Справа №345/5018/24
Провадження № 1-кп/345/96/2025
В И Р О К

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13.02.2025 м. Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано Франківської області

у складі: головуючого судді ОСОБА_1 ,

секретаря ОСОБА_2 ,

з участю прокурора ОСОБА_3 ,

потерпілого ОСОБА_4

законного представника потерпілого ОСОБА_5

потерпілого ОСОБА_6

обвинуваченого ОСОБА_7

захисника ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження № 0000379 про обвинувачення:

ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Івано-Франківськ, зареєстрованого, АДРЕСА_1 , жителя АДРЕСА_2 , не працюючого, освіта повна загальна середня, громадянина України, раніше судимого 12.06.2024 Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України зі застосуванням ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років, на підставі ст. 75 КК України звільненому від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки, РНОКПП НОМЕР_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.186 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_7 вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Кримінальне правопорушення вчинене при наступних обставинах:

Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 год. 30 хв. 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Цей Указ затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-ІХ. Строк дії воєнного стану в Україні в подальшому неодноразово продовжувався Указами Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженими Законами України «Про затвердження Указу Президента України про введення воєнного стану в Україні», та востаннє продовжений Указом Президента України від 06.05.2024 року № 271/2024 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 08.05.2024 № 3684-IX, з 05 год. 30 хв. 14 травня 2024 року строком на 90 діб.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , маючи не зняту та не погашену у встановленому законом порядку судимість належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став та повторно вчинив кримінальне правопорушення (злочин) проти власності за наступних обставин.

07.07.2024 близько 20:30 год. ОСОБА_7 перебував у під`їзді № 2 за адресою АДРЕСА_3 , де помітив потерпілого ОСОБА_4 , який мав при собі велосипед марки «PRIDE XC-2.0» та піднімав його до квартири АДРЕСА_4 вказаного будинку, в якій він проживає.

В цей час у ОСОБА_7 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, а саме велосипеда марки «PRIDE XC-2.0», який належить потерпілому ОСОБА_6 , та яким користується ОСОБА_4 .

Реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, ОСОБА_7 , діючи умисно, повторно, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний та протиправний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, користуючись вигідною для себе обстановкою, а саме тим що потерпілий ОСОБА_4 є неповнолітнім та не міг вагомо перешкодити діями ОСОБА_7 , з метою особистого збагачення, застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, схопив ОСОБА_4 рукою за голову та умисно вдарив його об стіну, внаслідок чого останній впав на землю та вдарився коліном об бетонні сходинки, отримавши тілесні ушкодження у вигляді синця в ділянці правої ноги, які відповідно до висновку експерта від 31.07.2024 відносяться до легких тілесних ушкоджень. Після цього, ОСОБА_7 відкрито викрав велосипед марки «PRIDE XC-2.0», вартістю 4 667 грн., який належить потерпілому ОСОБА_6 .

В подальшому, ОСОБА_7 покинув місце вчинення кримінального правопорушення та викраденим майном розпорядився на власний розсуд, чим довів свій злочинний умисел до кінця, завдавши потерпілому ОСОБА_6 матеріальну шкоду на суму 4 667 грн.

Обвинувачений ОСОБА_7 в судовому засіданні вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні за ч.4 ст.186 КК Українине визнав, відмовився від дачі пояснень. Однак у судових дебатах заявив, що вину визнає повністю, просить суворо не карати.

Допитаний у судовому засіданні неповнолітній потерпілий ОСОБА_4 суду пояснив, що в той день катався з другом на велосипедах, коли настав вечір вони повернулися до свого помешкання. Мама його товариша зійшла з поверху та допомогла своєму сину занести велосипед додому. У під`їзді сусідка ОСОБА_9 сказала, що її онук поможе йому занести велосипед до квартири, проте ОСОБА_10 , який на той час також знаходився в під`їзді сказав, що допоможе віднести велосипед на п`ятий поверх. Коли вони піднімалися на другий поверх, ОСОБА_10 раптом почав сходити на низ. Він схопив велосипед та тримав, ОСОБА_10 вдарив його головою до стіни, він впав і вдарився коліном до сходів. Трохи почекав і тоді побіг за ОСОБА_10 проте не зміг догнати. По дорозі він зустрів брата ОСОБА_11 та розказав що сталося, потім побіг далі. ОСОБА_10 і велосипеда ніде не було. Увечері він розповів усе мамі.

Допитаний у судовому засіданні потерпілий ОСОБА_6 суду пояснив, що коли повернувся з роботи, син розповів що з ним трапилося. Він розказав, що ОСОБА_10 забрав велосипед та вдарив його, дитина жалілася на головний біль. Велосипед належить йому на праві власності, проте користується дитина. На другий день велосипед повернули. Щодо міри покарання покладається на розсуд суду.

Допитана у судовому засіданні законний представник потерпілого ОСОБА_5 пояснила, що в той день коли сталася подія, син зателефонував її та розповів, що вів велосипед додому. На другому поверсі сходової клітки він зустрів ОСОБА_7 , який запропонував свою допомогу. Коли піднімалися по сходах, ОСОБА_10 схопив сина рукою за обличчя та вдарив головою до стіни. Син впав та вдарився колінами до сходів і на деякий час втратив свідомість. ОСОБА_10 забрав велосипед та почав втікати. Син намагався наздогнати ОСОБА_10 , біг за ним до магазину «АТБ», проте йому так і не вдалося повернути велосипед. Пізніше у сина на коліні була гематома, на поверхні голови був невеличкий забій, при цьому син сильно налякався, уночі погано спав та кричав.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, щовлітку, точної дати не пам`ятає, уже вечоріло. ОСОБА_13 з їхнього під`їзду постукав у двері та попросив її онука ОСОБА_14 допомогти віднести велосипед до його квартири. Проте ОСОБА_10 сказав, що сам віднесе велосипед. Згодом увечері вони дізналися, що ОСОБА_10 відібрав в хлопчика ОСОБА_15 ровер та побив його. Як бив ОСОБА_16 , вона не бачила.

Свідок ОСОБА_17 суду пояснив, щовлітку коли сталася та подія, він повернувся з роботи і його зустріла сусідка із п`ятого поверху ОСОБА_18 . Вона кричала, що ОСОБА_10 побив її сина і забрав велосипед. Він подзвонив до ОСОБА_19 і дізнався, що велосипед знаходиться в його гаражі. На наступний день він допоміг повернути велосипед власнику.

Свідок ОСОБА_19 суду пояснив, щолипні минулого року, до нього приїхав ОСОБА_20 та запропонував купити велосипед. Біля себе він не мав грошей, тому домовились, що гроші надасть на другий день. Однак велосипед він не купив, оскільки того ж дня до нього подзвонив ОСОБА_17 і повідомив, що велосипед крадений. Велосипед залишився в його гаражі, на наступний день він зустрівся з ОСОБА_21 і віддав йому велосипед.

Свідки ОСОБА_22 та ОСОБА_23 в судовому засіданні не допитувалися, оскільки ОСОБА_22 відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян №5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а щодо допиту свідка ОСОБА_23 , сторони кримінального провадження не наполягали.

Разом з тим, суд не повинен вживати активних дій для забезпечення явки свідка обвинувачення, оскільки це суперечитиме засаді об`єктивності та неупередженості суду всупереч ч. 6 ст. 22 КПК України.

Даних передбачених ч. 2 ст. 96 КПК України стороною захисту відносно допитаних судом свідків для доведення недостовірності їх показань, як то показання, документи, які підтверджують їх репутацію, зокрема, щодо засудження за завідомо неправдиві показання, обман, шахрайство або інші діяння, що підтверджують нечесність останніх, суду надано не було.

Не зважаючи на невизнання вини ОСОБА_7 його вина в інкримінованому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 4 ст. 186 КК України знайшла своє підтвердження в судовому засіданні та підтверджується письмовими доказами:

- витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, з якого вбачається, що 08.07.2024 о 16.46 годин було внесено відомості до ЄРДР за № 0000379 за повідомленням про те, що в чергову частину Калуського РВП поступила заява від гр. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жительки АДРЕСА_5 , про те, що 07.07.2024 близько 20:30 год. в АДРЕСА_3 , на сходовій клітці між другим та третім поверхом другого під`їзду гр. ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_2 , застосовуючи фізичне насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, щодо підопічного заявниці ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , діючи в умовах воєнного стану, відкрито викрав велосипед марки «PRIDE XC-20», чим завдав матеріальної шкоди заявниці (а.с.117).

- протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення (або таке, що готується) від 08.07.2024, згідно якого ОСОБА_4 повідомив, що 07.07.2024 близько 20.30 год в АДРЕСА_3 у під`їзді будинку ОСОБА_20 із застосуванням фізичної сили відкрито заволодів його велосипедом марки «PRIDE» сірого кольору вартістю близько 4000,00 грн (а.с.118).

- протоколом огляду місця події від 08.07.2024, та фото таблицями до нього, в ході якого оглянуто під`їзд №2 будинку по АДРЕСА_3 ( а.с.119,120);

- протоколом огляду місця події від 08.07.2024, та фото таблицями до нього, в ході якого оглянуто приміщення квартири АДРЕСА_6 у квартирі оглядався велосипед марки «PRIDE» сірого кольору ( а.с.121-122,123-125);

- висновком експерта №400 від 09.07.2024 у відповідності до якого у ОСОБА_4 виявлені тілесні ушкодження: синець у ділянці правої ноги, який утворився від дії тупого твердого предмету, міг утворитись як при нанесенні удару таким предметом, у вказану вище ділянку тіла, так і при одномоментному падінні та ударом цією ділянкою тіла до такого предмету, в тому числі із наданням тілу прискорення, відноситься до ЛЕГКИХ тілесних ушкоджень та може відповідати терміну, вказаному в постанові. Враховуючи кількість та локалізацію тілесних ушкоджень можна вважати, що гр. ОСОБА_4 було спричинено не менше 1-го удару в ділянку правої ноги (а.с.129).

- висновком експерта № СЕ-19/109/24/9800-ТВ від 09.07.2024, з якого вбачається, що ринкова вартість на момент вчинення кримінального правопорушення (07.07.2024) вживаного велосипеда марки «PRIDE» моделі ХС-2.0», сірого кольору, діаметром коліс 26", у справному стані, без пошкоджень (відповідно до заданих характеристик), становила 4667,00 грн (а.с.131-137).

Таким чином, аналізуючи здобуті в судовому засіданні докази суд вважає, що дії обвинуваченого ОСОБА_7 за ч. 4 ст.187 КК України кваліфіковано вірно, оскільки він вчинив відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднане із насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчинене повторно, в умовах воєнного стану.

Згідно ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Жоден доказ не має наперед встановленої сили.

Здобуті у справі та досліджені в судовому засіданні докази суд визнає належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки, ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України, зібрані у відповідності з чинним кримінально-процесуальним законодавством.

Зазначені докази є узгодженими між собою та іншими доказами у справі та сумніву у своїй належності та допустимості, не викликають.

Вирішуючи питання щодо призначення покарання обвинуваченому ОСОБА_7 у відповідності зі ст.65 КК України суд враховує характер і ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, позицію прокурора, потерпілих та законного представника потерпілого.

Відповідно до вимог ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст.186 КК України, є тяжким злочином.

Вивченням особи обвинуваченого ОСОБА_7 встановлено, що він має зареєстроване місце проживання, за яким скарг на нього не надходило, раніше притягався до кримінальної відповідальності, так вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12.06.2024 засуджений за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України із застосуванням ст. 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 2 роки. Крім того, обвинувачений згідно з довідкою медичного закладу за амбулаторною допомогою до психіатра не звертався, проте знаходиться на Д обліку у лікаря-нарколога з діагнозом опійна наркоманія.

Також суд враховує те, що згідно з висновком судово-психіатричного експерта №305/2024 від 15.08.2024 ОСОБА_7 на період часу, що відноситься до інкримінованих йому протиправних дій та на даний час хронічним психічним розладом, недоумством чи тимчасовим розладом психічної діяльності не страждав і не страждає, на даний час, виявляє розлади психіки та поведінки внаслідок поєднаного вживання психоактивних речовин, вживання речовини зі шкодою для здоров`я, що згідно МКХ-10 F19.1. На період часу, що відноситься до інкримінованого йому злочину так і на даний час, підекспертний ОСОБА_7 перебував в стані, при якому був здатний в повній мірі усвідомлювати свої дії та керувати ними. Застосування примусових заходів медичного характеру підекспертний ОСОБА_7 не потребує (а.с. 159-163).

Обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченого передбачених ст. 66 КК України, судом не встановлено.

Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого, передбачених ст. 67 КК України, судом не встановлено.

У судовому засіданні прокурор просила враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного, та призначити обвинуваченому покарання за ч. 4 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 7 років.

При призначенні покарання суд бере до уваги положення ст. 50 КК України, якою встановлено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, як засудженими, так і іншими особами, положення ст. 65 КК України, згідно з якою, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.

За таких обставин, враховуючи позицію прокурора, думки потерпілих, законного представника потерпілого, суд, реалізовуючи принцип законності, справедливості та індивідуалізації покарання, приходить до висновку про необхідність призначення обвинуваченому ОСОБА_7 покарання у вигляді позбавлення волі в межах санкції ч. 4 ст.186 КК України.

Окрім цього, суд враховує, що у випадку вчинення злочину під час іспитового строку, покарання, від якого особа була звільнена з випробуванням, вважається невідбутою частиною покарання та стає реальним, яке має приєднуватися до покарання за новим вироком. Таким чином, законодавець звільнення від покарання з випробуванням не вважає невід`ємною частиною покарання, призначеного попереднім вироком, а лише способом виконання такого покарання, який змінюється на реальне відбування покарання у випадку вчинення нового злочину під час іспитового строку. Такого висновку дійшов Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у справі № 127/25037/17.

З огляду на викладене на підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання необхідно частково приєднати невідбуте покарання, призначене вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12.06.2024 засуджений за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України та призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 7 років 6 шість.

Саме таке покарання буде необхідним для виправлення обвинуваченого й попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень та відповідатиме тяжкості кримінального правопорушення і справедливому балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою залишити без змін.

Обвинувачений був затриманий 19:45 год. 08.07.2024 та щодо нього було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, у зв`язку з чим ОСОБА_7 з 08.07.2024 є попередньо ув`язненою особою, а тому відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України йому необхідно зарахувати в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України судові витрати, пов`язані із проведенням експертиз на досудовому слідстві, суд покладає на обвинуваченого.

Відповідно до положень ст. 174 КПК України після вступу вироку в законну силу арешт майна, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.07.2024 (справа № 345/4025/24, провадження №1-кс/345/594/2024), необхідно скасувати.

Долю речових доказів суд вирішує згідно з вимогами ст. 100 КПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 368, 370, 373-374, 394-395 КПК України, суд

у х в а л и в :

ОСОБА_7 визнати винуватим за ч.4 ст.186 КК України та призначити покарання 7 (сім) років позбавлення волі.

На підставі ч. 1 ст. 71 КК України за сукупністю вироків до призначеного покарання частково приєднати невідбуте покарання, призначене вироком Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 12.06.2024 за ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 309 КК України, та призначити ОСОБА_7 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком 7 (сім) років 6 (шість) місяців.

До набрання вироком законної сили запобіжний захід у виді тримання під вартою, застосований до ОСОБА_7 , залишити без змін.

Строк відбуття покарання ОСОБА_7 рахувати з часу фактичного затримання, а саме: з 19:45 год. 08.07.2024.

Відповідно до ч. 5 ст. 72 КК України зарахувати ОСОБА_7 строк попереднього ув`язнення з 08.07.2024 до дня набрання вироком законної сили у строк відбуття покарання з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.

Після вступу вироку в законну силу арешт майна, накладений відповідно до ухвали слідчого судді Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 11.07.2024 (справа № 345/4025/24, провадження №1-кс/345/594/2024), скасувати.

Стягнути із ОСОБА_7 на користь держави 1135,92 грн. витрат на проведення судово-товарознавчої експертизи № СЕ-19/109/24/9800-ТВ від 09.07.2024.

Речовий доказ велосипед марки «PRIDE XC-2.0», який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , після вступу вироку в законну силу залишити йому ж.

Роз`яснити потерпілим, що у відповідності до ч. 7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Вирок може бути оскаржено до Івано-Франківського апеляційного суду через Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області шляхом подання апеляції протягом 30 діб з часу проголошення.

Головуючий: