ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Ухвала

про вирішення питання про арешт тимчасово вилученого майна

14 лютого 2025 року слідчий суддя Фастівського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , володільця майна ОСОБА_3 , адвоката ОСОБА_4 , розглянувши клопотання про арешт тимчасово вилученого майна, подане прокурором Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 в кримінальному провадженні № 0000065, внесеному до ЄРДР від 12.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України,-

встановив:

На розгляд слідчого судді Фастівського міськрайонного суду Київської області ОСОБА_1 надійшло клопотання прокурора Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 про арешт тимчасово вилученого майна.

Клопотання обґрунтовано тим, що в провадженні СД Фастівського РУП ГУ НП в Київській області перебувають матеріали кримінального провадження № 0000065 від 12.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 Кримінального кодексу України.

Відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено на підставі: (ІПНП № 4115 від 11.02.2025), 11.02.2025 до чергової частини Фастівського районного управління поліції ГУНП в Київській області зі служби 102 надійшло повідомлення від головного спеціаліста відділу безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини управління безпечності харчових продуктів та ветеринарної медицини, державного нагляду за дотриманням санітарного законодавства Фастівського району ОСОБА_6 про те, що 11.02.2025 приблизно о 14 годині 50 хвилин працівник Лишнянської гімназії, розташованої за адресою: Київська область, Фастівський р-н, с. Лишня, вул. Київська, 7 а, ОСОБА_3 , під час здійснення своєї професійної діяльності використовувала особисту медичну книжку Серія 10ЯЯЩ № 801107, яка має ознаки підробки.

З метою виявлення та фіксації відомостей про обставини вчинення кримінального правопорушення, відшукання знаряддя кримінального правопорушення або майна, яке було здобуте в результаті його вчинення, 12.02.2025 проведено огляд місця події за адресою: Київська область, Фастівський р-н, с. Лишня, вул. Київська, 7 а, в ході якого виявлено та вилучено особисту медичну книжку Серія 10ЯЯЩ № 801107, видану на ім`я ОСОБА_3 .

З урахуванням викладеного, прокурор просить накласти арешт на тимчасово вилучене майно особисту медичну книжку Серія 10ЯЯЩ № 801107, видану на ім`я ОСОБА_3 (тел. НОМЕР_1 ).

В судове засідання прокурор не з`явився, про день розгляду клопотання повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Володілець майна ОСОБА_3 та її представник адвокат ОСОБА_4 прибули для участі в судовому засіданні.

Перед початком розгляду клопотання по суті, слідчий суддя, роз`яснивши учасникам судового засідання їхні права, з`ясував можливість розпочати розгляд клопотання без участі прокурора, повідомленого належним чином про час і дату проведення судового засідання, від якого надійшло клопотання про проведення судового засідання без його участі.

Також учасникам судового розгляду було роз`яснено можливість відкласти судове засідання в межах строків, передбачених частиною 1 статті 172 КПК України, для повторного виклику прокурора.

Учасники судового засідання наполягали на необхідності розпочати розгляд клопотання по суті, стверджуючи, що відсутність прокурора не перешкоджає розгляду клопотання, при цьому підтвердили, що не заперечують щодо можливості оголошення змісту клопотання слідчим суддею та в подальшому підтвердили можливість проведення дослідження письмових доказів, що долучені до клопотання, без участі прокурора.

З урахуванням приписів частини 1 статті 172 КПК України, слідчий суддя, враховуючи позицію учасників судового засідання, вирішив проводити судове засідання без участі прокурора, так як явка останнього не перешкоджає розгляду клопотання по суті.

В судовому засіданні власник майна ОСОБА_3 проти задоволення клопотання заперечувала, просила суд відмовити в задоволенні клопотання прокурора про арешт майна.

В судовому засіданні представник Служенко адвокат ОСОБА_4 проти задоволення зазначеного клопотання заперечувала та надала усні пояснення щодо мотивів та підстав, які свідчать про неспроможність доводів прокурора.

Так, адвокат ОСОБА_4 повідомила, що в клопотанні зазначені недостовірні відомості про обставини проведення перевірки та подальшого вилучення майна, щодо якого вирішується питання накладення арешту.

Зокрема, адвокат зазначила, що про те, що буде проведена перевірка повідомив не ОСОБА_6 , а працівник ювенальної поліції.

Участі у вказаній перевірці приймали 3 особи, які не надали необхідних документів, що б підтверджували право проведення перевірки.

Перевіряючи одразу почали дивись особові справи і медичні книжки працівників. Під час перевірки спочатку була присутня ОСОБА_7 , потім прибула ОСОБА_8 , а ОСОБА_3 під час перевірки та подальшого огляду і вилучення документів присутньою не була.

Тільки ОСОБА_6 отримав доступ до особових справ, він одразу повідомив, що особиста медична книжка ОСОБА_3 містить ознаки підробки і подзвонив на «102», при цьому не було зазначено, які саме візуальні та інші ознаки свідчать про ймовірність підробки цього документу.

Після цього відразу приїхала група осіб, в тому числі й двоє з них, які перебували в стані алкогольного сп`яніння і стан яких викликав сумнів у можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними. При цьому, саме ці особи в подальшому були залучені, як поняті.

Далі, адвокат акцентувала увагу, що в клопотанні зазначено недостовірну інформацію про проведення огляду і вилучення майна 12.02.2025 року, в той час як огляд і вилучення майна були проведені 11.02.2025 року.

Підсумовуючи наведене, адвокат зазначила, що були відсутні підстави для проведення перевірки документації, огляд проведений з порушенням вимог КПК України, зокрема, за відсутності власника документу, в розпорядження органу досудового розслідування документи потрапили незаконно та, як наслідок, відсутні підстав для їх вилучення та подальшого накладення арешту.

ОСОБА_3 пояснення та аргументи свого представника підтримала, на уточнюючі питання слідчого судді повідомила, що дійсно передавала на зберігання свою медичну книжку, однак чи є ця книжка тією самою, що вилучена під час проведення огляду, вона не знає.

Крім цього, ОСОБА_3 відмовилась відповідати на питання слідчого судді щодо того, чи проходила вона медичних огляд в медичній установі та в період часу, зазначений в особистій медичній книжці, вилученій під час проведення огляду 11.02.2025 року.

Вивчивши доводи клопотання та зміст долучених до нього документів, заслухавши думку учасників судового розгляду, вважаю, що вказане клопотання підлягає задоволенню.

Зокрема, згідно приписів частини 1 статті 2 КПК України, завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Згідно приписів п. 5 частини 2 статті 40 КПК України, слідчий уповноважений звертатися за погодженням із прокурором до слідчого судді з клопотаннями про застосування заходів забезпечення кримінального провадження, проведення слідчих (розшукових) дій та негласних слідчих (розшукових) дій.

Згідно приписів частини 1 статті 84 КПК України, доказами в кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставин, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.

Згідно приписів частини 2 цієї статті, процесуальними джерелами доказів є показання, речові докази, документи, висновки експертів.

Згідно приписів частини 1 статті 91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню:

- подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення);

- винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення;

- вид і розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, а також розмір процесуальних витрат;

- обставини, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого, обтяжують чи пом`якшують покарання, які виключають кримінальну відповідальність або є підставою закриття кримінального провадження;

- обставини, що є підставою для звільнення від кримінальної відповідальності або покарання;

- обставини, які підтверджують, що гроші, цінності та інше майно, які підлягають спеціальній конфіскації, одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, або призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення чи винагороди за його вчинення, або є предметом кримінального правопорушення, у тому числі пов`язаного з їх незаконним обігом, або підшукані, виготовлені, пристосовані або використані як засоби чи знаряддя вчинення кримінального правопорушення;

- обставини, що є підставою для застосування до юридичних осіб заходів кримінально-правового характеру.

Згідно приписів частини 2 цієї статті, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.

Згідно приписів частини 1, 2 статті 98 КПК України, речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення. Документи є речовими доказами, якщо вони містять ознаки, зазначені в частині першій цієї статті.

Згідно абзацу 1 частини 1 статті 170 КПК України, арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Згідно абзацу 2 частини 1 цієї статті, завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження. Слідчий, прокурор повинні вжити необхідних заходів з метою виявлення та розшуку майна, на яке може бути накладено арешт у кримінальному провадженні, зокрема шляхом витребування необхідної інформації у Національного агентства України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, інших державних органів та органів місцевого самоврядування, фізичних і юридичних осіб.

Згідно приписів частини 2 цієї статті, арешт майна допускається з метою забезпечення: 1) збереження речових доказів; 2) спеціальної конфіскації;3) конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи.

Як слідує зі змісту частини 3 цієї статті, у випадку, коли арешт накладається з метою забезпечення збереження речових доказів, він може бути накладеним на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Згідно приписів частини 5 статті 171 КПК України, клопотання слідчого, прокурора про арешт тимчасово вилученого майна повинно бути подано не пізніше наступного робочого дня після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, у якої його було вилучено.

У разі тимчасового вилучення майна під час обшуку, огляду, здійснюваних на підставі ухвали слідчого судді, передбаченої статтею 235 цього Кодексу, клопотання про арешт такого майна повинно бути подано слідчим, прокурором протягом 48 годин після вилучення майна, інакше майно має бути негайно повернуто особі, в якої його було вилучено.

Згідно частини 1 статті 173 КПК України, слідчий суддя, суд відмовляють у задоволенні клопотання про арешт майна, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абзацом другим частини першої статті 170 цього Кодексу.

Згідно приписів частини 2 цієї статті, при вирішенні питання про арешт майна слідчий суддя, суд повинен враховувати:

правову підставу для арешту майна;

можливість використання майна як доказу у кримінальному провадженні;

наявність обґрунтованої підозри у вчиненні особою кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого законом України про кримінальну відповідальність;

можливість спеціальної конфіскації майна;

розмір шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, неправомірної вигоди, яка отримана юридичною особою;

розумність та спів розмірність обмеження права власності завданням кримінального провадження;

наслідки арешту майна для підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб.

Згідно приписів частини 4 цієї статті, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд застосовує найменш обтяжливий спосіб арешту майна. Слідчий суддя, суд зобов`язаний застосувати такий спосіб арешту майна, який не призведе до зупинення або надмірного обмеження правомірної підприємницької діяльності особи, або інших наслідків, які суттєво позначаються на інтересах інших осіб.

Згідно приписів частини 5 цієї статті, у разі задоволення клопотання слідчий суддя, суд постановляє ухвалу, в якій зазначає: 1) перелік майна, на яке накладено арешт; 2) підстави застосування арешту майна; 3) перелік тимчасово вилученого майна, яке підлягає поверненню особі, у разі прийняття такого рішення; 4) заборону, обмеження розпоряджатися або користуватися майном у разі їх передбачення та вказівку на таке майно; 5) порядок виконання ухвали із зазначенням способу інформування заінтересованих осіб.

З урахуванням вказаних вище правових норм, арешт майна, як захід забезпечення кримінального провадження, може бути застосованим, в тому числі й у випадку, якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення і метою його застосування є запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження доказів.

Зі змісту клопотання про застосування тимчасового арешту майна та доданих документів слідує, що ОСОБА_3 , під час здійснення своєї професійної діяльності використовувала особисту медичну книжку Серія 10ЯЯЩ № 801107, яка має ознаки підробки, тому вказаний документ було вилучено під час проведення огляду і 12.02.2025 року постановою дізнавача зазначене майно визнано речовим доказом.

Перевіряючи наявність правових підстав для застосування арешту майна, суд враховує, що є обґрунтовані підстав стверджувати, що могло бути вчиненим кримінальне правопорушення, а речі (документи), для забезпечення арешту яких було подано клопотання, є процесуальними джерелами доказів, містять відомості, що мають значення для кримінального провадження та є речовими доказами у розумінні статті 98 КПК України та, як наслідок, існує необхідність запобіганню можливості їх приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Оскільки речі (документи), зазначені в клопотанні містять слідові інформацію та можуть бути предметом дослідження в судових експертизах, доцільно застосувати заборону користування і розпорядження цим майном у відповідності до положень пункту 4 частини 5 статті 173 КПК України.

При цьому, слідчий суддя відхиляє доводи представника власника майна адвоката ОСОБА_4 , так як наведені нею аргументи не спростовують факт вилучення особистої медичної книжки, виданої на ім`я ОСОБА_3 , наявності у вказаного документа ознак речового доказу згідно критеріям, наведеним в частині 1 статті 98 КПК України, та необхідності накладення арешту на цей доказ з метою його збереження.

Аргументи щодо порушення процедури проведення перевірки, подальшого проведення огляду і вилучення майна з порушенням вимог КПК України, стану сп`яніння понятих та відсутності власника майна під час проведення огляду не свідчать про відсутність підстав для накладення арешту речового доказу, так як стосуються можливого порушення критерію допустимості доказу, передбаченого статтею 86 КПК України, однак, на переконання слідчого судді, зазначені аргументи повинні оцінюватись на стадії судового розгляду, а не під час вирішення питання арешту майна на стадії досудового розслідування, тим паче, що очевидних ознак недопустимості зазначеного доказу під час розгляду клопотання не встановлено.

Далі, слідчий суддя відхиляє посилання на неможливість накладення арешту на майно з огляду на відсутність його власника під час проведення огляду, так як приписами статті 237 КПК України участь власника майна під час проведення огляду не передбачена.

Також, слідчий суддя вважає, що в описовій частині клопотання допущено помилку щодо дати проведення огляду, а саме помилкового зазначено дату проведення огляду 12.02.2025 року, замість 11.02.2025 року.

З урахуванням того, що до клопотання долучена копія протоколу огляду місця події від 11.02.2025 року, підписана учасниками цієї слідчої дії без заперечень, а також враховуючи те, що ОСОБА_3 та її представниця фактично визнають, що огляду проведено 11.02.2025 року, зазначена помилка (описка) не виключає необхідність накладення арешту на майно, вилучене під час проведення огляду.

Далі, згідно приписів статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно приписів частини 1 статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно приписів частини 1 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно приписів частини 1, 2 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно приписів статті 1 Протоколу 1 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична і юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Вказані правові норми встановлюють гарантії непорушності права власності, однак при цьому передбачають можливість його обмеження у випадках та в порядку, встановленому законом.

Згідно позиції, висловленої в Рішенні ЄСПЛ по справі «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства», ступінь втручання у право на володіння майном фізичної або юридичної особи, має бути як відповідним поставленій меті, так і пропорційним їй.

Вирішуючи питання про можливість накладення арешту на майно, зазначене в клопотанні, слідчий суддя приходить до висновку, що застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження є можливим та необхідним, вказаний захід має тимчасовий характер та не призводить до невиправданих і не пропорційних обмежень прав власника майна і покликаний забезпечити реалізацію публічного інтересу щодо досягнення цілей і завдань кримінального провадження, який в даному випадку переважає над приватним інтересом власника щодо володіння, користування і розпорядження своїм майном.

При цьому, слідчий суддя акцентує увагу на тому, що згідно приписів абзацу 2 частини 1 статті 174 КПК України власнику майна, на яке накладено арешт, забезпечується право на подання клопотання про скасування арешту майна, у випадку, якщо в застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження відпаде потреба.

Отже, для власника майна забезпечується можливість індивідуального періодичного перегляду застосованого заходу забезпечення кримінального провадження, що не свідчить про непропорційність вручання у право мирного володіння майном.

Враховуючи вище викладене, керуючись приписами статті 170-174 КПК України, -

Постановив:

Клопотання прокурора Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 про арешт тимчасово вилученого майна в кримінальному провадженні № 0000065, внесеному до ЄРДР від 12.02.2025 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 358 КК України задовольнити.

Накласти арешт на тимчасово вилучене в ході проведення огляду місця події від 12.02.2025 майно, а саме: особисту медичну книжку Серія 10ЯЯЩ № 801107, видану на ім`я ОСОБА_3 (тел. НОМЕР_1 ).

Копію ухвали негайно після оголошення вручити володільцю майна ОСОБА_3 , адвокату ОСОБА_4 та направити прокурору Фастівської окружної прокуратури Київської області ОСОБА_5 .

Клопотання про скасування арешту майна може бути поданим в порядку, передбаченому частиною 1 статті 174 КПК України.

На ухвалу слідчого судді може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Якщо ухвалу суду постановлено без виклику особи, яка її оскаржує, строк апеляційного оскарження для такої особи обчислюється з дня отримання нею копії судового рішення.

Слідчий суддя ОСОБА_1