ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №646/7293/24 Головуючий у 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження № 11кп/818/396/25 Суддя-доповідач: ОСОБА_2
Категорія: ч.4 ст.186 КК України
ВИРОК

Іменем України

22 січня 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду в складі:

головуючого - ОСОБА_2 ,

суддів - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

при секретарі - ОСОБА_5 ,

за участю прокурора - ОСОБА_6 ,

захисника - ОСОБА_7 ,

обвинуваченого - ОСОБА_8 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Харкова кримінальне провадженняза апеляційною скаргою прокурора зі зміненими доводами на вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2024 року стосовно ОСОБА_8 ,-

ВСТАНОВИЛА:

Вказаним вироком:

ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець смт. Безлюдівка, Харківського району, Харківської області, громадянин України, із неповною середньою освітою, працевлаштований, розлучений, маючий на утриманні двох неповнолітніх дітей, який зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

засуджений за ч. 4 ст. 186 КК України до 5 (п`яти) років позбавлення волі із застосуванням положень ст. 69 КК України.

Згідно ст. 75 КК України звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк терміном на 3 (три) роки з покладенням на нього обов`язків.

Крім того, цим же рішенням суду вирішені доля речових доказів та процесуальних витрат.

Згідно вироку, у період з 09.00 по 10.00 год. 25.05.2024, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період дії воєнного стану, поширеного на території України, введеного в дію Указом Президента України №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 року та Указами Президента України № 133/2022, № 259/2022, № 341/2022, № 573/2022, № 757/2022, № 58/2023, № 254/2023, «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», реалізуючи свій кримінально протиправний умисел, спрямований на відкрите викрадення будь-якого чужого майна, що може перебувати на території домоволодіння, діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою наживи і незаконного збагачення за чужий рахунок, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, шляхом вибиття вхідних дверей до будинку АДРЕСА_2 , потрапив в середину житлового приміщення, де в той час перебували ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

Надалі, продовжуючи свій злочинний задум, ОСОБА_8 побачив в спальній кімнаті на тумбочці телевізор марки «Хіаоmі» моделі «L32M8-A2ME» вартістю 6879,00 грн., та саме в цей час у ОСОБА_8 виник злочинний умисел, спрямований на відкрите заволодіння чужим майном, а саме: зазначеним телевізором, який належить на праві власності ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка мешкає спільно з ОСОБА_10 за адресою: АДРЕСА_2 .

Реалізуючи свій раптово виниклий злочинний умисел, спрямований на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, в умовах дії воєнного стану, з корисливих мотивів, з метою особистого збагачення за чужий рахунок, усвідомлюючи протиправність своїх дій, передбачаючи суспільно-небезпечні наслідки та свідомо бажаючи їх настання, ОСОБА_8 підійшов до тумбочки, на якій знаходився вказаний телевізор та діючи відкрито, свідомо ігноруючи вимоги ОСОБА_9 припинити протиправні дії, взяв в руки телевізор марки «Хіаоmі» моделі «L32M8-A2ME» вартістю 6879,00 грн. та покинув будинок АДРЕСА_2 , маючи можливість розпорядитись вказаним майном на власний розсуд, після чого зник у невідомому напрямку.

Вказаними діями, ОСОБА_8 спричинив потерпілій ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , матеріальну шкоду в розмірі 6879,00 грн.

В апеляційній скарзі зі зміненими доводами прокурор просить скасувати в частині призначення покарання у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, а саме необґрунтованим застосуванням ст. 69, 75 КК України, що потягло невідповідність призначеного судом покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, внаслідок м`якості, а також застосуванням закону, який не підлягав застосуванню та необґрунтованим призначенням іспитового строку. Ухвалити новий вирок, призначивши ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 186 КК України, з урахуванням положень ст. 69-1 КК України. у виді 6 років 8 місяців позбавлення волі. В іншій частині вирок залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора, який підтримав апеляційну скаргу, обвинуваченого та його захисника, які заперечували проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали провадження, колегія суддів вважає, що апеляцію слід задовольнити частково виходячи з наступних підстав.

Так, згідно ч. 1 ст. 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційних скарг.

Як вбачається з вироку суду (т. 1 а. с. 75 - 78), фактичні обставини справи встановлені у порядку передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК України, що позбавляє права учасників судового провадження оскаржувати їх.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги прокурора про необґрунтоване застосування до обвинуваченого положень ст. 69, 75 КК України, колегія суддів знаходить їх слушними виходячи з наступного.

Суд вірно кваліфікував дії ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 186 КК України, а саме відкрите викрадення чужого майна (грабіж), вчинене в умовах воєнного стану.

Вирішуючи питання про призначення покарання ОСОБА_8 суд першої інстанції врахував: ступень тяжкості вчиненого злочину, який відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином; особу обвинуваченого, який раніше не судимий, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем мешкання та роботи характеризуються позитивно, розлучений, офіційно працевлаштований, має на утриманні двох неповнолітніх дітей.

Обставинами, що пом`якшує покарання обвинуваченого, суд визнав щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування потерпілій завданих злочином збитків в повному обсязі, обставин, що обтяжують покарання, судом не встановлено.

Таким чином, відповідно до раніше наведеної правової норми апеляційна інстанція перевіряючи вирок в частині призначення обвинуваченому покарання виходить з положень ст. 65 КК України, що суд призначає покарання у межах, установлених в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, що передбачає відповідальність за вчинений злочин, відповідно до положень Загальної частини цього Кодексу, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Санкція статті за якою обвинуваченого визнано винним передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від семи до десяти років.

Згідно ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за кримінальне правопорушення, вчинене в умовах воєнного стану.

Приймаючи рішення про можливість призначення обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69 КК України, районний суд послався на обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_8 і відсутності обставин, що його обтяжують, з урахуванням конкретних обставин справи, зокрема, щиросердного розкаяння обвинуваченого, засудження свого вчинку і готовий нести відповідальність, активність сприяння розкриттю злочину під час досудового розслідування, відшкодування потерпілій завданий злочином збиток, що істотно знижує ступінь суспільної небезпечності вчиненого, відомостей про особу обвинувачених, які, на думку суду, наразі не становлять великої суспільної небезпеки.

Отже, на думку суду апеляційної інстанції, ці висновки суду першої інстанції є правильними, покарання обвинуваченому призначено з урахування усіх обставин справи, зокрема, обґрунтовуючи розмір покарання та можливість застосування до обвинуваченого положень ст. 69 КК України, суд дотримався вищевказаних керівних положень та оцінив кількісні та якісні характеристики обвинуваченого з точки зору можливості їх впливу на істотне зниження ступеня тяжкості вчиненого злочину як і позицію потерпілої.

Разом з цим, з урахуванням тих же підстав, районний суд прийшов до висновку, що виправлення ОСОБА_8 , можливе без ізоляції його від суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд, крім випадків засудження за корупційний злочин, при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.

Такий підхід при призначенні покарання, з урахуванням насамперед особи обвинуваченого, колегія суддів находить таким, що невповній мірі відповідає вимогам процесуального закону і тим критеріям які наведені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання».

На підставі п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», визнаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (ст. 12 КК), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форми вини, мотиву, мети, способу, стадії вчинення, і т.ін.). Досліджуючи дані про особу підсудного, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003, особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.

Згідно п. 9 вказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 24.10.2003, рішення суду про звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням має бути належним чином вмотивовано у вироку.

Враховуючи вказані дані, фактичні обставини скоєного злочину, дані про особу ОСОБА_8 , колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про можливість виправлення ОСОБА_8 без відбування покарання є таким що не відповідає дійсності.

Тож, колегія суддів не погоджується з висновком районного суду, про те, що виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства.

Колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 69, 75 КК України у даному випадку не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові від 07.10.2021 Касаційного кримінального суду Верховного Суду (справа №753/24347/18, провадження № 51-1149 км 21), яка полягає у тому, що касаційна інстанція визнала неправильними тлумачення суду апеляційної інстанції, який, погоджуючись із звільненням обвинуваченої особи від відбування покарання з випробуванням, фактично урахував одні й ті самі обставини, що пом`якшують покарання, як для застосування ст. 69, так і ст. 75 КК України. Зокрема, такими обставинами судом апеляційної інстанції враховані відсутність судимостей, формальне визнання вини, добровільне відшкодування шкоди потерпілому.

Разом із тим, одні і ті самі обставини у вироку суду визнані підставами для призначення покарання меншого тобто до застосування положень ст. 69 КК України і призначення йому покарання нижчого від найнижчої межі санкції статті, так і положень ст. 75 КК України щодо звільнення його від відбування покарання з випробуванням, що не узгоджується з вищенаведеною судовою практикою.

Звідси, колегія суддів вважає, що призначене обвинуваченому покарання із застосуванням ст. 75 КК України не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання та невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого внаслідок м`якості.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що при постановленні вироку судом першої інстанції було неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність, що згідно з п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України є підставою для його скасування.

У зв`язку з наведеним, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, обвинуваченому ОСОБА_8 призначається покарання за вчинення інкримінованого йому злочину у виді позбавлення волі з його реальним відбуванням із застосуванням положень ст. 69 КК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 404, 405, 407, п. 4 ч. 1 ст. 420 КПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Вирок Червонозаводського районного суду м. Харкова від 04 вересня 2024 року стосовно ОСОБА_8 , в частині призначення покарання - скасувати та ухвалити новий вирок.

Призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 4 ст. 186 КК України із застосуванням положень ст. 69 КК України - 5 років позбавлення волі.

Строк відбування покарання обчислювати ОСОБА_8 з дня його фактичного затримання.

В решті вирок залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений до Касаційного кримінального суду Верховного Суду протягом трьох місяців з дня проголошення.

Головуючий

Судді