№ провадження 1-кп/208/422/25
ВИРОК

Іменем України

26 лютого 2025 р. м. Кам`янське

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області, у складі: головуючого, судді ОСОБА_1 , при секретарі ОСОБА_2 ,

за участю прокурора ОСОБА_3 ,

в режимі відео конференції:

обвинуваченого ОСОБА_4 , адвоката ОСОБА_5 ,

у відкритому судовому засіданні, згідно угоди про визнання винуватості розглянувши справу кримінального провадження № 0000818 відносно:

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Пологи Запорізької області, громадянина України, освіта вища, не одружений, військовослужбовець військової частини НОМЕР_1 , солдат, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимий,

який обвинувачується у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.4 ст. 402 КК України, -

ВСТАНОВИВ:

20.02.2025 року між прокурором Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 , якому на підставі ст. 37 КПК України надані повноваження прокурора у зазначеному кримінальному провадженні з одного боку, обвинуваченим у цьому провадженні ОСОБА_4 , з іншого боку, в присутності захисника ОСОБА_5 на підставі ст.ст. 468, 469, 472 КПК України, укладено угоду про визнання винуватості у наступному сформульованому обвинуваченні.

На підставі Указу Президента України від 24.02.022 року № 64/2022, в України введено воєнний стан, термін якого надалі продовжується по теперішній час.

Відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 326 від 22.11.2023 року, солдата ОСОБА_4 призначено на посаду радіотелефоніста першого стрілецького взводу, другої стрілецької роти, її першого стрілецького батальйону.

Приблизно о 09 годині 31.01.2024 року, під час шикування підрозділу військової частини НОМЕР_1 в АДРЕСА_2 , начальником штабу заступником командира першого стрілецького батальйону майором ОСОБА_8 , який за посадою та військовим званням є начальником для солдата ОСОБА_9 , особовому складу доведене бойове розпорядження командира батальйону підполковника ОСОБА_10 за № 0124/ОКП/28 ЖЕЛАННЕ 22:00 29.01.2024, та віддано усний наказ про його виконання висунутись на позицію ПВ «ЮПІТЕР» РОП «МАЙДАН», зайняти оборону на вказаному напрямку, вести оборонний бій наявними вогневими засобами, забезпечити ретельне дотримання маскування та радіомовчання під час перебування в районах виконання завдань, з терміном виконання до 14.00 години 21.01.2024 року.

Зазначений наказ зокрема доведено до радіотелефоніста першого стрілецького взводу, другої стрілецької роти, її першого стрілецького батальйону, солдата ОСОБА_9 , який знаходився в строю під час шикування.

Бойовий наказ виданий в установленому Законом порядку, відповідною особою в межах наданих їй повноважень. Зміст наказу не суперечив чинному законодавству, не пов`язаний з порушенням конституційних прав та свобод солдата ОСОБА_9 , не ніс в собі злочинного змісту, у зв`язку з чим підлягав беззастережному та неухильному виконанню з його боку.

Солдат ОСОБА_9 , діючи в порушення Конституції України, Законів України «Про оборону України», «Про військовий обов`язок та військову службу», Статутів Збройних Сил України, о 09.07 годині 31.01.2024 року, тобто в умовах воєнного стану, виконати зазначений наказ начальника демонстративно та відкрито відмовився.

Умисні дії ОСОБА_9 кваліфіковані за ч.4 ст. 402 КК України, як непокора, тобто відкрита відмова виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану.

Обвинувачений, під час досудового розслідування повністю визнав свою винуватість у зазначених діяннях.

Між обвинуваченим та прокурором укладена угода про визнання винуватості у скоєнні злочину передбаченого ч.4 ст. 402 КК України та сторони дійшли згоди про призначення обвинуваченому покарання застосуванням ст. 69 зазначеного Кодексу, у виді позбавлення волі строком на 1 рік 1 місяць позбавлення волі. Відповідно до ст. 62 КК України, призначене військовослужбовцю ОСОБА_9 покарання перевести у його тримання в дисциплінарному батальйоні на той же строк.

Зі змісту угоди вбачається, що при її укладанні обвинуваченому роз`яснені і є зрозумілими наслідки укладання та затвердження угоди для сторін, відповідно до ст. 473 КПК України, а саме:

- обмеження права на оскарження вироку, підстави для оскарження обвинувального вироку, яким затверджена ця угода, в апеляційному порядку, що визначені ст. 394 КПК України, та в касаційному порядку, що визначені в ст. 424 КПК України;

- відмова від здійснення прав, передбачених абзацами 1 та 4 п.1 ч.4 ст. 474 КПК України, а саме права на судовий розгляд, під час якого прокурор зобов`язаний довести кожну обставину інкримінованого йому кримінального правопорушення, а він має право допитати під час судового розгляду свідків обвинувачення, подати клопотання про виклик свідків і подати докази, що свідчать на його користь.

Обвинувачений зобов`язується беззастережно визнати свою винуватість в обсязі підозри під час судового розгляду.

Ця угода, суть якої обвинуваченому зрозуміла, укладена ним добровільно і усвідомлено, і у нього було достатньо часу, щоб ознайомитись зі змістом угоди про визнання винуватості.

В судовому засіданні обвинувачений підтвердив обставини вчинення кримінального правопорушення викладеного в обвинуваченні, та пояснив наступне.

Він є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 , неодноразово приймав участь в бойових зіткненнях з ворогом. Дійсно, при зазначених в обвинуваченні обставинах він відкрито відмовився виконати доведений до нього бойовий наказ. Ці дії пов`язані з його фізичним та моральним виснаженням.

Свою вину визнає повністю та щиро розкаюється у скоєному. Просить затвердити угоду про визнання винуватості, яка укладена ним добровільно, без якогось примусу.

З пояснень обвинуваченого наданих суду вбачається, що визнання вини у скоєнні злочину за ч.4 ст. 402 КК України - непокорі, тобто відкритій відмові виконати наказ начальника, вчинена в умовах воєнного стану, є добровільним, зрозумілим щодо обмежень оскарження в апеляційному та касаційному порядку, що передбачене ст. 394, 424 ч.3 п.1 КПК України, відмови від здійснення прав, передбачених абзацом 1 і 4 п.1 ч.4 ст. 474 КПК України.

Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого, суд вважає повне визнання вини та щире каяття, вчинення кримінального правопорушення внаслідок збігу тяжких особистих інших обставин - фізичного та морального виснаження, і ця обставина не заперечується сторонами.

Наведений перелік обставин у статті 66 КК України, які пом`якшують покарання, не є вичерпним. При призначенні покарання суд може визнати такими, що його пом`якшують, й інші обставини, не зазначені у цій статті.

Статус солдата-військовослужбовця, тобто особи яка захищає незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України, особи яка брала безпосередню участь в бойових діях пов`язаних з військовою агресією проти України, безперечно є обставиною яка викликає повагу в суспільстві.

Солдат ОСОБА_9 раніше не судимий, відмінно характеризується за місцем служби. Має захворювання пов`язані з проходженням військової служби.

Зазначені обставини, визнаються судом як окремо пом`якшуючи покарання ОСОБА_9 .

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, судом не встановлено.

Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, що є необхідним і достатнім для її виправлення та запобігання вчиненню нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності й індивідуалізації, це покарання за своїм видом та розміром має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі заходу примусу мають значення й повинні братися до уваги обставини, що його пом`якшують і обтяжують.

Санкція ч.4 ст. 402 КК України передбачає безальтернативне покарання у виді позбавлення волі строком від 5 до 10 років.

Вирішуючи питання щодо міри покарання обвинуваченому, суд відзначає наступне.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 69 КК України за наявності декількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої у санкції статті Особливої частини цього кодексу. Для застосування судом положень ст. 69 КК України повинні бути встановлені виключні обставини, що істотно знижують ступінь тяжкості саме вчиненого кримінального правопорушення, та які повинні оцінюватися з урахуванням індивідуальних особливостей кримінального провадження. Встановлені обставини, що пом`якшують покарання, мають настільки істотно знижувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції статті було б явно недоцільним і несправедливим.

При призначенні конкретній особі покаранні, тобто його індивідуалізації, виявляється каральна політика держави, яка поєднує в собі реалізацію різних цілей державного реагування на випадки вчинення злочинів, так як метою покарання згідно із законом України про кримінальну відповідальність є не лише кара, а й виправлення особи, запобігання вчиненню нею та іншими особами нових злочинів, і вона не може бути досягнута виключно за рахунок суворості призначеного покарання, яке є по суті другорядним.

Правова система держави має забезпечувати баланс між суворістю та м`якістю заходів реагування на порушення кримінально-правових заборон і покарання, яке призначається особі, має бути справедливим.

Повноваження суду надані державою та інтелектуально-вольова владна діяльність суду з вирішення спірних правових питань, враховуючи цілі та принципи права, загальні засади судочинства, конкретні обставини справи, дані про особу винного, справедливість обраного покарання тощо, визначають поняття судового розсуду у кримінальному судочинстві.

Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

У справі «Ізмайлов проти Росії» ЄСПЛ вказав, що «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи»

Суд вважає, що враховуючи істотний взаємозв`язок між наявністю та сукупності декількох пом`якшуючих покарання обвинуваченого обставин з істотним зниженням ступеню тяжкості вчиненого злочину, зниження суспільної небезпечності самим обвинуваченим, враховуючи принцип індивідуалізації покарання, призначення йому покарання в межах санкції ч.4 ст. 402 КК України є не доцільним та несправедливим, і призначення більш м`якого пока¬рання виду покарання ніж зазначене в цій санкції та передбачене угодою яка розглядається, здатне забезпечити його виправлення.

На думку суду, призначення військовослужбовцю передбаченого угодою покарання за ч.4 ст. 402 КК України, з застосуванням положень ст. 69 цього Кодексу, у виді позбавлення волі у виді 1 року 1 місяця, які для того визначаються триманням у дисциплінарному батальйоні, є законним, справедливим та достатнім для подальшого виправлення обвинуваченого та попередження вчиненням нового злочину.

Перевіривши відповідність угоди про визнання винуватості, укладеної між прокурором та обвинуваченим, суд дійшов до наступного висновку:

- ОСОБА_9 дійсно вчинив кримінальне правопорушення передбачене ч.4 ст. 402 КК України, та він у ньому винен;

- угода про визнання винуватості, яка укладена 20.02.2025 року між прокурором ОСОБА_7 та обвинуваченим ОСОБА_9 , відповідає встановленим кримінальним процесуальним вимогам, є правомірною, відповідає інтересам суспільства та держави.

Порушень прав, свобод чи інтересів інших осіб, судом не встановлено.

Суд підтверджує, що узгоджена сторонами угоди міра покарання обвинуваченому, відповідає загальним правилам призначення кримінального покарання, встановлених КК України.

Речові докази та процесуальні витрати по справі відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 373-374, 474-475 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Угоду про визнання винуватості, укладену 20.02.2025 року на підставі ст.ст. 468,469,472 КПК України між прокурором Маріупольської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Східного регіону ОСОБА_7 , та притягнутим в якості обвинуваченого у цьому провадженні ОСОБА_4 , затвердити.

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винним у пред`явленому обвинуваченні за ч.4 ст. 402 КК України, та з застосуванням ст. 69 КК України призначити йому покарання у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі.

У відповідності до ч.1 ст. 62 КК України, замінити призначене військовослужбовцю ОСОБА_4 покарання у виді 1 року 1 місяця позбавлення волі, на покарання у виді 1 року 1 місяця тримання військовослужбовця у дисциплінарному батальйоні.

Початок строку відбуття ОСОБА_4 покарання рахувати з 08.02.2024 року.

Запобіжний захід відносно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти, застосовувати до 08.03.2025 року включно.

Після відбуття призначеного цим вироком ОСОБА_4 покарання, звільнити його з під варти негайно.

Вирок може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду через суд, який його ухвалив, протягом 30 днів з дня його проголошення з підстав, передбачених статтею 394 КПК України. Законної сили вирок суду набирає після закінчення строку його оскарження.

Вирок суду підлягає негайному врученню прокурору, обвинуваченому, захиснику.

Суддя ОСОБА_1