Номер провадження: 11-сс/813/1853/24
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.12.2024 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючий суддя ОСОБА_2 ,

судді: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ,

за участю:

секретаря судового засідання ОСОБА_5 ,

прокурора ОСОБА_6 ,

представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 на ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 08.11.2024 року про арешт майна в рамках кримінального провадження № 000090 від 09.10.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України,

установив

оскарженою ухвалою слідчого судді задоволено клопотання старшого слідчого СУ ГУНП в Одеській області ОСОБА_9 , яке погоджено прокурором Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону ОСОБА_6 про арешт майна та накладено арешт із забороною розпорядження та користування на майно, яке було виявлено та вилучено 24.10.2024 року під час проведення огляду місця події за адресою: м. Одеса, вул. Паркова біля будинку № 43, та яке перелічене в резолютивній частині ухвали.

Вимоги апеляційних скарг та узагальнені доводи осіб, які їх подали

Не погоджуючись з ухвалою слідчого судді, адвокат ОСОБА_8 звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу, як таку, що є необґрунтованою.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує на те, шо:

-суд першої інстанції, без повідомлення підозрюваного та його захисника розглянув клопотання слідчого;

-кримінальне провадження розпочате безпідставно, клопотання слідчого необгрунтоване та не підтверджено належними доказами, речі вилучені у Шакіна не несуть в собі доказового значення.

На підставі цього, просить ухвалу слідчого судді скасувати в частині арешту майна, яке належить ОСОБА_7 , а саме: мобільний телефон марки «iPhone 10» в корпусі зеленого кольору, (належить ОСОБА_7 ); та посвідчення Одеської обласної благодійної організації «Благо-світ» № 778 на ім`я ОСОБА_7 .

Позиції учасників апеляційного розгляду

Представник власника майна ОСОБА_7 адвокат ОСОБА_8 підтримала вимоги апеляційної скарги і просила її задовольнити.

Прокурор ОСОБА_6 заперечувала щодо задоволення апеляційної скарги і просила ухвалу слідчого судді залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників апеляційного розгляду, перевіривши доводи викладені в апеляційній скарзі та дослідивши матеріали провадження за клопотанням слідчого, апеляційний суд дійшов висновку про таке.

Мотиви суду апеляційної інстанції

Відповідно до ч.1 ст.404 КПК України, суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Згідно з ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом злочину, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна. Арешт майна скасовується у встановленому цим Кодексом порядку.

Завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Частиною 2 зазначеної норми права встановлено, що метою накладення арешту на майно є:

1)збереження речових доказів;

2)спеціальної конфіскації;

3)конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи;

4)відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Положення даної норми КПК України узгоджуються зі ст.1 Першого протоколу Конвенції про захист прав та основоположних свобод, відповідно до якої будь-яке обмеження власності повинно здійснюватися відповідно до закону, а отже суб`єкт, який ініціює таке обмеження, повинен обґрунтувати свою ініціативу в контексті норм закону.

Відповідно до ч.3 ст.170 КПК України, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу, яка встановлює, які об`єкти, у відповідності до положень КПК України, можуть бути визнані речовими доказами у кримінальному провадженні.

Так, положеннями ст.98 КПК України встановлено, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що слідчим управлінням Головного управління Національної поліції в Одеській області за процесуального керівництва Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону та оперативного супроводження Представництва внутрішньої безпеки в Одеській області (з дислокацією в м. Одеса) 2 управління ГУ ВБ СБУ, проводиться досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000090 від 09.10.2024 року за ознаками вчинення злочину, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 підозрюється у тому, що він, діючи з прямим умислом спрямованим на протиправне заволодіння чужим майном, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , всупереч вимог ст. 68 Конституції України та Указу Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 № 2102-IX, термін дії якого востаннє продовжено Указом Президента України № 469/2024 від 23.07.2024, з 05 години 30 хвилин 12 серпня 2024 року строком на 90 діб, який затверджено Верховною Радою України, відповідними Законами України «Про затвердження Указу Президента «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», використовуючи умови воєнного стану, попередньо зорганізувались задля вчинення злочину, розподіливши ролі та функції кожного з учасників, спрямованих на досягнення єдиного злочинного плану, з метою вчинення суспільно небезпечних діянь, обрали об`єктом свого злочинного посягання громадянина ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , переслідуючи мету незаконного заволодіння грошовими коштами останнього, шляхом вимоги передачі майна під погрозою насильства над потерпілим.

Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_7 діючи за попередньою змовою з ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , 24.10.2024 року приблизно о 19:00 годині, рухаючись на транспортному засобі марки «Volkswagen Transporter», в кузові чорного кольору, державний номерний знак « НОМЕР_1 », підшуканого ОСОБА_11 , задля вчинення протиправних дій та їх конспірації, під керуванням останнього, прибули до кафе-бару «Хатинка», який розташований за адресою: м. Одеса, вул. Сергія Ядова, буд. 6А, в якому на той час знаходився потерпілий ОСОБА_12 .

Далі, ОСОБА_7 помітивши потерпілого, наблизився до нього та представився працівником кримінального розшуку, висловивши вимогу пройти з ним, почав словесно погрожувати ОСОБА_12 , в свою чергу останній намагаючись дізнатись причини пред`явлених вимог, відмовився добровільно виконувати їх, внаслідок чого, ОСОБА_7 застосувавши фізичну силу до потерпілого, відчуваючи вседозволеність та безкарність у своїх діях, а також перевагу у фізичному стані, діючи примусово, протиправно та відкрито, проти волі ОСОБА_12 , заштовхав останнього в салон автомобіля «Volkswagen Transporter», в кузові чорного кольору, державний номерний знак « НОМЕР_1 », в якому їх очікували ОСОБА_10 та ОСОБА_11 .

Одразу після чого, ОСОБА_11 , продовжуючи реалізацію спільного злочинного умислу, почав рух на вказаному автомобілі, з метою запобігання спробам ОСОБА_12 його залишити, в свою чергу ОСОБА_7 та ОСОБА_10 , силоміць утримуючи потерпілого, з застосуванням фізичної сили, зневажаючи такими загальнолюдськими цінностями, як життя, здоров`я та свобода людини, незаконно позбавивши його волі, разом з ОСОБА_11 почали висувати вимоги передання їм наявних у нього грошових коштів, нібито в якості погашення неіснуючих боргових зобов`язань, висказуючи погрози застосування насилля та фізичної розправи щодо ОСОБА_12 , у разі відмови останнього виконувати їх вимоги.

В свою чергу ОСОБА_12 , перебуваючи під тиском, сприймаючи вищезазначені погрози, як реальну небезпеку для свого життя та здоров`я, передав ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , грошові кошти в сумі 500 доларів США, які були у нього при собі. Однак, ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , висловили вимогу повернення потерпілим неіснуючого боргу у розмірі 50 000 доларів США, при цьому ОСОБА_12 , розуміючи серйозність намірів останніх, перебуваючи в безпорадному стані, повідомив про наявність вказаних грошових коштів у нього вдома за місцем проживання.

В подальшому, ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , проти волі ОСОБА_12 , доставили останнього на вищезазначеному автомобілі марки «Volkswagen Transporter», до місця проживання останнього, а саме до будинку АДРЕСА_1 , де словесно погрожуючи застосуванням фізичної сили в разі вчинення опору, придушивши волю потерпілого та таким чином переконавши про рішучість своїх дій, продовжуючи завдавати фізичні та моральні страждання потерпілому ОСОБА_12 , повторно висунули вимогу останньому передати їм вищезазначені грошові кошти, при цьому фактично позбавляючи його волі, можливості вільно рухатися та пересуватися, з`ясували де саме знаходяться грошові кошти в квартирі та як до неї потрапити.

Далі, ОСОБА_7 , проник до квартири потерпілого ОСОБА_12 , за адресою: АДРЕСА_2 , порушуючи недоторканність житла останнього, відшукав в шафі грошові кошти в розмірі 50 000 доларів США, якими незаконно заволодів та повернувся до вищезазначеного автомобіля, тим самим ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , виконали усі дії, які вважали за необхідне для доведення злочину до кінця, однак після цього останні були затримані співробітниками правоохоронних органів.

24.10.2024 року старшим слідчим СУ ГУНП в Одеській області капітаном поліції ОСОБА_9 було проведено огляд місця події за адресою: м. Одеса, вул. Паркова біля будинку № 43, в ході якого було виявлено та в подальшому вилучено:

- купюри, зовні схожі на грошові кошти номіналом по 100 доларів США, у кількості 498 одиниць з однаковими серійними номерами: LL52832787D L12, LF128309646 F6, поміщено до сейф-пакету з № PSP 3258700;

- дві купюри номіналом по 100 доларів США, з серійними номерами LL52832787D L12, LF128309646 F6, поміщено до сейф-пакету з № PSP 1180329;

- п`ять купюр номіналом по 100 доларів США, з серійними номерами KL 86104129C L12, KE77571753A E5, HF54522735D F6, KB66458480A B2, HE54286540C E5, поміщено до сейф-пакету з № PSP 1180330, (вилучено з кишені ОСОБА_7 ;

- пістолет з маркуванням «Форт-12Р 9 мм D2884», з магазином до нього та патронами в кількості 10 шт. з маркуванням: 2 шт. MAC 9мм P.A., 1 шт. Сова 9мм, 1 шт. WMA, 6 штук ВІЙ 9 мм P.A., поміщено до сейф-пакету з

№ PSP 3258701;

- мобільний телефон марки «iPhone 15 Pro», imei 1: НОМЕР_2 , з сім-картою мобільного оператора «лайфселл» з № НОМЕР_3 , який належить ОСОБА_11 , поміщено до сейф-пакету з № PSP 1180333;

- мобільний телефон марки «iPhone 10» в корпусі зеленого кольору, (належить ОСОБА_7 ), поміщено до сейф-пакету з № PSP 1180333;

- мобільний телефон марки «iPhone 14 Pro» в чохлі чорного кольору, (належить ОСОБА_10 ) поміщено до сейф-пакету з № PSP1180333;

- посвідчення батальйону імені Імама Шаміля № НОМЕР_4 , на ім`я ОСОБА_10 та посвідчення Одеської обласної благодійної організації «Благо-світ» № 778 на ім`я ОСОБА_7 , поміщено до спец. пакету з № PSP 1180332;

- банківські картки: банку «sportbank» № НОМЕР_5 , банку «ПриватБанк» № НОМЕР_6 , банку «RaiffeisenBank» № НОМЕР_7 , банку «Південний» № НОМЕР_8 , банку «monobank» № НОМЕР_9 (належать ОСОБА_11 ), поміщено до спец. пакету з № PSP 1180331;

- посвідчення бійця Чеченського батальйону імені шейха Мансура № 292 на ім`я ОСОБА_11 та посвідчення ГФ з охорони громадського порядку «Спецзагін Гарпун» № 0242 на ім`я ОСОБА_11 , поміщено до спец. пакету з № PSP 1180331;

- свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу «Volkswagen Transporter», д.н.з. НОМЕР_10 № НОМЕР_11 , поміщено до спец. пакету з № PSP 1180331;

- зв`язку ключів з іграшкою, поміщено до спец. пакету з № PSP 1180861.

25.10.2024 року ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 було повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Також старшим слідчим слідчого управління ГУНП в Одеській області капітаном поліції ОСОБА_9 винесена постанова від 25.10.2024 року, відповідно до якої вилучене 24.10.2024 року під час проведення обшуку за адресою: АДРЕСА_1 , майно в порядку ст. 110 КПК України визнане речовими доказами у кримінальному провадженні.

З огляду на те, що інші учасники кримінального провадження не оскаржили зазначену ухвалу слідчого судді, колегія суддів переглядає її в межах апеляційної скарги адвоката ОСОБА_8 .

Апеляційний суд погоджується із висновками слідчого судді про те, що вилучене майно відповідає критеріям ч. 1 ст. 98 КПК України, оскільки може містити в собі відомості щодо обставин вчиненого кримінального правопорушення, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, а тому є важливими доказами можливого вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.189 КК України.

Зв`язок вилученого в ході обшуку майна із вчиненням злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, підлягає встановленню в процесі здійснення досудового розслідування, а отже арешт даного майна є виправданим.

Слідчий суддя обґрунтовано зазначає про те, що вилучений мобільний телефон, який належать підозрюваому ОСОБА_7 може містити в собі інформацію щодо мобільних дзвінків, які здійснювались підозрюваними для можливого здійснення залякування потерпілого та призначення місць для зустрічей із потерпілим, крім того на мобільних телефонах можуть міститись аудіо, фото та відео файли, які можуть підтвердити/спростувати факт вчинення кримінального правопорушення підозрюваними особами.

Вилучене посвідчення також могло використовуватися підозрюваним для вчинення злочину, відповідно до чого може бути засобом для його вчинення та відповідає критеріям речових доказів.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що розгляд клопотання слідчим суддею відбувся без повідомлення підозрюваного та його захисника, апеляційний суд визнає їх безпідставними з огляду на наступне.

У матеріалах справи наявна телефонограма секретаря судового засідання, відповідно до якої про розгляд клопотання слідчого про арешт майна повідомлявся інший представник ОСОБА_7 - адвокат ОСОБА_13 (а.с. 112), також у матеріалах справи містяться письмові заперечення адвоката ОСОБА_8 ( а.с.126-135).

Відповідно до змісту оскарженої ухвали та журналу судового засідання убачається, що оскаржена ухвала була постановлена слідчим суддею 08.11.2024 року за участі представника власника майна ОСОБА_7 адвоката ОСОБА_8 .

За таких обставин, слідчий суддя дотримався вимог ч.1 ст.172 КПК України під час розгляду клопотання слідчого про арешт майна.

Твердження адвоката ОСОБА_8 про те, що кримінальне провадження було розпочато безпідставно також спростовується матеріалами справи.

З матеріалів справи вбачається, що 09.10.2024 року на адресу Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Південного регіону надійшов рапорт про внесення відомостей щодо виявленого кримінального правопорушення, у якому повідомлено про можливе вчинення злочину, передбаченого ч.4 ст.189 КК України, того ж дня були відомості до ЄРДР за № 0000090.

Законодавство України не передбачає особливих вимог або певної форми щодо складання заяви про вчинення кримінального правопорушення. Обов`язково у заяві має міститися конкретні відомості про вчинення злочину та прохання особи прийняти невідкладних дій щодо реєстрації даної заяви у ЄРДР та початку досудового розслідування. Фактично рапорт старшого оперуповноваженого на ОВО ПВБ в Одеській області (з дислокацією в м. Одеса) 2 управління ГУ ВБ СБУ майора ОСОБА_14 є заявою про вчинення кримінального правопорушення, з якого цілком вбачається конкретні відомості про вчинення протиправних дій.

Частина 1 ст. 214 КПК України, зокрема, передбачає, що слідчий, дізнавач, прокурор невідкладно, але не пізніше 24 годин після подання заяви, повідомлення про вчинене кримінальне правопорушення або після самостійного виявлення ним з будь-якого джерела обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення, зобов`язаний внести відповідні відомості до ЄРДР, розпочати розслідування та через 24 години з моменту внесення таких відомостей надати заявнику витяг з ЄРДР.

Відтак 09.10.2024 року ОСОБА_9 були внесені відомості до ЄРДР за № 0000090 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України.

Посилання адвоката ОСОБА_8 на те, що заява потерпілого ОСОБА_12 немістить реєстраційного номеру та дати вхідної кореспонденції СУ ГУНП в Одеській області, апеляційний суд вважає необгрунтованими з огляду на те, що за даним фактом внесено відомості до ЄРДР та розпочато кримінальне провадження за ч. 4 ст. 189 КК України.

Віддак, підстав для повторного внесення одних і тих же відомостей до ЄРДР чинним КПК України не передбачено.

За таких обставин, заява потерпілого ОСОБА_12 була долучена до матеріалів кримінального провадження без її повторної реєстрації.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що ОСОБА_12 не підписав протокол про проведення огляду і вручення грошових коштів таімітаційних засобів у вигляді грошових коштів від 24.10.2024 року, апеляційний суд зазначає наступне.

Колегія суддів зазначає, що нормативна вимога проведення процесуальних дій уповноваженими суб`єктами покликана забезпечити вчинення цих дій особами з необхідною кваліфікацією, які виконують свої професійні обов`язки в умовах передбаченого законом контролю і у визначений правовий спосіб. Якщо орган розслідування здійснює слідчі дії, прямо передбачені КПК України, такі дії не можуть мати наслідком автоматичного визнання доказів недопустимими.

Імперативною законодавчою забороною використовувати результати процесуальних дій як докази охоплюються випадки, коли недотримання процедури їх проведення призвело до порушення конвенційних та/або конституційних прав і свобод людини, заборони катування й нелюдського поводження (ст.3 Конвенції, ч.1 ст.28 Конституції України), прав підозрюваного, обвинуваченого на захист, у тому числі професійну правничу допомогу (п.«с» ч.3 ст.6 Конвенції, ст. 59 Конституції України), на участь у допиті свідків (п.«d» ч.3 ст.6 Конвенції), права людини на повагу до свого приватного життя, недоторканність житла (ст.8 Конвенції), на відмову давати показання щодо себе, членів своєї сім`ї та близьких родичів (ч.1 ст.63 Конституції України).

Відтак у кожному з вищезазначених випадків простежується чіткий зв`язок правил допустимості доказів з фундаментальними правами і свободами людини, гарантованими Конвенцією та/або Конституцією України. З огляду на зазначене суд, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

При цьому, відповідно до статей 89, 94 КПК України та Глави 28 КПК України питання про встановлення вини ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому злочину, оцінка зібраних доказів на предмет їх достовірності і допустимості відноситься до компетенції суду за наслідками судового розгляду кримінального провадження по суті обвинувачення, а підстав для визнання доказів недопустимими, відповідно до ст.87 КПК України, в ході апеляційного розгляду не встановлено.

Зазначені вище обставини, з матеріалами, наданими слідчому судді, підтверджують наявність обґрунтованої підозри щодо вчинення злочину такого ступеня тяжкості, що є підставою для застосування заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що досудове розслідування у вказаному кримінальному провадженні ще триває, органом досудового розслідування здійснюються слідчі розшукові дії та встановлюються усі обставини кримінального правопорушення.

Посилання представника власника майна на порушення слідчим суддею встановлені вимогами ч. 1 ст. 172 КПК України заслуговують на увагу.

Так із матеріалів справи вбачається, що обшук був проведений 24.10.2024 року, у цей же день слідчим винесено постанову про визнання вилученого майна речовим доказом та повідомлено ОСОБА_7 , ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про підозру.

25.10.2024 року слідчим складено клопотання про арешт вилученого майна, інших відомостей щодо того, коли клопотання було скеровано до Київського районного суду м. Одеси матеріали справи не містять, та стороною захисту на обгрунтування того, що воно було подане поза межами строку, передбаченого ч.5 ст.171 КПК України, доказів апеляційному суду не надано.

Що стосується тверджень адвоката ОСОБА_8 про порушення дводенного строку для розгляду клопотання про арешт майна, апеляційний суд погоджується, що відповідно до ч.1 ст.172 КПК України, клопотання про арешт майна розглядається слідчим суддею не пізніше двох днів з дня його надходження до суду.

Однак, відмова в задоволенні клопотання про арешт майна можлива лише, якщо особа, що його подала, не доведе необхідність такого арешту, а також наявність ризиків, передбачених абз.2 ч.1 ст.170 КПК України (ч.1 ст.173 КПК України). Отже, такої підстави для відмови в арешті майна як порушення слідчим суддею строку розгляду клопотання про арешт майна КПК України не передбачено. Також з урахуванням завантаженості судів 1-ої інстанції та скорочених строків розгляду справ даної категорії, дані порушення, на переконання колегії суддів, не є істотними та не можуть бути єдиними підставами для скасування оскаржуваної ухвали слідчого судді.

Апеляційний суд зазначає, що КПК не зобов`язує слідчого направляти копію клопотання власнику майна або його представнику. Разом з тим, власник майна або його представник не позбавлені права ознайомитись із матеріалами справи у суді.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майно. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Матеріали провадження свідчать, що на цьому етапі кримінального провадження потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника майна з метою забезпечення запобігання можливості приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження, що може перешкодити кримінальному провадженню, а слідчий суддя, в свою чергу, не вправі вирішувати ті питання, які повинен вирішувати суд при розгляді кримінального провадження по суті, тобто не вправі оцінювати докази з точки зору їх достатності і допустимості для визнання особи винною чи невинною у вчиненні злочину, а лише зобов`язаний на підставі розумної оцінки сукупності отриманих доказів визначити, що причетність особи до вчинення кримінального правопорушення є вірогідною та достатньою для застосування щодо неї заходів забезпечення кримінального провадження, одним із яких і є накладення арешту на майно.

Таким чином, колегія суддів вважає, що слідчий суддя обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 132, 170 - 173 КПК України, наклав арешт на майно.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає. Обставини кримінального провадження на час прийняття рішення вимагали вжиття такого методу державного регулювання як накладення арешту.

Будь-яких негативних наслідків від вжиття такого заходу забезпечення кримінального провадження, які можуть суттєво позначитися на інтересах інших осіб, колегією суддів не встановлено.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що арешт майна є тимчасовим заходом забезпечення кримінального провадження, який застосовується з метою досягнення дієвості цього провадження, який в подальшому може бути скасований у визначеному законом порядку. У відповідності до вимог ст. 174 КПК України арешт майна може бути скасовано повністю чи частково ухвалою слідчого судді під час досудового розслідування чи суду під час судового провадження за клопотанням підозрюваного, обвинуваченого, їх захисника чи законного представника, іншого власника або володільця майна, представника юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, якщо вони доведуть, що в подальшому застосуванні цього заходу відпала потреба або арешт накладено необґрунтовано.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду прийнято у відповідності до вимог закону, слідчий суддя при розгляді клопотання з`ясував всі обставини, з якими закон пов`язує можливість накладення арешту на майно, а тому ухвалу слідчого судді необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 174, 403, 404, 405, 407, 419, 422, 532 КПК України, апеляційний суд, -

постановив

Апеляційну скаргу адвоката ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Ухвалу слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 08.11.2024 року про арешт майна в рамках кримінального провадження № 000090 від 09.10.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 189 КК України, в частині арешту на майно, яке належить ОСОБА_7 , - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді Одеського апеляційного суду

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4