ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2025 року м.Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого ОСОБА_2

суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4

при секретарі ОСОБА_5

за участю прокурора ОСОБА_6

захисника ОСОБА_7

обвинуваченої ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції матеріали кримінального провадження за апеляційною скаргою прокурора на ухвалуІндустріального районного суду міста Дніпропетровська від 20 січня 2025 року, якою об`єднане кримінальне провадження за № 0001271 та № 0004047 за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України закрито на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою суду кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_8 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 15 ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 185 КК України закрито на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України, у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

Мотивуючи вказане рішення, суд зазначив що вартість майна, викраденого ОСОБА_8 за епізодом від 01.12.2019 року становила 2653 грн. 34 коп., а за епізодом від 08.07.2021 року загальна сума збитку могла скласти 425 грн. 05 коп., які є меншими сумами за розмір, з якого відповідно до Закону № 3886-IX та положень Податкового кодексу України настає кримінальна відповідальність, а саме 3028 грн., отже кримінальне провадження підлягає закриттю на підставі п. 4-1 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку із втратою чинності закону, яким встановлювалася кримінальна протиправність діяння.

В апеляційній скарзі прокурор просить ухвалу суду в частині закриття провадження за епізодом від 01.12.2019 року скасувати у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Зазначає, що судом помилково під час перевірки розміру вартості викраденого майна на відповідність положенням ст. 51 КУпАП взято до уваги розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян станом на момент розгляду справи, а не на момент вчинення правопорушення. Просив суд скасувати ухвалу в частині закриття кримінального провадження № 0004047 за ч. 2 ст. 185 КК України за епізодом від 01 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_8 та призначити за даним епізодом новий розгляд у суді першої інстанції. В іншій частині ухвалу суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, думку учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, судова колегія доходить наступного.

Відповідно до ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим кодексом.

На підставі ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції перевіряє судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги.

Так, 18 липня 2024 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна», який набув чинності 09 серпня 2024 року.

У відповідності до вказаного Закону змін зазнали положення ст. 51 КУпАП. Порівняно з попередньою редакцією цієї статті зазначені зміни передбачають, зокрема, збільшення мінімального порогу відмежування адміністративної та кримінальної відповідальності за вчинення крадіжки, шахрайства, привласнення або розтрати з 0,2 до 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 07 жовтня 2024 року (справа№278/1566/21), зміна в ст. 51 КУпАП, яка стосується збільшення розміру коефіцієнта неоподатковуваного мінімуму для кваліфікації відповідних діянь як адміністративного правопорушення, є законом про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння для діянь, предметом посягання яких було майно на суму, що не перевищує 2 неоподатковуваних мінімуму.

Кримінальна відповідальність за відповідною частиною ст. 185 КК настає під час вчинення таємного викрадення чужого майна (крадіжка) у тому разі, якщо крадіжка майна не є дрібною.

Отже, діяння, вчинені як таємне викрадення чужого майна, якщо вартість цього майна не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян на момент їх вчинення, є дрібною крадіжкою і не є кримінально караними, що виключає кримінальну відповідальність, передбачену ст. 185 КК України.

Беручи до уваги викладене, фактична декриміналізація викрадення майна, вартість якого не перевищує 2 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, має зворотну дію в часі, оскільки поліпшує становище особи.

Неоподатковуваний мінімум доходів громадян це грошова сума розміром у 17 гривень, встановлена пунктом 5 підрозділу 1 розділу XX Податкового кодексу, яка застосовується при посиланнях на неоподаткований мінімум доходів громадян в законах або інших нормативно-правових актах, крім норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень, для яких сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги, визначеної підпунктом 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу для відповідного року.

Підпунктом 169.1.1 статті 169 передбачено, що податкова соціальна пільга дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), установленого законом на 1 січня звітного податкового року, для будь-якого платника податку.

Як убачається із обвинувального акту, ОСОБА_8 , 01.12.2019 року приблизно о 07 год. 00 хв. перебувала у гостях, у свого знайомого ОСОБА_9 , а саме у квартирі АДРЕСА_1 , де о 07:05 год. ОСОБА_9 покинув власний будинок, та о 07:30 год. у ОСОБА_8 виник умисел на таємне викрадення чужого майна, реалізуючи який вона звернулася до свого знайомого ОСОБА_10 і повідомила, що хоче реалізувати свої речі, який погодився допомогти будучи впевненим, що речі належать ОСОБА_8 , та 01.12.2019 року о 12:30 год., скориставшись тим, що ОСОБА_9 відсутній, і за її діями ніхто не спостерігає відкрила двері будинку, та за допомогою ОСОБА_11 , якого про свій злочинний умисел не повідомила, діючи умисно, повторно з корисливих мотивів, викрала майно, яке належить ОСОБА_12 , а саме: холодильник торгівельної марки Atlant моделі МХМ 2835-95 вартістю 2341 грн. 67 коп., та телевізор марки LG CF 21 D 70 K вартістю 311 грн. 67 коп., з місця скоєння злочину зникла, викраденим майном розпорядилась на власний розсуд, чим спричинила збитки на загальну суму 2653 грн. 34 коп.

Станом на 01 січня 2019 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 1921 грн, а 50 відсотків від його розміру становили 960 грн. 50 коп.

Таким чином, з огляду на зміст положень Податкового кодексу України та Закону № 3886-IX, на момент вчинення ОСОБА_8 злочину, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України, розмір вартості викраденого майна, з якого настає кримінальна відповідальність за ст. 185 КК України, становив 1921 грн (960,5?2=1921).

Розмір матеріальної шкоди, завданої ОСОБА_8 потерпілому ОСОБА_9 , становить 2653 грн. 34 коп.

Таким чином, колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що вчинене ОСОБА_8 діяння за епізодом від 01.12.2019 року не є кримінально карним.

Разом з цим, захисником ОСОБА_7 до суду апеляційної інстанції подано заяву про закриття кримінального провадження за ч. 2 ст. 185 КК України за епізодом від 01.12.2019 року у зв`язку з закінченням строків давності.

Обвинувачена ОСОБА_8 підтримала клопотання свого захисника та просила закрити кримінальне провадження та звільнити її від кримінальної відповідальності.

Звільнення від кримінальної відповідальності це відмова держави в особі відповідного суду від офіційного осуду, призначення покарання та визнання судимою особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, у випадках, передбачених КК та у порядку, встановленому КПК.

Застосування інституту давності обумовлене зменшенням суспільної небезпечності кримінального правопорушення та особи, яка його вчинила внаслідок спливу певного проміжку часу.

Строк давності це передбачений ст. 49 КК певний проміжок часу з дня вчинення кримінального правопорушення, що визначено в обвинувальному акті та встановлено судом, і до дня набрання вироком законної сили, закінчення якого є підставою для звільнення особи, котра вчинила кримінальне правопорушення, від кримінальної відповідальності.

Чинна ч. 1 ст. 49 КК передбачає, що особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минули п`ять років у разі вчинення нетяжкого злочину, крім випадку, передбаченого у пункті 2 цієї частини.

За змістом п. 1 ч. 2 ст. 284, ч. 3 ст. 285, ч.ч. 1, 4 ст. 286, ч. 3 ст. 288 КПК суди першої та апеляційної інстанцій мають обов`язок відповідно роз`яснити особі, яка притягується до кримінальної відповідальності, те, що на момент судового розгляду чи апеляційного перегляду закінчились строки давності притягнення цієї особи до кримінальної відповідальності, що є правовою підставою, передбаченою ст. 49 КК, для звільнення особи від кримінальної відповідальності у порядку, передбаченому КПК, і таке звільнення є підставою для закриття кримінального провадження за п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК, а також право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави та наслідки такого заперечення.

Не роз`яснення судом першої чи апеляційної інстанцій усупереч ст. 285 КПК зазначених обставин є порушенням вимог кримінального процесуального закону, що потягне неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Частина 4 ст. 286 КПК визначає, якщо під час здійснення судового провадження щодо провадження, яке надійшло до суду з обвинувальним актом, сторона кримінального провадження звернеться до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності обвинуваченого, суд має невідкладно розглянути таке клопотання.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 284 КПК передбачено, що кримінальне провадження закривається судом у зв`язку зі звільненням особи від кримінальної відповідальності.

Відповідно до ст. 417 КПК суд апеляційної інстанції, встановивши обставини, передбачені ст. 284 цього Кодексу, скасовує обвинувальний вирок чи ухвалу і закриває кримінальне провадження.

Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 185 КК України, на час його вчинення передбачало покарання у виді пробаційного нагляду на строк від трьох до п`яти років або обмеженням волі на строк до п`яти років або позбавленням волі на той самий строк.

Відповідно до ст. 12 КК вказане кримінальне правопорушення відноситься до нетяжких злочинів, оскільки передбачає покарання позбавлення волі на строк не більше п`яти років.

Як убачається з обвинувального акту, кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 185 КК України ОСОБА_8 вчинила 01.12.2019 року, тобто на час винесення судом першої інстанції ухвали від 20 січня 2025 року закінчилися строки давності притягнення до кримінальної відповідальності за інкриміновані дії.

Матеріали кримінального провадження не містять даних, що ОСОБА_8 переховувалась від слідства або суду.

Судом апеляційної інстанції роз`яснені обвинуваченій правові підстави звільнення від кримінальної відповідальності за статтею 49 КК України і обвинувачена погоджується з такими підставами закриття.

Враховуючи вищезазначене, маючи усвідомлену згоду обвинуваченої на звільнення від кримінальної відповідальності, висловлену в судовому засіданні, на підставі положень ст. 417 КПК колегія суддів доходить висновку про скасування ухвали суду першої інстанції за епізодом від 01.12.2019 року та звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за цим епізодом у зв`язку із закінченням строків давності, встановлених ст. 49 КК, та закриття кримінального провадження на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК.

За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, а ухвала суду скасуванню в частинізакриття кримінального провадження № 0004047 за ч. 2 ст. 185 КК України за епізодом від 01 грудня 2019 року та звільнення ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності у зв`язку із закінченням строків давності, встановлених ст. 49 КК, та закриття кримінального провадження в цій частині на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 284, 404, 407, 409, 419 КПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу прокурора задовольнити частково.

УхвалуІндустріального районного суду міста Дніпропетровська від 20 січня 2025 року в частині закриття кримінального провадження № 0004047 за ч. 2 ст. 185 КК України за епізодом від 01 грудня 2019 року стосовно ОСОБА_8 скасувати.

Звільнити ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України за епізодом від 01 грудня 2019 року на підставі п. 3 ч. 1 ст. 49 КК України у зв`язку із закінченням строків давності, а кримінальне провадження в цій частині закрити на підставі п. 1 ч. 2 ст. 284 КПК України.

В іншій частині ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня її проголошення.

Судді: