У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2024 року м. Миколаїв

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3

за участю секретаря ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги захисників підозрюваного ОСОБА_5 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 листопада 2024 року про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою відносно

ОСОБА_5 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Миколаєві, зареєстрований у АДРЕСА_1 , мешкає в АДРЕСА_2 , раніше не судимого,

підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за № 0000420.

Учасники судового провадження:

прокурор ОСОБА_8 ,

підозрюваний ОСОБА_5 ,

захисники ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Короткий зміст рішення слідчого судді.

Ухвалою слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 22.11.2024 р. відносно підозрюваного ОСОБА_5 застосовано запобіжний захід у виді тримання під вартою до 19.01.2025 р. включно.

Визначено заставу в розмірі 600 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 816 800 грн., яка може бути внесена як самим підозрюваним, так і іншою фізичною або юридичною особою.

У разі звільнення під заставу, на ОСОБА_5 покладено обов`язки, передбачені, ч. 5 ст. 194 КПК України: не відлучатися з м. Миколаєва, Миколаївської області без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження; повідомляти слідчого, прокурора або суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання та/або місця роботи; утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними у вказаному кримінальному провадженні, свідками у даному кримінальному провадженні; здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_6 просить скасувати ухвалу слідчого судді, постановити нову, якою відмовити у задоволенні клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у виді тримання під вартою, застосувати до підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у виді цілодобового домашнього арешту, заборонивши залишати будинок АДРЕСА_2 , з покладенням на нього обов`язків, передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_9 просить ухвалу слідчого судді скасувати та постановити нову ухвалу, якою обрати відносно ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді домашнього арешту, з покладенням обов`язків передбачених ч. 5 ст. 194 КПК України.

Узагальнені доводи апелянта.

Захисник ОСОБА_6 зазначає, що ухвала слідчого судді є необґрунтованою, незаконною, винесеною з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону і такою, що підлягає скасуванню.

Посилаючись на правову позицію, викладену у п. 80 рішення Європейського суду з прав людини від 10.02.2011 р. «Харченко проти України», захисник зазначає, що при розгляді клопотання про обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою, обов`язково має бути розглянута можливість застосування інших (альтернативних) запобіжних заходів.

На думку апелянта, з урахуванням особливостей кримінального провадження та особи підозрюваного ОСОБА_5 , який раніше не судимий, до кримінальної відповідальності не притягувався, проживає однією сім`єю з ОСОБА_10 , має на утриманні двох неповнолітніх дітей, здійснює догляд за батьком похилого віку, який не в змозі самостійно пересуватись, позитивно характеризується за місцем мешкання і роботи, має низку захворювань, існують підстави, для обрання йому більш м`якого запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту. Обрання запобіжного заходу у виді тримання під вартою з визначенням застави, розмір якої в 2 рази перевищує максимальний розмір, визначений п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України, а саме 600 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що складає 1 816 800 грн., є занадто суворим запобіжним заходом, який розходиться з практикою Європейського суду з прав людини та є непомірно великою сумою для підозрюваного та призводить до неможливості виконання застави..

При застосуванні запобіжного заходу слідчим суддею не враховані доводи сторони захисту з приводу необґрунтованості повідомлення про підозру ОСОБА_5 . Додані до клопотання матеріали слідчого не містять допустимих та належних доказів причетності ОСОБА_5 до інкримінованих йому 14 епізодів заволодіння дизельним паливом АТ «Укрзалізниця», вчинених в період з 25.04.2024 р. по 23.07.2024 р. на загальну суму 348 738 грн., незважаючи на те, що обґрунтованість підозри є необхідною умовою законності тримання під вартою

Апелянт вважає, що наявність ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, прокурором не доведена, а матеріали справи не містять доказів існування обставин, які є виключними підставами для визначення судом застави саме в розмірі 1 816 800 грн. На його думку встановлення такого значного розміру застави носить каральний характер для підозрюваного, оскільки фактично унеможливлює існування «альтернативи», яка закладена в правовому інституті застави.

В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_7 зазначає, що рішення слідчого судді підлягає скасуванню, оскільки додані до матеріалів провадження докази не доводять обґрунтованості підозри у вчиненні ОСОБА_5 інкримінованого йому кримінального правопорушення.

На думку захисника заявлені стороною обвинувачення ризики, передбачені ч. 1 ст. 177 КПК України не доведені, зважаючи на те, що ризик переховування від слідства та суду обґрунтований лише тяжкістю інкримінованого кримінального правопорушення, ризик знищення речей чи документів нічим не обґрунтований, ризик незаконного впливу на свідків не доведений та ґрунтується на тяжкості кримінального правопорушення, що є абсурдним, ризик перешкоджання кримінальному провадженню іншим чином не конкретизований, а ризик вчинення іншого кримінального правопорушення доводиться лише фактом притягнення підозрюваного до кримінальної відповідальності.

Апелянт вважає, що визначена слідчим суддею застава у розмірах, що перевищує передбачені законом розміри нічим не обґрунтована.

Обставини, встановлені слідчим суддею.

В провадженні СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області перебуває кримінальне провадження № 0000420 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, наступне.

ОСОБА_5 , працюючи тривалий час на різних посадах в АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ», обіймаючи посаду заступника начальника локомотивного депо «Миколаїв», регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ», визначивши вчинення злочинів основним джерелом для здобуття коштів та матеріальних благ для свого існування, діючи умисно, з корисливих мотивів, вирішив створити злочинну групу, метою діяльності якої було заволодіння дизельним паливом, яке належить АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ».

Будучи достовірно обізнаним про те, що більшість машиністів та їх помічників, які працюють на дизельних локомотивах АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ», системо вчиняють крадіжки дизельного палива, а також враховуючи малу зайнятість (безробітність) під час військового стану, та велику кількість бажаючих працювати в графіку руху поїздів, ОСОБА_5 , використовуючи своє службове становище, вирішив створити умови, за якими, до роботи на локомотивах допускалися б тільки довірені особи (з числа працівників локомотивного депо), яких потрібно було схилити до злочинної діяльності в складі організованої групи та висунути їм певні умови роботи. Відповідно до його задуму, кожна бригада, яка відпрацювала поїздку на локомотиві АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ», мала віддати йому грошові кошти в розмірі 4 000 грн. за одну поїздку, або залишити в баку локомотива надлишок у розмірі 100 літрів, для подальшого заволодіння цим майном іншими учасниками організованої групи та продажу викраденого майна третім особам.

У той же час, ОСОБА_5 , враховуючи значний стаж своєї трудової діяльності в АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ», знаючи про недосконалість опломбувань паливної системи тепловозів, переслідуючи мотиви протиправного збагачення за рахунок вчинення систематичного заволодіння паливно-мастильними матеріалами (дизельного пального), які належать локомотивному депо «Миколаїв» регіональної філії Одеська залізниця АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» та яке ввіряється локомотивній бригаді (машиністу та помічнику машиніста) під час виконання їх посадових обов`язків, вирішив незаконного заволодіти цим майном за рахунок залучення до злочинної діяльності своїх підлеглих.

З метою реалізації розробленого ним злочинного плану, направленого на створення злочинного угрупування для заволодіння дизельним паливом із локомотивів АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ», з метою конспірації своєї злочинної діяльності, ОСОБА_5 , _залучив до її складу наступних осіб: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , утворивши таким чином організовану групу, якою він керував та приймав участь у злочинах, вчинюваних цією групою.

Вказані особи попередньо, умисно і добровільно, усвідомлюючи наслідки своїх дій, зорганізувалися в організовану групу, метою діяльності якої було вчинення злочинів, склавши при цьому єдиний план злочинних дій, відомий усім учасникам, з розподілом функцій кожного учасника групи, спрямованих на реалізацію цього плану, підкорюючись під час злочинної діяльності ОСОБА_5 , як керівникові організованої групи, свідомо виконуючи всі його вказівки.

Для вчинення кримінальних правопорушень, учасниками організованої групи, заздалегідь було розроблено план з розподілом функцій, згідно з яким встановлено в якості об`єкту вчинення злочинів локомотиви АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ». Предметом злочинного посягання було визначено державне майно в особі АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ», а саме дизельне пальне.

Зокрема, ОСОБА_5 умисно, з метою створення організованої групи, здійснюючи підбір та перевірку надійності її учасників, знаходячись в не встановленому місці запропонував своїм підлеглим: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 взяти участь в організованій злочинній групі, з метою незаконного заволодіння майном АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ», на що останні добровільно надали свою згоду.

За матеріалами клопотання, у продовж періоду часу з січня 2024 по час припинення діяльності організованої групи правоохоронними органами, ОСОБА_5 , обіймаючи посаду заступника начальника локомотивного депо з експлуатації, являючись організатором організованої групи, здійснював керування організованою групою при вчиненні злочинів, направлених на заволодіння дизельним паливом АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ», шляхом зловживання службовим становищем, яке виділяється для роботи локомотивів.

Отже, за версією слідства, ОСОБА_5 створив та очолив організовану групу, діяльність якої була спрямована на незаконне заволодіння дизельним паливом, яке виділялось для забезпечення роботи локомотивів АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ», до складу якої увійшли: механік локомотивного депо «Миколаїв» ОСОБА_11 , машиніст-інструктор локомотивних бригад ОСОБА_12 , помічник машиніста ОСОБА_13 , машиністи ОСОБА_17 , ОСОБА_15 , ОСОБА_18 , ОСОБА_14 , які, у складі організованої групи, вчинили ряд особливо тяжких злочинів, а саме: у період часу з 25.04.2024 р. по 23.07.2024р., перебуваючи в невстановлених слідством місцях та на території локомотивного депо «Миколаїв», регіональної філії «Одеська залізниця» АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ», що знаходиться за адресою: Миколаївська область, м. Миколаїв, вул. Привокзальна Площа, 1А, вчинили економію, списання та заволодіння 6 494 л. дизельного палива АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ» на суму 348 738,30 грн., яке виділялося для роботи локомотивів АТ «УКРЗАЛІЗНИЦЯ», які перебували на території депо або в поїздках, після цього розпорядились ним за власним розсудом, чим завдали майнової шкоди державному підприємству на вказану суму.

Органом досудового розслідування ОСОБА_5 підозрюється у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, а саме у заволодінні чужим майном, шляхом зловживання службовою особою своїм службовим становищем, вчинене повторно, в умовах воєнного стану, організованою групою.

21.11.2024 р. ОСОБА_5 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Слідчий звернувся до суду з клопотанням про застосування відносно ОСОБА_5 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. Своє клопотання слідчий мотивував тим, що ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчинені особливо тяжкого злочину, може переховуватись від органу досудового розслідування та суду, знищити, сховати або спотворити будь-яку із речей чи документів, які мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення, незаконно впливати на свідків та інших підозрюваних, продовжити кримінальне правопорушення в якому підозрюється, вчинити інше кримінальне правопорушення або перешкоджати кримінальному провадженню іншим чином.

Врахувавши, що підозрюваний ОСОБА_5 обґрунтовано підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину, характер та кількість епізодів ймовірно вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу підозрюваного, наявність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, слідчий суддя дійшов висновку, що застосування іншого, більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, не забезпечить належної процесуальної поведінки підозрюваного.

З урахуванням обставин кримінального правопорушення, пов`язаного з незаконним заволодінням чужим майном, вчиненого організованою групою, його корисливий мотив, отримання підозрюваним безпідставного доходу, як наслідок, істотного поліпшення майнового стану, з урахуванням доведених ризиків, слідчий суддя дійшов висновку про необхідність визначення застави у розмірі що перевищує, передбачені п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розміри.

Заслухавши доповідь судді, пояснення підозрюваного та його захисників на підтримку апеляційної скарги, думку прокурора, який вважав ухвалу слідчого судді законною та обґрунтованою, вивчивши матеріали надані судом, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного.

Обставини, встановлені судом апеляційної інстанції. Мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходить при постановленні ухвали, і положення закону, яким керується.

При вирішенні питання про обрання запобіжного заходу, слідчий суддя відповідно до вимог ст. 178 КПК України, перевіряє вагомість доказів про вчинення підозрюваним кримінального правопорушення, тяжкість покарання, міцність соціальних зв`язків підозрюваного в місці його постійного проживання, його репутацію, майновий стан, наявність судимостей та інші обставини, які забезпечать належну процесуальну поведінку особи під час досудового розслідування та судового розгляду.

Відповідно до вимог ст. 194 КПК України, під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу, слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених ст. 177 КПК України, і на які вказує слідчий, прокурор; недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

Кримінальне процесуальне законодавство України складається з відповідних положень Конституції України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, цього Кодексу та інших законів України. Відповідно до ч. 5 ст. 9 КПК України кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ).

Відповідно до ст. 29 Конституції України ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше, як на підставах та у порядку, встановлених законом.

Вимога законності не може бути задоволена лише шляхом дотримання національного законодавства, яке само по собі повинно відповідати Конвенції (рішення ЄСПЛ у справі «Плесо проти Угорщини»), тому позбавлення волі може бути цілком законним з точки зору внутрішнього права, однак, бути свавільним, виходячи зі змісту Конвенції, порушуючи тим самим її положення (рішення ЄСПЛ у справі «А. та інші проти Об`єднаного Королівства»).

З наведеного слідує, що рішення суду про застосування до особи запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою або продовження строку дії такого запобіжного заходу буде обґрунтованим не лише, якщо воно відповідає внутрішньому законодавству, але й постановлене з урахуванням положень Конвенції та рішень Європейського суду.

ЄСПЛ наголосив, що п. 3 ст. 5 Конвенції гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження. У рішеннях «Кудла проти Польщі» та «МакКей проти Сполученого Королівства» ЄСПЛ констатував, що основною метою ст. 5 Конвенції, якою гарантовані загальні принципи щодо права на судовий розгляд протягом розумного строку або звільнення під час провадження, є запобігання свавільному або необґрунтованому позбавленню свободи. Безперервне тримання під вартою є виправданим лише за умови, якщо у справі наявний значний суспільний інтерес, який переважає принцип поваги до особистої свободи.

Конвенцією покладається обов`язок вжити заходи до забезпечення прав людини, яка тримається під вартою.

Як зазначив ЄСПЛ у справі «Летельє проти Франції» особлива тяжкість деяких злочинів викликає таку реакцію суспільства і соціальні наслідки, які виправдовують попереднє ув`язнення принаймні протягом певного часу. За виняткових обставинах, цей момент може бути врахований у світлі Конвенції, у всякому разі в тій мірі в якій внутрішнє право визнає поняття порушення публічного порядку внаслідок скоєння злочину. Однак цей фактор можна вважати виправданим і необхідним, тільки, якщо є підстави вважати, що звільнення затриманого реально порушить публічний порядок, або якщо цей порядок дійсно перебуває під загрозою. Попереднє затримання не має перебувати покаранню у вигляді позбавлення свободи, не може бути «формою очікування» обвинувального вироку.

Вказані вимоги закону та норм міжнародного права слідчим суддею дотримані, а також оцінені у сукупності всі обставини, які відповідно до ст. 178 КПК України, враховуються при обранні запобіжного заходу.

Застосовуючи відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, слідчим суддею перевірено, що в матеріалах провадження є достатні дані, які підтверджують існування обґрунтованої підозри у вчиненні останнім кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України.

Так, наявні докази, які містяться в матеріалах клопотання слідчого, зокрема, дані протоколів негласних слідчих (розшукових) дій, допитів свідків, висновки експертиз матеріалів, речовин та виробів за спеціальністю 8.4 (дослідження нафтопродуктів і пально-мастильних матеріалів) інші матеріали кримінального провадження у своїй сукупності дають підстави ґрунтовно припускати про причетність ОСОБА_5 до вчинення інкримінованого йому кримінального правопорушення, що є достатньою підставою для обговорення питання про обрання відносно нього запобіжного заходу.

Необхідно зазначити, що на даному етапі провадження суд не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати під час розгляду кримінального провадження по суті, зокрема, оцінювати докази з точки зору їх допустимості і достатності для визнання особи винуватою чи невинуватою у вчинені кримінальних правопорушень. Суд, на підставі сукупності отриманих доказів повинен визначити лише, чи є причетність особи до вчинення кримінального правопорушення вірогідною та достатньою для обрання запобіжного заходу, у зв`язку з чим, доводи захисників стосовно недостатньої обґрунтованості підозри ОСОБА_5 апеляційний суд оцінює як безпідставні.

Вирішуючи питання про необхідність застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання ОСОБА_5 під вартою, апеляційний суд приходить до висновку про існування процесуальних ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, які виправдовують прийняття такого рішення.

Так, ризики, які дають достатні підстави суду вважати, що підозрюваний може здійснити спробу протидії кримінальному провадженню у формах, що передбачені частиною 1 статті 177 КПК, слід вважати наявними за умови встановлення обґрунтованої ймовірності можливості здійснення підозрюваним зазначених дій. При цьому КПК України не вимагає доказів того, що підозрюваний обов`язково (поза всяким сумнівом) здійснюватиме відповідні дії, однак вимагає доказів того, що він має реальну можливість їх здійснити у конкретному кримінальному провадженні в майбутньому.

Відповідно наданих матеріалів клопотання слідчого, ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України, яке відноситься до особливо тяжких злочинів, за який передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк до 12 років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років з конфіскацією майна, що свідчить про наявність ризик можливого переховування підозрюваного від слідства та суду з метою ухилення від покарання.

Зважаючи на те, що органом досудового розслідування проводяться ряд слідчих дій направлених на встановлення та документування незаконної діяльності у якій підозрюється ОСОБА_5 , тому останній будучи, за версією слідства, організатором та керівником злочинного угрупування, може вчинити дії направлені на знищення, сховання або спотворення будь-яких речей чи документів, що мають істотне значення для встановлення обставин кримінального правопорушення.

Оцінюючи наявність ризику незаконного впливу на свідків або інших підозрюваних у кримінальному провадженні, апеляційний суд враховує, те, що підозрюваний ОСОБА_5 підозрюється у вчиненні кримінального правопорушення вчиненого за попередньою змовою з іншими особами, а також обізнаний про інших можливих свідків подій, які на даний час не встановлені органом досудового розслідування, тобто перебуваючи на волі, може незаконно впливати, як на свідків, так і на інших підозрюваних, з метою зміни їх показань.

Зважаючи на кількість епізодів злочинної діяльності, обставини інкримінованого ОСОБА_5 кримінального правопорушення, який є умисним, корисливим злочином, вчиненим в умовах воєнного стану, тому ризик продовження вчинення кримінального правопорушення також є дійсним.

За наведеного, доводи захисників про відсутність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України є безпідставними.

Отже, рішення слідчим суддею прийнято на основі об`єктивно з`ясованих обставин, з якими закон пов`язує можливість застосування виключного запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, при цьому досліджені всі матеріали провадження та наведені в ухвалі мотиви, з яких прийняв відповідне рішення, станом на день постановлення ухвали.

З урахуванням наведених обставин, апеляційний суд погоджується з висновками слідчого судді про те, що саме така міра запобіжного заходу, як тримання під вартою, забезпечить виконання ОСОБА_5 процесуальних обов`язків, а менш суворі запобіжні заходи не зможуть забезпечити уникнення ризиків, передбачених ч. 1 ст. 177 КПК України.

Стосовно доводів захисників про визначення слідчим суддею завідомо непомірного для підозрюваного розміру застави, апеляційний суд доходить наступного.

Відповідно до вимог ч. ч. 4, 5 ст. 182 КПК України, розмір застави визначається слідчим суддею, судом з урахуванням обставин кримінального правопорушення, майнового та сімейного стану підозрюваного, інших даних про його особу та ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу. Розмір застави повинен достатньою мірою гарантувати виконання підозрюваним, обвинуваченим покладених на нього обов`язків та не може бути завідомо непомірним для нього. Щодо особи підозрюваної у вчиненні особливо тяжкого злочину застава визначається у межах від вісімдесяти до трьохсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави, буде достатнім стримуючим засобом, щоб відбити у особи, щодо якої застосовано заставу, бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні.

Европейський суд з прав людини у своєму Рішенні від 13.01.2022 р. у справі «Істоміна проти України» (Istomina V. Ukraine, заява № 23312/15) зазначив, що застава має на меті не забезпечення відшкодування шкоди, завданої у справі, а передусім забезпечення явки особи на судове засідання. Тому розмір застави повинен оцінюватись залежно від особи, про яку йде мова, з урахуванням його/її матеріального стану та інших релевантних критеріїв, що свідчать на користь, чи проти явки особи до суду.

Обговорюючи питання про розмір альтернативного запобіжного заходу у вигляді застави відносно ОСОБА_5 апеляційний суд вважає, що встановлення його у розмірах, що перевищує передбачені п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розміри, на рівні 600 прожиткових мінімумів для працездатних осіб є завищеним для підозрюваного.

Так, оцінюючи тяжкість покарання, що загрожує ОСОБА_5 , характеризуючи дані про його особу, який, раніше не судимий, має постійне місце мешкання, утримує неповнолітню дитину, доглядає за батьками пенсійного віку, тобто має міцні соціальні зв`язки, працює, не має дорогоцінного майна та високих доходів, з огляду на обставини кримінального провадження, головну роль підозрюваного у його вчиненні та розміри завданої майнової шкоди, яка встановлена органом досудового розслідування, з урахуванням підтверджених ризиків, апеляційний суд вважає, що відносно ОСОБА_5 слід зменшити визначений слідчим суддею розмір застави, до максимально визначених п. 3 ч. 5 ст. 182 КПК України розмірів, який буде цілком достатнім для виконання підозрюваним процесуальних обов`язків, а перспектива втрати такого грошового забезпечення, у випадку порушення ним встановлених обов`язків, послужить достатнім стримуючим фактором, що нівелює ймовірність ризиків, передбачених п. п. 1, 2, 3, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 407 КПК України, за наслідками апеляційного розгляду за скаргою на ухвалу слідчого судді, суд апеляційної інстанції має право залишити ухвалу без змін або скасувати ухвалу та постановити нову ухвалу.

З урахуванням викладеного, ухвала слідчого судді, як така, що постановлена з порушенням вимог кримінального процесуального закону України, в частині визначення підозрюваному ОСОБА_5 розміру застави, підлягає скасуванню, з постановленням нової ухвали, а апеляційна скарга захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задоволенню частково, як такі, що містили вимогу про скасування ухвали слідчого судді.

Керуючись ст. ст. 376, 404, 405, 407, 419, 422, 424, 532 КПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційні скарги захисників підозрюваного ОСОБА_5 ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задовольнити частково.

ухвалу слідчого судді Заводського районного суду м. Миколаєва від 22 листопада 2024 року про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно ОСОБА_5 з визначенням застави у розмірі 600 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, що становить 1 816 800 грн. скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою клопотання слідчого СВ Миколаївського РУП ГУНП в Миколаївській області задовольнити частково.

Застосувати відносно підозрюваного ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, на строк до 19 січня 2025 року включно.

Визначити заставу у розмірі 300 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 908 400 грн. (дев`ятсот вісім тисяч чотириста гривень), за умови внесення якої на призначений для цього депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Миколаївській області, ОСОБА_5 слід негайно звільнити з під варти.

У разі внесення вказаної застави покласти на підозрюваного ОСОБА_5 , відповідно до ч. 5 ст. 194 КПК України, наступні обов`язки:

- не відлучатися з м. Миколаєва, Миколаївської області без дозволу слідчого, прокурора або суду, залежно від стадії кримінального провадження;

- повідомляти слідчого, прокурора або суд, залежно від стадії кримінального провадження, про зміну свого місця проживання та/або місця роботи;

- утримуватися від спілкування з іншими підозрюваними у вказаному кримінальному провадженні, свідками у даному кримінальному провадженні;

- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт (паспорти) для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.

У разі порушення підозрюваним ОСОБА_5 вказаних обов`язків, а також його процесуальних обов`язків підозрюваного з явки за першою вимогою до слідчого, прокурора чи суду, або не повідомлення ним про зміну місця свого проживання слідчому, прокурору чи суду, внесену заставу, ким би її не було внесено, буде звернуто у дохід держави, та вирішено питання про застосування до підозрюваного запобіжного заходу у вигляді застави у більшому розмірі або запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді

_____________________ _____________ ______________

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3