Провадження по справі № 1-кп/522/1455/25
ВИРОК

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 лютого 2025 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 ,

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

здійснивши судовий розгляд у відкритому судовому засіданні Приморського районного суду м. Одеси у залі № 106 кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000327 від 07.07.2022 року стосовно:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки м. Ізмаїл, громадянки України, яка має вищу освіту, працює ФОП, має неповнолітню дитину, яка фактично мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимої,

за обвинуваченням у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_4 ,

потерпілої ОСОБА_3 та її представника адвоката ОСОБА_5 ,

захисника ОСОБА_6 (в режимі відеоконференцзв`язку за допомогою власних технічних засобів через ВКЗ),

обвинуваченої ОСОБА_3 ,

ВСТАНОВИВ:

Обставини вчинення кримінального правопорушення та формулювання обвинувачення, яке суд вважає доведеним.

Так, 04 липня 2022 року, приблизно о 08 год., ОСОБА_3 , знаходилась біля будинку №6 по провулку Катаєва м. Одеси. В цей час біля вказаного будинку знаходилась потерпіла ОСОБА_3 . Між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 виник словесний конфлікт. В ході даного конфлікту на ґрунті неприязні у ОСОБА_3 виник умисел на заподіяння потерпілій тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій злочинний намір, ОСОБА_3 , діючи умисно, на ґрунті раптово виниклої особистої неприязні, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки і бажаючи їх настання ногою нанесла ОСОБА_7 три удари в область живота та стегна правої ноги. В результаті протиправних дій ОСОБА_3 , потерпілій ОСОБА_7 спричиненні легкі тілесні ушкодження, а саме: синці живота та правого стегна.

Дії обвинуваченої ОСОБА_3 кваліфіковано за ч. 1 ст. 125 КК України, за кваліфікуючими ознаками: умисне легке тілесне ушкодження.

В судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не визнала себе винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та пояснила суду таке. З 2002 року вона жила за адресою: м. Одеса, провулок Катаєва, 6, поряд з батьками колишнього чоловіка. Вранці 04.07.2022 року хотіла піти до гаражу, для цього їй потрібно було пройти загальний двір, який відноситься до квартири матері її колишнього чоловіка ОСОБА_3 . Коли вона вийшла з квартири щоб підійти до гаражу, вона зрозуміла, що забула ключі від маленького двору, який огороджений. Коли вона вийшла приблизно о 08:00 годині у дворі були мати і батько її колишнього чоловіка, які мили двір. Її телефон був у руці, однак вона нікого не знімала. Вона перед калиткою пройшла, і свекруха мати її колишнього чоловіка підбігла та кричала на неї, щоб вона її не знімала. У них були постійні сварки, тому поліція їй рекомендувала все знімати на телефон. Свекруха ОСОБА_8 кричала, щоб вона не подавала на поділ майна, потім батьки колишнього чоловіка на неї почали кричати, ображати і кидались на неї. Потерпіла почала кричати їй, що вона не має відношення до хати, кричала, ображала її нецензурною лексикою. Вони її провокували на скандал. Такі ситуації у них регулярні, на які вона не відповідає. Потерпіла почала тікати та казати, що вона її вдарила. Вона знаходилась на відстані витягнутої руки від них, намагалася відходити, коли вони наближалися. Телефон вона тримала у руці, які тримала нахрест на грудях. Вона опинилась наче у пастці, бо не могла вийти, оскільки ключі забула від хвіртки. Коли мати її колишнього чоловіка почала кричати, вибіг її син ОСОБА_9 , я почала кричати сину ОСОБА_10 , щоб він знімав. Син зняв цю ситуацію, яка тривала декілька хвилин. Коли вибіг їхній молодший син ОСОБА_9 , тоді вона вже почала знімати. Вона захищалася, вони казали, щоб вона відчепилась, не лізла в стосунки, питали навіщо вона це робить. У неї був шок, і вона була сконцентрована лише на тому, щоб втекти від криків і скандалу. Вони втрьох перекрили їй прохід, вона злякалась та швидко забігла в дім. Вони її штовхали, а вона захищалася від садового шлангу, яким її намагалася вдарити свекруха, яка швидко до неї підійшла. Чоловік потерпілої не все бачив спочатку, він прибіг потім і почав захищати свекруху. Він вибіг і взяв садовий пістолет і на неї, вдарив її у груди. Молодший син потерпілої вибіг і хотів її затиснути, але вона змогла втекти і вже не чула, що вони їй казали. Вона особисто не може витримувати спокійно скандали. Вона забігла в дім і викликала «102», щоб поліція вплинула на батьків колишнього чоловіка, які продовжували кричати та бити у двері. О 08:15 годині вона телефонувала в поліцію. Вона розцінює цю ситуацію як мати захищає свого сина з приводу майна, яке вони ділять з колишнім чоловіком, з цього приводу наразі тривають судові процеси. Стверджує, що вона не чіпала потерпілу та не наносила їй тілесні ушкодження у виді синця стегна та живота. Вона сама злякалася, після того як їй зламав ніс колишній чоловік. Вона намагалася виходити з двору, коли нікого нема з родичів колишнього чоловіка. Зазначила, що вона працює 15 років, займається підприємницькою діяльністю. Вважає, що свідчення потерпілої та свідків неправдиві, це все було зроблено, щоб її спровокувати, є маніпуляцією, щоб ввести суд в оману, оскільки у них з колишнім чоловіком йде поділ майна, справа розглядається Приморським районним судом м. Одеси. Потерпіла їй погрожувала щось з нею зробити, якщо вона звернеться до суду з цивільним позовом. Після цієї події вона через чотири дні Один раз їй коли розбив ніс колишній чоловік, вона забрала цивільний позов. Пам`ятає, що подія мала місце в понеділок, оскільки в цей день вона вихідна, а на наступний день у вівторок, вона вже бачила як свекруха ходила по кухні і готувала. Вона переживала за сина, і намагалася уникати зустрічі з потерпілою. В цей день після події вона бачила потерпілу. Вона особисто писала заяву в поліцію та писала пояснення. Вона викликала карету швидкої допомоги, оскільки від стресу у неї порушення дихання. Вони також викликали швидку і поліцію, але точно вона не пам`ятала. Цивільний позов вона не визнає.

Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , пояснила суду, що з 04.07.2022 року приблизно о 08:00 годині після дощу у дворі стояла вода по щиколотку, вони з чоловіком мили двір, коли в цей час вибігла ОСОБА_11 її колишня невістка, яка почала їх знімати і фотографувати. Її чоловік ОСОБА_12 не витримав та почав робити ОСОБА_11 зауваження, щоб вона їх не знімала. Вона їх провокувала, ображала, стояла біля воріт, казали що вони її не пускають. Вона просила ОСОБА_11 прибрати телефон, однак остання не реагувала. Після чого ОСОБА_13 почала наносити їй удари, близько трьох ударів ногами в область паху, живота і в праву сторону ноги, від яких вона присіла, після чого у неї залишилися синці, що проявлялися десь тиждень. Її чоловік ОСОБА_14 і син ОСОБА_9 намагалися її підняти та бачили цей конфлікт з ОСОБА_15 . Вони всі довго терпіли від ОСОБА_11 образи та знущання. Вона не дає їм жити спокійно, соромить їхню родину. Після конфлікту ОСОБА_11 пішла до себе додому. Чоловік та син викликали швидку допомогу для неї. Інтосана завезла її у Єврейську лікарню, вона навіть здавала аналізи на вміст алкоголю в організмі. Їй відкрили лікарняний та вона лікувалась майже місяць. У неї напередодні було проведено полосну операцію. Спочатку у неї не так сильно боліло, а потім вона не могла ходити і спати. Її син, чоловік і сусіди бачили на ній тілесні ушкодження. Після конфлікту вони і ОСОБА_11 викликали поліцію. ОСОБА_3 часто робила їм скандали. Цивільний позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити. Щодо міри покарання просила застосувати найбільш суворе.

В судовому засіданні було допитано під присягою свідків: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , яких було попереджено про кримінальну відповідальність.

Свідок ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , показав, що 04.07.2022 року приблизно о 07:30 годин, знаходячись у дворі за адресою свого проживання по АДРЕСА_1 , де після зливи вони з дружиною вирішили помити плитку та прибрати сміття. В цей час коли вони прибирали, йшла ОСОБА_11 їхня колишня невістка, яка почала їх знімати, на що вони попросили не знімати їх. ОСОБА_13 почала їх ображати і казати, що вона також має право там знаходитись. На галас прокинувся їхній син ОСОБА_9 і вийшов, щоб з`ясувати, що трапилось. ОСОБА_11 почала казати, що вони з дружиною її не пропускали. В цей час ОСОБА_11 почала підносити свій телефон їм прямо до обличчя, але вони близько до неї не підходили. Вони розуміли, що це провокація з боку невістки, щоб вона викликала поліцію. ОСОБА_11 вдарила потерпілу 2-3 рази ногою в пах. Син ОСОБА_9 викликав карету швидкої допомоги та поліцію. Коли лікар швидкої допомоги оглянув його дружину, її відвезли в Єврейську лікарню, де їй зробили УЗД дослідження, потом привезли додому. На наступний день дружина була у сімейного лікаря, який направив її до лікарів спеціаліста-уролога. Дружина була на лікарняному приблизно 1 місяць. Вона отримала від ударів ОСОБА_3 тілесні ушкодження у виді синця на нозі, на животі, щось з ниркою було.

Свідок ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , надала показання про те, що в липні 2022 року, близько 08:30 години, більш точної дати та часу не пам`ятала, за адресою її проживання по АДРЕСА_2 , стояв галас на весь дім, чотири вікна її квартири виходять на двір родини ОСОБА_20 , у яких там високі ворота, зліва гараж, справа решітки і паркан. В той час вона випускала кішку. Потім вона бачила у ОСОБА_21 чорні ноги та живіт. Вона не заглядала у двір, як саме все відбувалося, вона не бачила, можна було подивитись лише через решітку. Вона чула лише як собака сильно гавкає та кричали з істериками. У них там часто скандали. Шуру вона знає 50 років, у неї троє синів, ніколи не було конфліктів раніше. Волошину ОСОБА_11 вона не знає. Вона пам`ятає, що після події приблизно через годину було дві карети швидкої допомоги, дві поліцейські машини. Чи була ОСОБА_22 у лікарні їй невідомо. Їй відомо, що у них непрості відносини з ОСОБА_11 , яка легко заводиться та качає їм права. Щодо конфлікту їй відомо зі слів потерпілої, яка говорила, їй, що коли вони прибирали у дворі, ОСОБА_11 вийшла і почала їх фотографувати.

Свідок ОСОБА_23 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , показав суду, що 04.07.2022 року приблизно о 08:00 годині він прокинувся від гучної сварки його матері, яка разом з батьком прибирали двір від бруду, який змило з даху після зливи. Ситуація мала місце у дворі будинку, де вони проживають. Коли він вийшов у двір, стоячи у проході, намагався зрозуміти що відбувається, побачив, як ОСОБА_13 знімає його матір на телефон, яка просила її цього не робити та прикривала обличчя рукою. В цей момент ОСОБА_11 вдарила матір правою ногою в живіт і в пах, два рази точно, а третій не пам`ятав. Мати присіла навпочіпки, він на руках доніс її до хати та викликав карету швидкої допомоги і поліцію. На момент події у дворі були він, його матір, батько, ОСОБА_11 та її син ОСОБА_10 . На камеру знімала ОСОБА_13 . У неї також з вікна камера знімала, вона провокувала конфлікт, словесно, емоційно, однак ОСОБА_11 не витримала і вдарила його матір. Коли побачив дії ОСОБА_3 по відношенню до своєї матері, він злякався, відніс матір, поклав на ліжко, а остання трималася за живіт. Коли приїхала карета швидкої допомоги, матір мабуть відвезли у лікарню №11. Після лікарні він бачив у матері синці і набряки внизу живота. В лікарні матір не лікувалася, а лікувалася вдома майже місяць.

Свідок ОСОБА_19 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , надав суду такі показання. Вони з ОСОБА_24 хороші друзі, багато років дружили, яку може охарактеризувати позитивно та як врівноважену людину. ОСОБА_25 не знає, знає її чоловіка ОСОБА_26 . 04.07.2022 року приблизно о 08:00 годині ранку вийшов у двір з дому у АДРЕСА_3 , в якому проживає з 1991 року, та пішов в гараж, покрутити мопед, залити в нього масло та бензин, який викотив з гаража. Гараж розташований прямо навпроти двору родини ОСОБА_20 , де ворота і паркан у сітку, тому йому все було добре видно. Бачив тітку ОСОБА_27 , прізвище не знає, він знає її синів, старший ОСОБА_28 , з яким товаришував у дитинстві, ОСОБА_9 та чоловік ОСОБА_29 , з яким грався у дитинстві. З чого розпочався конфлікт він не бачив та чим він закінчився йому також невідомо. На місці події були присутні ОСОБА_30 , її чоловік - ОСОБА_31 , їхній син ОСОБА_9 та ОСОБА_11 . Він не бачив, щоб ОСОБА_11 когось била чи наносила будь-які удари. Бачив як ОСОБА_31 вдарив зеленим шлангом ОСОБА_11 по спині, а тітка ОСОБА_32 відштовхнула ОСОБА_33 та потерпілу на відстані одну від одної. ОСОБА_11 була одягнута у білу футболку та джинсові шорти, а тітка ОСОБА_32 у квітчасту туніку. Зазначив, що йому нема сенсу брехати. ОСОБА_11 лише захищалася від ударів ОСОБА_26 . Бачив як ОСОБА_31 та молодший син ОСОБА_9 накричали нецензурними словами на ОСОБА_11 . Конфлікт загалом тривав 10-15 хвилин, але до кінця він не бачив, оскільки йому зателефонувала мати і він пішов. Чи приїздила карета швидкої допомоги або поліція на місце події йому невідомо. Йому невідомо чи робив хтось записи цієї події на телефон. Він не бачив мобільний телефон в руках ОСОБА_11 . Така ситуація сталася вперше. Потім він цілий день був вдома у себе. Після події вони спілкувалися з ОСОБА_11 . В Шевченківському райвідділку поліції він писав такі ж самі показання як і ті, що надав у суді. Йому невідомо чи отримала тітка ОСОБА_32 будь-які тілесні ушкодження. Повідомив, що він перебуває на обліку у невролога та стоїть на серйозній програмі, зранку та ввечері приймає ліки. Він офіційно працевлаштований, працює охоронцем.

За клопотанням сторони захисту було допитано свідка ОСОБА_34 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , за участі законного представника та психолога, який показав суду таке. Він проживає з матір`ю, а до бабусі міг зайти один раз на тиждень. 04.07.2022 року, приблизно о 08:00 годині ранку, дату пам`ятає з відеозапису, який він знімав на свій телефон, вони з матір`ю ОСОБА_24 , з якою разом проживав, снідали вдома, знаходячись за адресою: АДРЕСА_4 , коли вона вирішила вийти в гараж. Було відкрито вікно на кухні, їхня квартира розташована на першому поверсі, чув крики матері, бабусі, дідуся, яких він побачив у дворі, коли вибіг приблизно через хвилину на вулицю і почав знімати на телефон. Відеозапис тривав одну-дві хвилини, він неповний, а весь конфлікт за часом до п`яти хвилин. Бабуся і матір були біля хвіртки, а дідусь стояв біля проходу в бік дому, а ближче до паркану стояли матір зліва і бабуся справа. Його матір стояла біля дверей. Через деякий час підійшов його дядько ОСОБА_9 . Вони намагалися дістати мамин телефон, вона встигла зайти додому, вони почали стукати у їхні двері, які вони зачинили на замок. Хто викликав поліцію він не пам`ятав. Бійки він не бачив, її не було, мати лише відходила назад, не бачив щоб вона наносила удари. Бачив як бабуся намагалася відібрати у матері телефон, а дідусь стояв позаду. Він все знімав на свій телефон, у нього є цей відеозапис. Він вирішив знімати все на всяк випадок. Бабуся відійшла покликати дядька ОСОБА_9 . Вони стояли спиною, а мати обличчям до них. Він не знає, з якого приводу розпочався конфлікт. Чи приїздила карета швидкої допомоги він не пам`ятав. Бабуся після конфлікту лежала вдома, а на наступний день вона вже ходила, однак з нею він не спілкувався. У них колись раніше були конфлікти вдома, але щоб так серйозно, ніколи.

Під час судового розгляду кримінального провадження судом досліджено письмові докази, які також підтверджують вину ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення (проступку), передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, а саме: умисне легке тілесне ушкодження.

- витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань № 0000327 від 07.07.2022 року, згідно якого 07.07.2022 року до ЧЧ ВП №5 ОРУП №1 надійшла заява від ОСОБА_7 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , в якій вона просить прийняти міри правового характеру до невстановленої особи, яка 04.07.2022 року, знаходячись за адресою: АДРЕСА_1 , нанесла заявниці тілесні ушкодження. Ступінь тяжкості встановлюється (ЖЄО №9166, 9168, 9189, 9345);

- рапорт ст. ДОП сектору превенції відділу поліції №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області капітана поліції ОСОБА_35 від 07.07.2022 року № 9345, про надходження на виконання матеріалів з ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області, згідно яких ОСОБА_7 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , звернулась з заявою щодо прийняття заходів до колишньої дружини її сина гр. ОСОБА_3 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , та приблизно о 08 год. 00 хв., у дворі за місцем мешкання в ході конфлікту вдарила ногою її у область живота, тим самим нанесла тілесні ушкодження;

- рапорт старшого інспектора-чергового ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_36 від 04.07.2022 року №9168, згідно якого 04.07.2022 року о 09 год. 52 хв. надійшло повідомлення зі служби «102» про те, що 04.07.2022 року за адресою: АДРЕСА_1 , колишня невістка вдарила свекруху ногою в черево (заявник Волощук БР11 з органів охорони здоров`я);

- заява ОСОБА_7 про вчинення кримінального правопорушення від 04.07.2022 року, зареєстрована 07.07.2022 року за №9168;

- рапорт старшого інспектора-чергового ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_36 , 04.07.2022 року №9189, згідно якого 04.07.2022 року о 15 год. 01 хв., надійшло повідомленнязі служби «102» про те, що 04.07.2022 року о 14 год. 55 хв., за адресою: АДРЕСА_1 , заявник питав чому не має реєстрації його повідомлення, стосовно минулого повідомлення. Заявник: ОСОБА_23 ;

- супровідний лист дізнавача СД ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_37 від 01.08.2022 року №60.5-99 про направлення постанови про проведення судово-медичної експертизи, за кримінальним провадженням № 0000327 від 07.07.2022 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, з додатками;

- постанова дізнавача СД ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області ОСОБА_37 про проведення судово-медичної експертизи від 25.07.2022 року;

- супровідний лист КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» №960-04 від 07.09.2022 року, про направлення до ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області висновку експерта №960 від 01.08.2022 року;

- висновок експерта №960 від 01.08.2022 року, згідно якого у гр-ки ОСОБА_3 виявлені наступні тілесні ушкодження: синці живота та правого стегна. Дані ушкодження утворилися від дії тупих, твердих предметів, індивідуальні особливості яких в ушкодженнях не відобразились. Не виключено, що ці ушкодження могли утворитися в результаті нанесення ударів ногами у взутті так і іншим предметом. В розпорядженні експерта відсутні відомості судово-медичні дані, щодо спричинення тілесних ушкоджень при падінні з висоти власного зросту. Судячи за морфологічними властивостями ушкоджень (синці-червоного та синього кольору), на момент огляду експерта (04-06.07.2022 року) вони могли бути заподіянні 04.07.2022 року. Зазначенні ушкодження не були небезпечними для життя, як в сукупності, так і окремо мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цим критерієм, відповідно до п.п. 2.3.5 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» (1995 р.) відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Загальний термін лікування гр. ОСОБА_3 (з моменту звернення до лікувального закладу до моменту закінчення амбулаторного лікування) понад 6-ти днів пов`язаний не з тяжкістю отриманої травми, а з наявністю та загостренням попередньої, не пов`язаної з перенесеною травмою, патології з боку нирок («Сечокам`яна хвороба. Каміння обох нирок. Калукульозний піелонефрит, загострення»), що призвело до подовження звичайних термінів лікування. Тому, згідно п. 4.7 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» 1995 р., загострення попередніх травмі захворювань не може бути враховано при визначені ступеня тяжкості тілесних ушкоджень;

- копія паспорта ОСОБА_3 ;

- вимога ДІТ м. Києва УІТ м. Одеси №221 від 14.09.2022 року, стосовно ОСОБА_3 , згідно якої остання є не судимою особою;

- акт судово-медичного обстеження №789/204 від 04.07.2022 року, згідно якого на підставі даних судово-медичного обстеження гр-ки ОСОБА_7 , та даних медичної документації на неї, у гр-ки ОСОБА_3 виявлені наступні тілесні ушкодження: синці живота та правого стегна. Дані ушкодження утворилися від дії тупих, твердих предметів, індивідуальні особливості яких в ушкодженнях не відобразились. Судячи за морфологічними властивостями ушкоджень (синці червоного та синього кольору), вони могли бути заподіянні 04.07.2022 року. Зазначені ушкодження не були небезпечними для життя, як в сукупності, так і окремо, мають незначні скороминущі наслідки, тривалістю не більше 6-ти днів, і за цим критерієм, відповідно до п.п. 2.3.5 і 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» 1995 р., відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень;

- заява ОСОБА_7 від 04.07.2022 року до КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» про проведення судово-медичного обстеження;

- договір на проведення судово-медичного обстеження ОСОБА_7 від 04.07.2022 року;

- акт про виконання робіт на платній основі виданого ОСОБА_7 Генеральним директором ООБСМЕ ОСОБА_38 ;

- довідка «Міської клінічної лікарні №1» від 04.07.2022 року №9306, згідно якої ОСОБА_3 , поставлено діагноз тупа травма живота;

- FAST протокол №6645 КНП «МКЛ №1» стосовно ОСОБА_7 від 04.07.2022 року;

- консультаційний висновок спеціаліста від 07.07.2022 року, згідно якого ОСОБА_3 встановлено діагноз МКБ, каміння обох нирок. Калукульозний піелонефрит активне протікання;

- протокол обстеження Одеського обласного консультативно-діагностичного центру №58816 від 07.07.2022 року нирок ОСОБА_3 ;

- протокол обстеження Одеського обласного консультативно-діагностичного центру органів ШКТ та малого тазу №58799 від 05.07.2022 року;

- аналіз крові ОСОБА_3 №13 від 06.07.2022 року;

- аналіз сечі загальний №21 від 06.07.2022 року ОСОБА_3 ;

- клінічний аналіз крові №27 від 06.07.2022 року ОСОБА_3 .

Також судом було долучено до матеріалів провадження схему розташування учасників події в момент конфлікту, зображену обвинуваченою ОСОБА_3 під час її допиту.

Приймаючи до уваги вищевказане, суд вважає, що вина ОСОБА_3 у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, повністю доведена наданими стороною обвинувачення доказами, наявними в матеріалах кримінального провадження, які було досліджено судом безпосередньо, які є належними та допустимими, достатніми та узгоджуються між собою.

Показання допитаних судом свідків ОСОБА_16 , ОСОБА_18 , ОСОБА_17 , ОСОБА_19 і ОСОБА_39 загалом узгоджуються між собою.

Свідок ОСОБА_19 зазначив, що він перебуває у дружніх стосунках із обвинуваченою ОСОБА_3 , також зазначив, що він не бачив конфлікту спочатку та його завершення також не бачив.

Свідок захисту ОСОБА_40 є сином обвинуваченої ОСОБА_3 , тому його показання суд вважає необ`єктивними та оцінює їх критично. Крім того, даний свідок вказував на те, що у нього є відеозапис цієї події та сторона захисту зазначала, що має намір долучити його до матеріалів кримінального провадження, однак протягом усього судового розгляду такий відеозапис суду надано не було.

Таким чином, суд дійшов висновку, що дії обвинуваченої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , містять склад кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та суд кваліфікує його за кваліфікуючими ознаками: умисне легке тілесне ушкодження.

Щодо доводів сторони захисту про недопустимість доказів.

Сторона захисту просила суд ухвалити виправдувальний вирок відносно обвинуваченої ОСОБА_3 . Від захисника обвинуваченої до суду надійшло клопотання про визнання письмових доказів недопустимими, а саме: акту судово-медичного дослідження (обстеження) ОСОБА_3 №789/204 від 14.07.2022 року та висновок експерта №960 від 24.08.2022 року. В обґрунтування клопотання захисник зазначив, що судовий експерт ОСОБА_41 проводив судово-медичне дослідження ОСОБА_3 04.07.2022 року, тобто до внесення відомостей про вчинене кримінального проступку до ЄРДР. Дослідження проводилось не на підставі направлення органу поліції або прокурора, без попередження експерта про кримінальну відповідальність та без дослідження оригіналів медичних документів. В акті обстеження №789/204 від 14.07.2022 року вказується на дослідження судовим експертом двох документів: медичної довідки КНП «МКЛ №1» ОМР №9306 від 04.07.2022 року та Е-FAST протоколу №6645 від 04.07.2022 року. Проте у заяві потерпілої ОСОБА_3 на ім`я керівника КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» про проведення судово-медичного обстеження від 04.07.2022 року не вказано про надання до експертної установи будь-яких медичних документів. За результатами цього обстеження було складено відповідний акт №789/204 від 04.07.2022 року, який на думку сторони захисту, в силу вищезазначених обставин є недопустимим доказом.

Також захисник зазначив, що в порушення ч. 2 ст. 289-4 КПК України, при врученні непідписаного, ані дізнавачем, ані прокурором повідомлення про підозру, з актом огляду №789/204 від 14.07.2022 року ОСОБА_3 ознайомлена не була, його копія вручена не була.

Крім того, захисник просив визнати недопустимим акт №789/204 від 14.07.2022 року судовим експертом КУ «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» ОСОБА_42 , яким було проведено судово-медичну експертизу та складено висновок №960 від 24.08.2022 року, який також є недопустимим доказом, як плід отруєного дерева. Також захисник зазначив, що експертом досліджувались медичні документи медична картка амбулаторного хворого №0001-Р6Т5-1500, яка в невідомий спосіб з`явилась в матеріалах кримінального провадження та обвинувачена в порушення ч. 2 ст. 289-4 КПК України з вказаним висновком не була ознайомлена.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 КК України, суд вирішує питання допустимості доказів під час їх оцінки в нарадчій кімнаті під час ухвалення судового рішення.

Згідно ч. 1 ст. 87 КПК України, недопустимими є докази, отримані внаслідок істотного порушення прав та свобод людини, гарантованих Конституцією та законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також будь-які інші докази, здобуті завдяки інформації, отриманій внаслідок істотного порушення прав та свобод людини.

Відповідно до ч. 2 ст. 87 КПК України, суд зобов`язаний визнати істотними порушеннями прав людини і основоположних свобод, зокрема, такі діяння: 1) здійснення процесуальних дій, які потребують попереднього дозволу суду, без такого дозволу або з порушенням його суттєвих умов; 2) отримання доказів внаслідок катування, жорстокого, нелюдського або такого, що принижує гідність особи, поводження або погрози застосування такого поводження; 3) порушення права особи на захист; 4) отримання показань чи пояснень від особи, яка не була повідомлена про своє право відмовитися від давання показань та не відповідати на запитання, або їх отримання з порушенням цього права; 5) порушення права на перехресний допит;

Частиною 3 цієї ж статті КПК, недопустимими є також докази, що були отримані: 1) з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні; 2) після початку кримінального провадження шляхом реалізації органами досудового розслідування чи прокуратури своїх повноважень, не передбачених цим Кодексом, для забезпечення досудового розслідування кримінальних правопорушень; 3) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи у зв`язку з недопущенням адвоката до цієї слідчої (розшукової) дії. Факт недопущення до участі в обшуку адвокат зобов`язаний довести в суді під час судового провадження; 4) під час виконання ухвали про дозвіл на обшук житла чи іншого володіння особи, якщо така ухвала винесена слідчим суддею без проведення повної технічної фіксації засідання.

Так, згідно постанови Великої Палати Верховного суду від 31.08.2022 справа №756/10060/17, суд вирішуючи питання про допустимість даних висновку експерта як доказів, повинен у межах доводів сторін перевірити, чи призвів спосіб призначення експертизи до порушення тих чи інших прав і свобод людини, передбачених Конвенцією та/або Конституцією України. У разі визнання доказів недопустимими суд має вмотивувати свої висновки про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, зазначивши, які саме й чиї права і свободи було порушено і в чому це виражалося.

Крім того, у зазначеній вище постанові також вказано, що суд, вирішуючи питання про вплив порушень порядку проведення процесуальних дій на доказове значення отриманих у їх результаті відомостей, повинен насамперед з`ясувати вплив цих порушень на ті чи інші конвенційні або конституційні права людини, зокрема встановити, наскільки процедурні недоліки «зруйнували» або звузили ці права або ж обмежили особу в можливостях їх ефективного використання.

Так, суд зазначає, що висновок експерта №960 від 01.08.2022 року було складено на підставі постанови дізнавача СД ВП №5 ОРУП №1 ГУНП в Одеській області.

Згідно ч. 1 ст. 242 КПК України, експертиза проводиться експертною установою, експертом або експертами, яких залучають сторони кримінального провадження або слідчий суддя за клопотанням сторони захисту у випадках та порядку, передбачених статтею 244 цього Кодексу, якщо для з`ясування обставин, що мають значення для кримінального провадження, необхідні спеціальні знання.

Так, згідно ст. 7-1 Закону України «Про судову експертизу», підставою проведення судової експертизи (обстеження і дослідження) є відповідне судове рішення чи рішення органу досудового розслідування, або договір з експертом чи експертною установою - якщо експертиза проводиться на замовлення інших осіб.

До матеріалів справи долучено заяву потерпілої ОСОБА_3 про проведення судово-медичного обстеження від 04.07.2022 року, договір на проведення судово-медичного обстеження від 04.07.2022 року, що свідчить про те, що акт судово-медичного дослідження №789/204 було складено у передбачений законодавством спосіб.

Стосовно, доводів сторони захисту про те, що вказаний акт було складено на підставі медичної довідки КНП «МКЛ №1» ОМР №9306 від 04.07.2022 року, суд зазначає таке.

Згідно ч. 4 ст. 69 КПК України, експерт може відмовитися від давання висновку, якщо поданих йому матеріалів недостатньо для виконання покладених на нього обов`язків. Заява про відмову має бути вмотивованою.

Згідно ч. 7 ст. 69 КПК України, у разі виникнення сумніву щодо змісту та обсягу доручення експерт невідкладно заявляє клопотання особі, яка призначила експертизу, чи суду, що доручив її проведення, щодо його уточнення або повідомляє про неможливість проведення експертизи за поставленим запитанням або без залучення інших осіб.

Суд вважає, що відсутність в заві ОСОБА_3 , у відповідній графі зазначених захисником документів, не свідчить про проведення дослідження з порушенням вимог закону. Вказане підтверджується відсутністю в матеріалах кримінального провадження відповідних клопотань експерта або відмови від проведення експертизи. Крім того, в матеріалах кримінального провадження міститься медична документація, яка свідчить про те, що ОСОБА_3 проходила медичне обстеження, яка в свою чергу була покладена в основу зазначеного Акту та в подальшому висновку експерта.

Таким чином, суд вважає, що акт обстеження №789/204 від 14.07.2022 року та висновок експерта №960 від 24.08.2022 року складено відповідно до вимог закону. Крім того, судом не встановлено, що в результаті складання вказаних документів було допущено порушення конвенційних або конституційних прав людини, що виключає підстави для визнання вказаних доказів недопустимими, у зв`язку з чим суд вважає доводи сторони захисту в цій частині необґрунтованими.

Крім того, під час судового розгляду даного кримінального провадження, жодна із сторін не заявляла клопотання про виклик для допиту експерта, що складав висновок або клопотання про призначення повторної чи додаткової експертизи.

Крім того, захисник вказав у своєму клопотанні, що вручене ОСОБА_3 письмове повідомлення про підозру в присутності захисника ОСОБА_6 не відповідає вимогам п. 8 ч. 1 ст. 277 КПК України, оскільки воно не підписане, ані дізнавачем, ані прокурором.

Згідно ч. 1 ст. 277 КПК України, письмове повідомлення про підозру вручається в день його складення слідчим або прокурором, а у випадку неможливості такого вручення - у спосіб, передбачений цим Кодексом для вручення повідомлень.

Як вбачається з реєстру матеріалів кримінального провадження, про підозру ОСОБА_3 було повідомлено 04.10.2022 року о 16:05 год.

Однак, на підтвердження вказаних доводів стороною захисту не було надано жодних доказів, у зв`язку із чим суд не приймає їх до уваги.

Щодо призначення міри покарання обвинуваченій ОСОБА_3 .

Прокурор просив визнати обвинувачену ОСОБА_3 винною у вчинені кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та на підставі ст. 49 КК України звільнити її від кримінальної відповідальності, у зв`язку зі сплином строків давності. Цивільний позов підтримав, просив його задовольнити. Речові докази просив вирішити в порядку ст. 100 КПК України.

Захисник просив постановити виправдувальний вирок стосовно його підзахисної посилаючись на те, що покази свідків не доводять вину ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, просив визнати недопустимими докази у даному кримінальному провадженні, зокрема висновку експерта та акту, а цивільний позов просив залишити без розгляду через відсутність доказів сплати судового збору.

Обвинувачена підтримала захисника та просила суд увалити відносно неї виправдувальний вирок, у зв`язку із відсутністю в її діях складу кримінального правопорушення, оскільки її вину не доведено зібраними у кримінальному провадженні доказами, всі свідки сторони обвинувачення є упередженими, в той час як свідок ОСОБА_19 та ОСОБА_40 свідчать на її користь.

Представник потерпілої просив визнати винною ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, цивільний позов просив задовольнити в повному обсязі.

Потерпіла просила призначити обвинуваченій найбільш суворе покарання, а цивільний позов просила задовольнити в повному обсязі.

Разом з тим, щодо призначення міри покарання обвинуваченій ОСОБА_3 суд зазначає про таке.

Згідно ч. 3 ст. 285 КПК України, обвинуваченому, який може бути звільнений від кримінальної відповідальності, повинно бути роз`яснено суть підозри чи обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності і право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави. У разі якщо підозрюваний чи обвинувачений, щодо якого передбачене звільнення від кримінальної відповідальності, заперечує проти цього, досудове розслідування та судове провадження проводяться в повному обсязі в загальному порядку.

Наведені норми закону вказують на те, що звільнення особи від кримінальної відповідальності на підставі закінчення строків давності є обов`язковим. Суд, установивши наявність усіх передбачених законом обставин, зобов`язаний звільнити особу від кримінальної відповідальності на цій підставі, незалежно від того, на якій стадії перебуває кримінальне провадження досудове розслідування, підготовче судове засідання, судовий розгляд провадження судом першої інстанції, на стадії провадження в суді апеляційної інстанції, але до набрання вироком суду законної сили.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 49 КК України, особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з дня вчинення нею кримінального правопорушення і до дня набрання вироком законної сили минуло два роки у разі вчинення кримінального проступку, за який передбачене покарання менш суворе, ніж обмеження волі.

Правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 125 КК України, у скоєнні якого обвинувачується ОСОБА_3 , відповідно до ч. 2 ст. 12 КК України відноситься до категорії проступків.

Санкцією ч. 1 ст. 125 КК України передбачено покарання у виді штрафу до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

Як встановлено судом ОСОБА_3 обвинувачується у вчиненні кримінального проступку, що мало місце 04.07.2022 року.

Таким чином, з урахуванням наведеного, суд доходить висновку, що строки давності розгляду даного кримінального провадження за вказаною вище статтею КК України станом на дату ухвалення вироку закінчились.

Згідно з ч. 2 ст. 49 КК України перебіг давності зупиняється, якщо особа, що вчинила кримінальне правопорушення, ухилилася від досудового розслідування або суду. У цих випадках перебіг давності відновлюється з дня з`явлення особи із зізнанням або її затримання, а з часу вчинення кримінального проступку - п`ять років. У цьому разі особа звільняється від кримінальної відповідальності, якщо з часу вчинення кримінального правопорушення минуло п`ятнадцять років.

Відповідно до ч. 3 ст. 49 КК України перебіг давності переривається, якщо до закінчення зазначених у частинах першій та другій цієї статті строків особа вчинила новий злочин, за винятком нетяжкого злочину, за який передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк не більше двох років.

Разом з тим, судом не встановлено обставин і не отримано об`єктивних доказів того, що передбачені частинами 2, 3 ст. 49 КК України строки давності у даному кримінальному провадженні переривалися чи були зупинені.

На час розгляду кримінального провадження судом не встановлено та сторонами провадження не надано інформації про ухилення обвинуваченої від слідства, вчинення нею нових кримінальних правопорушень.

Під час судового розгляду ОСОБА_3 у розшуку не перебувала.

Крім того, під час судового розгляду ОСОБА_3 було роз`яснено право на звернення до суду з клопотанням про звільнення від кримінальної відповідальності, у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених ст. 49 КК України, проти чого остання заперечувала.

Відповідно до ч. 1 ст. 74 КК України, звільнення засудженого від покарання або подальшого його відбування, заміна більш м`яким, а також пом`якшення призначеного покарання, крім звільнення від покарання або пом`якшення покарання на підставі закону України про амністію чи акта про помилування, може застосовуватися тільки судом у випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною 5 ст. 74 КК України, передбачено, що особа також може бути за вироком суду звільнена від покарання на підставах, передбачених статтею 49 цього Кодексу.

При призначенні покарання обвинуваченій суд керується положеннями ст.65 КК України щодо загальних засад призначення покарання та враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винної, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання.

Так, згідно із приписами ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальні правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети та принципів справедливості і індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.

Відповідно до ст.12 КК України кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст.125 КК України, є проступком, який карається штрафом до п`ятдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або громадськими роботами на строк до двохсот годин, або виправними роботами на строк до одного року.

ОСОБА_3 є громадянкою України, офіційно працевлаштована, має реєстрацію та постійне місце проживання в Одеській області, з вищою освітою, вперше притягується до кримінальної відповідальності, має на вихованні неповнолітнього сина ОСОБА_43 .

Відповідно до ст. 66 КК України, обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , судом не встановлено.

Відповідно до ст. 67 КК України обставин, що обтяжують покарання обвинуваченої ОСОБА_3 , судом не встановлено.

З огляду на викладене, враховуючи ступінь тяжкості кримінального правопорушення, особу обвинуваченої, її ставлення до вчиненого, відсутність обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання, суд вважає за необхідне визнати ОСОБА_3 винною у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України та звільнити її від покарання на підставі ч.5 ст. 74 КК України, оскільки на час ухвалення вироку з моменту вчинення кримінального проступку пройшло більше двох років, тобто закінчилися строки давності, передбачені п.1 ч.1 ст. 49 КК України. При цьому перебіг давності не зупинявся та не переривався.

Звільняючи обвинувачену від покарання без його призначення, суд керується правовою позицією, викладеною у Постанові Верховного Суду від 10.06.2020 року у справі №161/7253/18 провадження №51-2615 км19, відповідно до якої, такий вид звільнення від покарання, як одна із форм реалізації кримінально-правового реагування, визначений у ст.4,5 ст.74, ч.1 ст. 105 КК України, при визнанні особи винною у вчиненні злочину надає можливість засудження такої особи без призначення покарання, тобто дозволяє відмовитись від призначення конкретного заходу примусу за наявності певних передбачених законом на те підстав. Аналогічний висновок міститься у Постанові Об`єднаної палати ВС від 01.04.2024 №183/6854/20.

Крім того, відповідно до висновку Верховного Суду, викладеного у Постанові від 108.06.2020 року (справа №756/6876/19, провадження №51-5464км19), що системний аналіз вжитих у кримінальному законі формулювань «звільнення від покарання (ч.ч. 4, 5 ст. 74, ч. 1 ст. 105 КК України), «звільнення від відбування покарання» (ст.ст. 75, 79, 104 КК України), «звільнення від призначеного покарання» (ст. 78 КК України) дає підстави зробити висновок, що під звільненням від покарання із застосуванням інших заходів примусу слід розуміти звільнення не від конкретного покарання, визначеного в санкції статті чи призначеного судом, а від його призначення, як виду примусових заходів в цілому.

Щодо цивільного позову.

Представником потерпілої - адвокатом ОСОБА_44 в інтересах ОСОБА_3 було подано цивільний позов до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 гривень 00 копійок, заподіяної внаслідок кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України та стягнення витрат на правову допомогу.

Згідно матеріалів даного кримінального провадження ОСОБА_7 визнана потерпілою.

Відповідно до вимог п. 10 ч. 1 ст. 56 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом.

За правилами ст. 61 КПК України цивільним позивачем у кримінальному провадженні є фізична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, юридична особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, яким кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової шкоди, та яка (який) в порядку, встановленому цим Кодексом, пред`явила (пред`явив) цивільний позов.

Згідно положень ч. 2 ст. 127 КПК України, шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Вирішуючи питання щодо заявлених цивільних позовів, суд виходить з норм частин першої, четвертої статті 128 Кримінального процесуального кодексу України, за якими особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов; форма і зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. При цьому права та обов`язки цивільного позивача, цивільного відповідача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду (частина друга статті 61, частина друга статті 62 КПК України).

Частиною 1 статті 129 КПК України передбачено, що ухвалюючи обвинувальний вирок суд залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Згідно ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, встановленим договором або законом.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали кримінального провадження та цивільного позову, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке.

За змістом ч.1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичній болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам по собі факт порушення права (справа Науменко проти України).

Суд вважає, що заявлені позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди підлягають частковому задоволенню, з огляду на таке.

В обґрунтування поданого позову представник цивільного позивача ОСОБА_45 зазначив, що розмір моральної шкоди нанесеної протиправними діями ОСОБА_3 , остання оцінює у 100000 грн. 00 коп., оскільки своїми діями ОСОБА_3 , змусила потерпілу ОСОБА_3 емоційно переживати подію, терпіти фізичний біль та незручності, внаслідок наявних тілесних ушкоджень, та змусили ОСОБА_3 змінити звичайний спосіб життя, адже у зв`язку із цими обставинами, остання вимушена була звернутись до органів поліції, неодноразово відвідувати відділ поліції, та в подальшому суд, а також вимушена була відвідувати лікаря, придбати ліки та лікуватись, з метою відновлення свого здоров`я, а також проходити чисельні обстеження з метою перевірки того, чи не вплинув цей удар на інші органи ОСОБА_3 , враховуючи її вік.

Вказане є суб`єктивним припущенням потерпілої особи, що всупереч п. 5 ч. 3 ст. 175, ч. 5 ст. 177 ЦПК України, не підтверджено доказами та визнається судом неспроможним.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд, з огляду на фактичні обставини кримінального провадження, характер, глибину моральних страждань та переживань потерпілого ОСОБА_3 , керуючись вимогами розумності, виваженості та справедливості, оцінює завдану моральну шкоду потерпілого в розмірі 5000 гривень 00 копійок та вважає, що саме така сума відшкодування моральних страждань потерпілої за переконанням суду є достатньою для розумного задоволення потреб потерпілої і не буде становити надмірного тягаря для ОСОБА_3 , яка не визнала цивільній позов.

Визначаючи розмір відшкодування потерпілій, понесеної ним моральної шкоди, саме у зазначеній в цивільному позові сумі, суд виходить з того, що визначаючи розмір відшкодування, слід керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності та розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен призводити до її безпідставного збагачення, про що також зазначила Велика Палата Верховного Суду у справі № 752/17832/14-ц від 15.12.2020 року.

Потерпілою стороною не доведено перед судом заподіяння моральної шкоди саме у розмірі, заявленому у позові, а також такого матеріального стану відповідача, який би свідчив про його спроможність реально задовольнити вимоги потерпілої. Відтак, зазначений розмір задоволених судом позовних вимог, на думку суду, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, а також не порушує баланс між правами обвинуваченого, з одного боку, та інтересами потерпілого, з іншого.

Вирішуючи питання про задоволення позову в частині судових витрат понесених позивачем, а саме витрат на правничу допомогу адвоката, суд виходить з такого.

Статтею 118 КПК України встановлено, що процесуальні витрати складаються із: 1) витрат на правову допомогу; 2) витрат, пов`язаних із прибуттям до місця досудового розслідування або судового провадження; 3) витрат, пов`язаних із залученням потерпілих, свідків, спеціалістів, перекладачів та експертів; 4) витрат, пов`язаних із зберіганням і пересиланням речей і документів, виготовленням дублікатів і копій документів.

Відповідно до ч.1 ст.120 КПК України, витрати пов`язані з оплатою допомоги захисника, несе підозрюваний, обвинувачений, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 120 КПК України, витрати, пов`язані з оплатою допомоги представника потерпілого, цивільного позивача, цивільного відповідача та юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які надають правову допомогу за договором, несе відповідно потерпілий, цивільний позивач, цивільний відповідач, юридична особа, щодо якої здійснюється провадження.

При цьому, правовою підставою відшкодування витрат на правову допомогу є договір, укладений між потерпілим та адвокатом-представником, а також документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Для визначення розміру процесуальних витрат на правову допомогу, що підлягають відшкодуванню, особа має процесуально підтвердити надання правових послуг.

Так, представник потерпілої зазначив, що станом на день подання позову остаточний розмір витрат на правничу допомогу не сформовано, та буде надано суду не пізніше 5 днів після ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 124 КПК України, у разі ухвалення обвинувального вироку, суд стягує з обвинуваченого на користь потерпілого всі здійснені ним документально підтверджені процесуальні витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 126 КПК України, суд вирішує питання щодо процесуальних витрат у вироку суду або ухвалою.

В постанові у справі №598/1781/17 від 17.06.2020 року Велика Палата Верховного суду дійшла висновку, що суд повинен вирішити питання про розподіл процесуальних витрат у будь-якому рішенні, яким завершується розгляд кримінального провадження по суті.

Таким чином, враховуючи те, що представником потерпілої не долучено до позовної заяви орієнтованого розрахунку судових витрат, які позивач поніс, нормами КПК не передбачено вирішення питання щодо розподілу процесуальних витрат після ухвалення остаточного рішення у справі, тому суд вважає за необхідне в задоволенні заяви представника потерпілої у вказаній частині відмовити.

При вирішенні питання щодо стягнення з цивільного позивача судового збору, суд виходить з такого.

Згідно пунктів 2, 6 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі: у справах про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи; у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до рішення колегії суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного суду від 16.08.2021 року справа № 644/7193/17, вказані правові норми підлягають застосуванню щодо позовів про відшкодування будь-якої шкоди (майнової та моральної), завданої в результаті її заподіяння, за які відповідач несе цивільну відповідальність згідно із законом.

Отже, цивільні позивачі у кримінальних провадженнях звільняються від сплати судового збору за подання позовів про відшкодування будь-якої шкоди, завданої в результаті вчинення кримінального правопорушення, незалежно від об`єкта посягань, що також узгоджується з практикою Верховного Суду.

Таким чином, з урахуванням вищевикладеного, цивільний позивач ОСОБА_3 звільняється від сплати судового збору, тому суд не приймає до уваги доводи захисника щодо необхідності залишення вищевказаного цивільного позову без розгляду.

Щодо інших питань які потребують вирішення.

Запобіжний захід ОСОБА_3 у даному кримінальному провадженні, не обирався.

Арешт на майно у даному кримінальному провадження не накладався.

Питання щодо речових доказів судом вирішується в порядку вимог ст. 100 КПК України.

Процесуальні витрати на залучення експертів у зв`язку з проведенням експертиз відсутні та цивільний позов не заявлено.

На підставі викладеного, керуючись ст. 12, 49, 50, 53, 65, ч.5 ст. 74, 125 КК України, ст. 100, ст. 367-371, 373, 374, 376, 395, 532 КПК України,

УХВАЛИВ:

Визнати винною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, та на підставі ч.5 ст. 74 КК України звільнити її від покарання (без його призначення), у зв`язку із закінченням строків давності, передбачених п.1 ч.1 ст. 49 КК України.

Цивільний позов, поданий представником адвокатом ОСОБА_46 , в інтересах ОСОБА_7 , до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_7 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 (нуль) копійок на рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення.

В частині стягнення з ОСОБА_3 витрат, понесених потерпілою ОСОБА_7 на правничу допомогу відмовити.

Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 не обирався.

Речові докази у даному кримінальному провадженні відсутні.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження та на нього може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня проголошення вироку через Приморський районний суд м. Одеси до Одеського апеляційного суду.

Суддя Приморського районного

суду м. Одеси ОСОБА_47