Провадження №1-кп/523/511/25
В И Р О К

І м е н е м У к р а ї н и

28.01.2025р.Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - ОСОБА_1 ,

за участю секретарів - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

прокурорів - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,

представника потерпілого - адвоката ОСОБА_8 ,

потерпілого - ОСОБА_9 ,

захисників - адвокатів ОСОБА_10 , ОСОБА_11 ,

в присутності обвинуваченого - ОСОБА_12 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000636 від 27.09.2022р., за обвинуваченням:

ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Одеси, із середньо-спеціальною освітою, не одруженого, не офіційно працюючого різноробочим, зареєстрованого та проживаючого: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

24.09.2022р., приблизно о 17:00год., ОСОБА_12 знаходячись на території зупинки залізничної станції «Слобідська», напроти провулка 2-го Західного у м. Одесі, у ході конфлікту з ОСОБА_9 , який розпочався на ґрунті раптово виниклих неприязних відносин, схопив обома руками за верхній одяг ОСОБА_9 та почав із ним боротися. Переслідуючи мотиви особистої неприязності, ОСОБА_13 проявив злочинну недбалість, тобто діючи з необережності у процесі боротьби із ОСОБА_9 , не передбачаючи можливості настання шкоди для потерпілого у вигляді тривалого розладу його здоров`я, хоча міг та повинен був передбачити, тримаючи потерпілого за верхній одяг, не втримав власну рівновагу, у зв`язку з чим вони разом впали, при цьому, ОСОБА_13 впав на ОСОБА_9 , а останній під вагою ОСОБА_13 , впав спиною на ґрунтове покриття, внаслідок чого, потерпілому були заподіяні тілесні ушкодження у вигляді закритої травми грудної клітки, переломів задньо-бокових відрізків 3-7 правих ребер, які супроводжувалися попаданням повітря (пневмоторакс) в праву плевральну порожнину, закритий перелом акроміального кінця правої ключиці зі зміщенням уламків, що відповідно до п. п. 2.2.2 і 4.6 "Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень" (1995 р.), не є небезпечними для життя та відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

В судовому засіданні, ОСОБА_13 повністю визнав свою вину за пред`явленим та викладеним в обвинувальному акті обвинуваченням, крім того, пояснив суду про час, місце, спосіб та мотиви скоєного ним при вказаних вище обставинах, не оспорюючи при цьому докази, які містяться у кримінальному провадженні та фактичні обставини скоєного кримінального правопорушення.

Враховуючи те, що ОСОБА_13 в повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, враховуючи, що прокурор, потерпілий, обвинувачений не оспорювали фактичні обставини провадження та беручи до уваги, що учасники судового провадження, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, при цьому роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому

випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються, обмежившись допитом обвинуваченого та вивченням матеріалів кримінального провадження, що характеризують останнього.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вина ОСОБА_13 у вчиненні кримінального правопорушення доведена повністю та дії вказаної особи кваліфікує за ст.128 КК України - необережне середньої тяжкості тілесне ушкодження.

При призначенні покарання ОСОБА_13 , суд приймає до уваги характер і обставини вчиненого кримінального правопорушення, ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.

Судом враховується особа ОСОБА_13 , який є особою раніше не судимою, вперше вчинив кримінальне правопорушення та притягається до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів, маючого середньо-спеціальну освіту, не одруженого, неофіційно працюючого різноробочим, маючого постійне місце реєстрації та проживання.

Обставинами, які пом`якшують покарання ОСОБА_13 , передбачені ст.66 КК України, суд визнає: щире каяття, повне визнання своєї вини та активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування матеріальної шкоди.

Обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, передбачені ст.67 КК України, судом не встановлено.

Згідно зі статтями 50,65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження вчинення нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання має бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.

На підставі викладеного, при визначенні виду та міри покарання по даному кримінальному провадженню, враховуючи всі встановлені в судовому засіданні обставини кримінального провадження, беручи до уваги особу ОСОБА_13 , який є особою раніше не судимою, вперше вчинив кримінальне правопорушення та притягається до кримінальної відповідальності, вчинив кримінальне правопорушення, яке відноситься до категорії нетяжких злочинів, маючого середньо-спеціальну освіту, не одруженого, неофіційно працюючого різноробочим, маючого постійне місце реєстрації та проживання, враховуючи наявність обставин, які пом`якшують покарання обвинуваченому - щире каяття, повне визнання своєї вини, активне сприяння розкриттю злочину, відшкодування обвинуваченим спричиненої матеріальної шкоди та відсутність обставин, які обтяжують покарання обвинуваченому, з метою запобігання вчиненню останнім нових кримінальних правопорушень, суд приходить до висновку про те, що виправлення ОСОБА_13 та недопущення вчинення ним нових кримінальних правопорушень, можливе без його ізоляції від суспільства, із призначенням покарання у виді обмеження волі з випробуванням (із застосуванням ст.75 КК України).

В даному випадку, за переконанням суду, покарання у виді обмеження волі з випробуванням, передбаченого санкцією ст.128 КК України, повністю досягне мети його призначення та призведе до позитивних змін в особистості обвинуваченого, які створять у нього готовність до самокерованої правослухняної поведінки.

Водночас, вирішуючи питання про призначення обвинуваченому покарання у виді обмеження волі з випробуванням за вчинений злочин, судом враховується, що статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

У справі «Ізмайлов проти Росії» (п.38 рішення від 16 жовтня 2008 року), Європейський Суд вказав, що при призначенні покарання «для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити «особистий надмірний тягар для особи».

При цьому, суд також враховує правову позицію Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду, висловлену у Постанові від 28.05.2020року (справа №753/13972/17; провадження №51-986км20), згідно якої, Верховний Суд зазначив, що законодавцем саме суду надано дискреційні повноваження щодо визначення виду та міри покарання за вчинення того чи іншого злочину.

Крім того, приймаючи таке рішення, суд серед іншого враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Вимога додержуватись справедливості при застосуванні кримінального покарання закріплена і в міжнародних документах з прав людини, зокрема у статті 10 Загальної декларації прав людини 1948 (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року), статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права 1966, статті 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод 1950.

Розглянувши цивільний позов, заявлений потерпілим ОСОБА_9 у межах заявлених вимог, вислухавши думку прокурора, який просив позов задовольнити та обвинуваченого ОСОБА_12 і його захисника, які не погоджувались із заявленими позовними вимогами, дослідивши наданий відзив на цивільний позов, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

В частині другій статті 127 КПК України передбачено, що шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.

Розглядаючи цивільний позов, суд враховує, що за змістом ч.1 ст.129 КПК України, суд ухвалюючи, зокрема, обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє в ньому.

Ч.5 ст.128 КПК передбачено, що цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства.

Згідно з ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В частині першій статті 1177 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

25.05.2023р. до початку судового розгляду (відповідно до вимог статті 128 КПК України) представником потерпілого - адвокатом ОСОБА_8 в інтересах потерпілого ОСОБА_9 подано цивільний позов, за змістом якого, потерпіла сторона просить стягнути зі ОСОБА_12 завдану внаслідок вчиненого кримінального правопорушення матеріальну та моральну шкоду у сумі 82480грн. та відповідно 400000грн., та судові витрати на правову допомогу у розмірі 20000грн.

Потерпілим ОСОБА_9 зазначено, що майнова шкода, яка йому спричинена складається з витрат на ремонт одягу, телефону, на придбання нових окулярів, витрат на оренду житла, витрат на діагностичні обстеження та витрат, необхідних для подальшого лікування та відповідно складає 82480грн.

Однак, з вказаними розрахунками суд не погоджується, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі.

Як передбачено ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Фізична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, на підставі ч.1 ст.1195 ЦК України, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Верховним Судом України в п.2 Постанови Пленуму «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року за №6 (з подальшими змінами та доповненнями) роз`яснив судам, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Цивільний процесуальний кодекс України містить одну з обов`язкових вимог позовної заяви -докази, які підтверджують обставини такого позову.

Так, вказані у позові обставини про факт купівлі нової речі замість тієї, що була пошкоджена в результаті вчинення кримінального правопорушення, не доводить ринкової вартості пошкодженої речі на момент вчинення відповідного правопорушення, а тому за відсутності в матеріалах кримінального провадження відомостей, на підставі яких можна встановити вартість пошкодженої речі, у цивільного позивача відсутні підстави для стягнення їх вартості.

Крім того, слід звернути увагу, що потерпілим надано завищену калькуляцію послуг, яка на його замовлення була зроблена Медицинский Дом «Odrex», яка складає 59300грн., при цьому, в матеріалах справи наявний альтернативний розрахунок вартості лікування у розмірі 23504грн., яка була перерахована (виплачена) потерпілому.

Крім того, слід зазначити, що потерпілий ОСОБА_9 самовільно покинув медичний заклад, де проходив лікування, тим самим, посилив негативні наслідки травми для свого здоров`я та перешкодив наданню кваліфікованої медичної допомоги, що негативно відобразилось на загальному стані його здоров`я та причинний зв`язок погіршення стану здоров`я та самовільного залишення медичного закладу знайшов своє підтвердження у описовій частині висновку експертизи.

Тому у позові ОСОБА_9 в частині стягнення майнової шкоди слід відмовити, оскільки сума у розмірі 82480грн. є надто завищеною та необґрунтованою.

Щодо моральної шкоди, яку ОСОБА_9 оцінює в 400000грн., суд зазначає наступне.

Згідно з частиною 1 статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до статті 23 ЦК України та п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода, крім іншого, полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї та близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Вищенаведені обставини в дотримання вимог ст.23 ЦК України враховуються судом при з`ясуванні питання про обґрунтованість заявленого цивільним позивачем розміру моральної шкоди.

Оцінюючи у сукупності доводи викладені у цивільному позові про перенесений потерпілим фізичний біль та душевні переживання, суд виходить з того, що між протиправним діянням обвинуваченого та завданою потерпілому моральною шкодою існує причинно-наслідковий зв`язок. Падіння на землю має видимий характер, наслідки падіння очевидно супроводжувались фізичним болем, обумовили необхідність лікування, що привезло до змін у звичайному циклі життя, безумовно протиправна поведінка породила душевні переживання та відчуття приниження, оскільки ця подія відбулася в громадському місці на очах сторонніх спостерігачів. Окрім того, судом не приймаються до уваги ті обставини, що позивач є інвалідом 3-групи та має на утриманні неповнолітню дитину, оскільки будь-яких документів на підтвердження цієї

інформації на адресу суду не надано. Керуючись принципом розумності та справедливості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з обвинуваченого на користь потерпілого 90000грн. у рахунок компенсації моральної шкоди.

Щодо витрат на правову допомогу у розмірі 20000грн., то згідно з п.3 ч.1 ст.91 КПК України розмір процесуальних витрат, належить до обставин, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні. Оскільки на підтвердження понесення таких витрат потерпілим не надано суду належних та допустимих доказів, то у стягненні таких слід відмовити.

Керуючись ст.ст.369-371, 373-374 КПК України, суд-

УХВАЛИВ:

ОСОБА_12 визнати винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ст.128 КК України та призначити йому покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік.

На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_12 від відбування покарання з випробуванням на строк 1 рік, із покладанням обов`язків: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Запобіжний захід до набрання вироку законної сили відносно ОСОБА_12 обрати у вигляді особистого зобов`язання.

Цивільний позов ОСОБА_9 до ОСОБА_12 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення та стягнення процесуальних витрат (витрат на правову допомогу) - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_12 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) на користь ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) 90000гривень моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення, в іншій частині позовних вимог - відмовити.

Вирок набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження та подання апеляції через Суворовський районний суд м. Одеси до Судової палати по кримінальних справах Одеського апеляційного суду, протягом 30 днів з дня проголошення.

Копії вироку вручити під розписку учасникам судового засідання, а також надати іншим заінтересованим особам.

Головуючий суддя ОСОБА_1