводячи оцінку наданих суду матеріалів, доводів учасників процесу, слідчий суддя вважає, що підозра є обґрунтованою.
При вирішенні питання про ризики, слідчий суддя враховує те, що ОСОБА_5 , раніше не судимий, має постійне місце проживання, одружений, має на утриманні неповнолітніх дітей 2012 р.н. та 2015 р.н., є інвалідом ІІІ групи, підозрюється у вчинені тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк від семи до дев`яти років з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, що вказує на наявність ризиків, які дають достатні підстави слідчому судді вважати, що підозрюваний може переховуватися від органів досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків, перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином, вчинити інше кримінальне правопорушення чи продовжити кримінальне правопорушення, у якому підозрюється.
Відповідно до ч.1 ст.183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.
Запобіжний захід у вигляді тримання під вартою не може бути застосований, окрім як до раніше не судимої особи, яка підозрюється або обвинувачується у вчиненні злочину, за який законом передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк понад п`ять років, відповідно до вимог п.4 ч.2 ст.183 КПК України.
Згідно ст.178 КПК України, крім наявності ризиків, зазначених у ст.177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує відповідній особі у разі визнання підозрюваного винуватим у кримінальному правопорушенні, у вчиненні якого він підозрюється - є однією з обставин, що враховуються при обранні запобіжного заходу. Також суд враховує вимоги ст. 5 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, фактичні обставини справи, особу підозрюваного та характер висунутого обвинувачення, тяжкість можливого покарання в їх взаємозв`язку з можливими ризиками у справі.
Відтак, дослідивши матеріали клопотання, слідчий суддя враховує ту обставину, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні тяжкого злочину, передбаченого ч.3 ст.332 КК України, а також враховуючи наявність ризиків, передбачених ст.177 КПК України, тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 у разі визнання його винуватим, особу підозрюваного, вимог наведеного законодавства, слідчий суддя приходить до висновку, що до підозрюваного необхідно застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Підстав для обрання більш м`яких запобіжних заходів слідчим суддею не встановлено.
Відповідно до ч.3 ст.183 КПК України слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою зобов`язаний визначити розмір застави, достатньої для забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим обов`язків, передбачених цим Кодексом, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
Визначаючи відповідно до вимог ч. 4 ст.182 КПК України розмір застави, слідчий суддя враховує не лише обсяг повідомленої підозри, а також і правові позиції Європейського суду з прав людини, відповідно до яких розмір застави повинен бути встановлений з огляду на особу підозрюваного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на впевненість у тому, що перспектива втрати застави або заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі. Органи влади повинні докладати максимум зусиль як для встановлення належного розміру застави, так і під час вирішення питання про необхідність продовження тримання під вартою (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гафа проти Мальти»).
Відтак, з однієї сторони розмір застави повинен бути таким, щоб загроза її втрати утримувала б підозрюваного від намірів та спроб порушити покладені на нього обов`язки, а з іншої - не має бути таким, що є завідомо непомірним для цієї особи та призводить до неможливості виконання застави.
Розмір застави щодо особи, підозрюваного чи обвинуваченого у вчинені тяжкого злочину визначається у межах від 20 (двадцяти) до 80 (вісімдесяти) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч.5 ст.182 КПК України у виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно.
Суд приходить до висновку, що ОСОБА_5 необхідно визначити розмір застави виходячи з тяжкості інкримінованого йому злочину та обставин його вчинення, тяжкості покарання, що йому загрожує у разі визнання його винуватим, наявних ризиків, його особи та його матеріального становища, тому суд вважає, що розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 200 (двісті) прожиткових мінімумів для працездатної особи, що складає 605600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) гривень є достатнім.
Керуючись ст. ст. 132, 176-178, 372 КПК України, слідчий суддя-
П О С Т А Н О В И В :
Клопотання слідчого - задовольнити.
Застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 57 (п`ятдесят сім) днів в межах строку досудового розслідування з триманням його в Державній установі «Одеський слідчий ізолятор» до 22 березня 2025 року включно.
Визначити розмір застави як запобіжного заходу, достатнього для забезпечення виконання підозрюваним ОСОБА_5 обов`язків, передбачених КПК України, у розмірі 200 (двісті) прожиткових мінімумів для працездатної особи, що складає 605600 (шістсот п`ять тисяч шістсот) гривень на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області.
Підозрюваний ОСОБА_5 з дня визначення судом розміру застави може внести заставу на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Одеській області або забезпечити її внесення заставодавцем та надати документ, що це підтверджує, суду.
За умови внесення застави на підозрюваного ОСОБА_5 відповідно до ст.194 КПК України будуть покладені обов`язки: не відлучатись за межі Одеської області без дозволу слідчого, прокурора або суду; утримуватися від спілкування зі свідками, іншими особами з приводу обставин вчиненого ним кримінального правопорушення; здати на зберігання до органу досудового розслідування свій паспорт для виїзду за кордон; повідомляти суд, прокурора або слідчого про зміну свого місця проживання та роботи.
Наслідком невиконання зазначених обов`язків є звернення застави в дохід держави і обрання до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або тримання під вартою.
Строк тримання під вартою підозрюваному ОСОБА_5 рахувати з моменту його фактичного затримання до 22.03.2025 року включно.
Ухвала суду щодо застосування запобіжного заходу підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції, протягом п`яти днів з дня її оголошення. Для особи, яка перебуває під вартою, строк подачі апеляційної скарги обчислюється з моменту вручення їй копії судового рішення.

Подання апеляційної скарги на ухвалу суду зупиняє набрання нею законної сили, але не зупиняє її виконання.

Слідчий суддя ОСОБА_1