Провадження №: 1-кп/752/1494/25
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 лютого 2025 року м. Київ

Голосіївський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

під час відкритого судового розгляду кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0003029 за обвинуваченням

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Києва, громадянина України, офіційно не працевлаштованого, який має на утриманні трьох малолітніх дітей, перебуває в цивільному шлюбі, що зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

обвинуваченого ОСОБА_3 ,

У С Т А Н О В И В :

На розгляді Голосіївського районного суду м. Києва перебуває обвинувальний акт з реєстром матеріалів досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні за обвинуваченням ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Під час судового засідання від прокурор просила продовжити строк дії запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою обвинуваченому ОСОБА_3 на 60 днів.

Клопотання мотивувала наступним.

Так, ОСОБА_3 обвинувачується у тому, що 07.10.2024 приблизно о 12 год. 30 хв. перебував за адресою: м. Київ, просп. Голосіївський, 59-Б, біля зупинки громадського транспорту «Деміївський провулок», разом з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . Перебуваючи за вказаною адресою, між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 виник словесний конфлікт, після чого, на ґрунті раптово виниклих особистих неприязних відносин у ОСОБА_3 виник злочинний умисел, спрямований на умисне нанесення ОСОБА_6 тяжкого тілесного ушкодження.

Реалізуючи свій злочинний умисел, направлений на нанесення тяжкого тілесного ушкодження ОСОБА_6 , обвинувачений ОСОБА_3 , усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки у вигляді тяжкого тілесного ушкодження і бажаючи їх настання, підійшов до ОСОБА_6 та дістав з внутрішнього кармана своєї куртки кухонний ніж та наніс один удар ззаду в спину останньому, а саме над лівою лопаткою ОСОБА_6 , чим спричинив потерпілому проникаюче колото-різане поранення грудної клітини зліва з ушкодженням лівої легені, що відноситься до тяжкого тілесного ушкодження, яке є небезпечним для життя в момент заподіяння.

Після цього ОСОБА_6 разом з ОСОБА_7 направились до Київської міської клінічної лікарні № 10, яка знаходиться неподалік, для отримання першої медичної допомоги.

Таким чином ОСОБА_3 обвинувачується у нанесенні умисного тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 121 КК України.

Також прокурор зазначала, що на даний час ризики, передбачені частиною 1 статті 177 КПК України, що були підставою для застосування до обвинуваченого запобіжного заходу у виді тримання під вартою, залишились та не зменшились. Так, продовжує існувати ризик того, що ОСОБА_3 може вчинити інше кримінальне правопорушення; може переховуватись від суду; незаконно впливати на потерпілого та свідків.

Інші, більш м`які запобіжні заходи, ніж тримання під вартою, на переконання прокурора, не зможуть забезпечити досягнення мети їх застосування; виключно застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою може забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого.

Захисник обвинуваченого заперечив проти задоволення клопотання прокурора пославшись на те, що стороною обвинувачення не доведено актуальність ризиків, про існування яких стверджує прокурор. Наголошував, що ОСОБА_3 має постійне місце реєстрації та проживання на території Голосіївського району, у силу ст. 89 КК України раніше не судимий, має на утриманні двох малолітніх дітей, а визначений розмір застави є непомірним для цієї родини, просив застосувати до обвинуваченого домашній арешт у нічний період доби.

Обвинувачений підтримав позицію свого захисника.

Заслухавши думку учасників судового провадження, дослідивши матеріали клопотання, суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 331 КПК України під час судового розгляду суд за клопотанням сторони обвинувачення або захисту має право своєю ухвалою змінити, скасувати або обрати запобіжний захід щодо обвинуваченого.

Відповідно до вимог ч.1 ст.177 КПК України, метою застосування запобіжного заходу є забезпечення виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього процесуальних обов`язків, а також запобігання ризикам, зазначеним у п.п. 1-5 ч.1 ст.177 КПК України.

При вирішенні питання про обрання, продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою суд повинен врахувати обставини, передбачені ст.178 КПК України, зокрема, тяжкість кримінального правопорушення, у вчиненні якого обвинувачується особа та дані, які її характеризують і можуть свідчити на користь збільшення (зменшення) ризику переховування від правосуддя чи інших способів неналежної процесуальної поведінки.

Суд вважає, що прокурором не доведено, що ризики, на існування яких він посилається, наразі не зменшилися.

Дійсно, в розумінні КК України інкриміноване ОСОБА_3 діяння є тяжкими, таким, який має високий ступінь суспільної небезпеки, проте сама по собі тяжкість правопорушення не є підставою для тримання обвинуваченого під вартою.

Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на доступ до правосуддя та на справедливий і відкритий розгляд його справи впродовж розумного строку.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини в кримінальних справах розумний строк, про який йдеться у п. 1 ст. 6 Конвенції, починається з моменту обвинувачення особи, тобто з часу, коли компетентні органи офіційно її повідомили, що вона вчинила злочин (Рішення Європейського суду з прав людини «Меріт проти України»).

Згідно з п. 3 ст. 5 Конвенції зі спливом певного часу саме тільки існування обґрунтованої підозри перестає бути підставою для позбавлення свободи, і судові органи мають навести інші підстави для продовження тримання під вартою (Рішення Європейського суду з прав людини «Яблонський проти Польщі»).

Незважаючи на тяжкість санкції статті кримінального закону згідно з обвинуваченням, суд безпосередньо керується нормою прямої дії - ст. 62 Конституції України щодо презумпції невинуватості.

Європейський суд з прав людини неодноразово підкреслював, що наявність підстав для тримання особи під вартою має оцінюватись в кожному кримінальному провадженні з урахуванням його конкретних обставин.

Таким чином, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 вже тривалий час знаходиться під вартою, в обвинуваченого на утриманні є двоє малолітніх дітей, та ту обставину, що ОСОБА_3 потребує належної медичної допомоги, оскільки за час перебування під вартою стан його здоров`я погіршився, суд вважає, що подальше перебування обвинуваченого ОСОБА_3 під вартою буде суперечити п.п. «c» п. 1 ст. 5 Європейської конвенції про захист прав і основоположних свобод людини та принципу правової держави, оскільки час, який особа знаходиться під вартою, не буде співмірним з тяжкістю обвинувачення, яке на даний час не є доведеним.

Тобто, є достатні підстави вважати, що, ризики, які стали підставою для застосування та продовження щодо ОСОБА_3 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою наразі зменшилися, а його подальше тримання під вартою буде порушенням його прав та свобод.

Такий висновок суду сприятиме гуманізації та підвищенню гарантій захисту прав особи, згідно з якими тримання особи під вартою має бути винятковим запобіжним заходом.

У зв`язку з викладеним, суд дійшов висновку, що запобіжний захід у виді домашнього арешту, із забороною цілодобово залишати місце проживання та покладенням відповідних обов`язків, зможе забезпечити належну процесуальну поведінку обвинуваченого ОСОБА_3 .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 7, 177, 181, 193-197, 199, 331, 372, 376, 384, 392-395 КПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

У задоволенні клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою - відмовити.

Клопотання захисника - задовольнити.

Змінити запобіжний захід обвинуваченому ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з тримання під вартою на запобіжний захід у вигляді цілодобового домашнього арешту, заборонивши йому залишати місце свого проживання за адресою: АДРЕСА_1 , за винятком прослідування в укриття цивільного захисту під час оголошення повітряної тривоги та явки за викликом суду.

На підставі ч. 5 ст. 194 КПК України покласти на обвинуваченого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наступні обов`язки:

- прибувати до суду за першою вимогою;

- не відлучатися з населеного пункту, в якому він проживає, без дозволу суду;

- повідомляти суд про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утриматися від спілкування зі свідками та потерпілим у вказаному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідного територіального підрозділу ДМСУ за місцем проживання свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну;

- носити електронний засіб контролю.

Звільнити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з- під варти у залі суду негайно.

Визначити строк дії ухвали до 05.04.2025.

Роз`яснити обвинуваченому, що відповідно до ч. 5 ст. 181 КПК України, працівники органів Національної поліції України з метою контролю за їх поведінкою, мають право з`являтись в житло, під арештом в якому вони перебувають, вимагати надання усних чи письмових пояснень з питань, пов`язаних із виконанням покладених на них зобов`язань.

Ухвалу направити для виконання органу Національної поліції України за місцем проживання обвинуваченого.

Ухвала підлягає негайному виконанню після її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя ОСОБА_1