Справа № 553/516/25
Провадження № 1-в/553/65/2025
У Х В А Л А

Іменем України

27.02.2025м. Полтава

Ленінський районний суд міста Полтави у складі:

головуючого - судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

прокурора - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду подання начальника Державної установи «Полтавська виправна колонія (№ 64)» ОСОБА_4 стосовно засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Сновидів Бучанського р-ну Тернопільської обл., громадянина України, з середньою освітою, не одруженого, не працюючого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , про приведення вироку Приморського районного суду м. Одеси від 22.03.2023 у відповідність до вимог Закону України «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 та визначення остаточної міри покарання за вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 12.10.2023,

в с т а н о в и в:

Начальник ДУ «Полтавська виправна колонія (№ 64)» ОСОБА_6 звернувся до суду з поданням про приведення у відповідність до вимог Закону України "Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів» № 3886-IX від 18.07.2024 вироку Приморського районного суду м. Одеси від 22.03.2023 та визначення остаточної міри покарання за вироком ЗХерсонського міського суду Херсонської області від 12.10.2023.

На обґрунтування подання вказав, що в ДУ "Полтавська виправна колонія (№ 64)" відбуває покарання ОСОБА_5 , раніше судимий 22.03.2023 Приморським районним судом м. Одеси за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України з іспитовим строком на 3 роки. Вирок набрав законної сили 24.04.2023.

По даній справі ОСОБА_5 засуджений 12.10.2023 Херсонським міським судом Херсонської області за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі. На підставі ст. 71 КК України за сукупністю вироків, до призначеного за цим вироком частково приєднано невідбуту частину покарання за попереднім вироком від 22.03.2023, та остаточно призначено ОСОБА_5 покарання у виді 6 років позбавлення волі. Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 16.01.2024 вирок Херсонського міського суду Херсонської області від 12.10.2023 щодо ОСОБА_5 змінено, виключено з формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним за ч. 4 ст. 185 КК України, кваліфікуючу ознаку як крадіжка, поєднана з проникненням у сховище. Стягнуто з ОСОБА_5 судові витрати за проведення у справі судової товарознавчої експертизи № 1564/23 від 12.04.2023 на користь судового експерта ОСОБА_7 в сумі 220,00 грн. У решті вирок залишено без змін. Вирок набрав законної сили 16.01.2024, початок строку покарання 03.05.2023, кінець строку покарання 03.05.2029.

09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Засуджений ОСОБА_5 надав суду заяву, в якій просив розглянути подання за його відсутності.

Начальник ДУ «Полтавської виправної колонії (№64)» надав суду заяву з проханням розглянути матеріали подання за відсутності представника адміністрації «Полтавської виправної колонії (№64)»

Прокурор проти задоволення подання не заперечував, про що зазначив у заяві.

Відповідно до частини 5 статті 539 Кримінального процесуального кодексу України неприбуття в судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про місце та час розгляду клопотання (подання), не перешкоджає проведенню судового розгляду, крім випадків, коли їх участь визнана судом обов`язковою або особа повідомила про поважні причини неприбуття.

Дослідивши матеріали подання, надані начальником ДУ «Полтавської виправної колонії (№64)», суд доходить висновку про таке.

Під час виконання вироків суд, визначений частиною другою статті 539 цього Кодексу, має право вирішувати такі питання: про звільнення від покарання і пом`якшення покарання у випадках, передбачених частинами 2 і 3 статті 74 Кримінального кодексу України (п. 13 ч. 1 ст. 537 КПК України).

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 539 КПК України клопотання (подання) про вирішення питання, пов`язаного із виконанням вироку, подається до місцевого суду, в межах територіальної юрисдикції якого виконується вирок, - у разі необхідності вирішення питань, передбачених пунктами 10 (у частині клопотань про заміну покарання відповідно до частини третьої статті 57, частини першої статті 58, частини першої статті 62 Кримінального кодексу України), 11, 13, 13-2 частини першої статті 537 цього Кодексу.

09.08.2024 набрав чинності Закон України № 3886-ІХ «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення та деяких інших законів України щодо посилення відповідальності за дрібне викрадення чужого майна та врегулювання деяких інших питань діяльності правоохоронних органів».

Відповідно до вказаного Закону №3886-ІХ, стаття 51 Кодексу України про адміністративні правопорушення була викладена у новій редакції, внаслідок чого дрібним викраденням чужого майна вважається крадіжка, шахрайство, привласнення чи розтрата, якщо вартість такого майна на момент вчинення правопорушення становить до двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Положеннями частини 1 статті 3 КК України встановлено, що законодавство України про кримінальну відповідальність становить КК України, який ґрунтується на Конституції України та загальновизнаних принципах і нормах міжнародного права. При цьому зміни до законодавства України про кримінальну відповідальність можуть вноситися виключно законами про внесення змін до цього Кодексу та/або до кримінального процесуального законодавства України, та/або до законодавства України про адміністративні правопорушення (частина 6 статті 3 КК України).

Відповідно до пункту 5 підрозділу 1 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України, для норм адміністративного та кримінального законодавства в частині кваліфікації адміністративних або кримінальних правопорушень сума неоподатковуваного мінімуму встановлюється на рівні податкової соціальної пільги.

Підпункт 169.1.1 пункту 169.1 статті 169 розділу IV Податкового кодексу України визначає, що податкова соціальна пільга визначається у розмірі, що дорівнює 50 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи (у розрахунку на місяць), встановленому законом на 1 січня звітного податкового року, - для будь-якого платника податку.

Таким чином, два неоподатковуваних мінімуми доходів громадян дорівнюють 100 відсоткам розміру прожиткового мінімуму для працездатної особи, встановленому законом на 1 січня звітного року.

Судом встановлено, що вироком Приморського районного суду м. Одеси від 22.03.2023 ОСОБА_5 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України до 5 років позбавлення волі, на підставі ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком на 3 роки.

Станом на 01 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб становив 2 481,00 грн.

Цим вироком ОСОБА_5 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України за вчинення кримінального правопорушення 25.07.2022, чим завдано матеріальної шкоди на суму 1 860,94 грн, що станом на день вчинення крадіжки складає суму меншу двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (менше 2 481,00 грн).

Кримінальна протиправність діяння, а також його карність та інші кримінально-правові наслідки визначаються тільки Кримінальним кодексом, що діяв на час вчинення цього діяння (ч. 3 ст. 3, ч. 2 ст. 4 КК України).

Закон про кримінальну відповідальність, що скасовує кримінальну протиправність діяння, пом`якшує кримінальну відповідальність або іншим чином поліпшує становище особи, має зворотну дію у часі, тобто поширюється на осіб, які вчинили відповідні діяння до набрання таким законом чинності, у тому числі на осіб, які відбувають покарання або відбули покарання, але мають судимість (ч. 1 ст. 5 КК України).

Указане положення цілком узгоджується із вимогами ст. 58 Конституції України, відповідно до якої закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Таким чином, на теперішній час кримінальна відповідальність за таємне викрадення чужого майна (крадіжка) настає виключно у випадку, якщо вартість такого майна становить більше двох неоподатковуваних мінімумів доходів громадян встановленого на дату скоєння відповідного правопорушення.

Вказані висновки суду узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.01.2021 у справі № 0306/7567/12, згідно з якими «за загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 4 КК, злочинність, караність, а також інші кримінально-правові наслідки діяння визначаються законом про кримінальну відповідальність, який діяв на час його вчинення. Припинення законної сили кримінально-правової норми тягне неможливість її застосування до діянь, що передбачені чи передбачалися у КК раніше як злочини і скоєні після втрати цією нормою чинності. Водночас у випадках, коли новий закон про кримінальну відповідальність покращує юридичне становище особи, він поширюється і на діяння, вчинені до набрання ним чинності, тобто застосовується принцип ретроактивності».

Таким чином діяння, за вчинення якого засуджено ОСОБА_5 вироком Приморського районного суду м. Одеси від 22.03.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України, наразі не може вважатись кримінально караним правопорушенням, оскільки вартість майна, за викрадення якого останній засуджений, не перевищує граничної вартості майна, за викрадення якого наразі передбачено саме кримінальну відповідальність 2 неоподатковуваних мінімуми доходів громадян.

При цьому суд враховує, що на стадії виконання вироків суд не може вирішити питання щодо наявності підстав вважати ОСОБА_5 засудженим за ч. 1 ст. 162 КК України (перекваліфікації його дій), адже прийняття такого рішення можливе лише відповідно до ч. 3 ст. 337 КПК України під час судового провадження, а його постановлення в порядку ст. ст. 537, 539 КПК України не передбачено.

Частиною 2 статті 74 КК України передбачено, що особа, засуджена за діяння, караність якого законом усунена, підлягає негайному звільненню від призначеного судом покарання.

У зв`язку із зазначеним, оскільки кримінальна караність діяння, за вчинення якого засуджено ОСОБА_5 , усунута, суд приходить до висновку про те, що на підставі ч. 2 ст. 74 КК України ОСОБА_5 необхідно звільнити від призначеного покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 22.03.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України.

При цьому, вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 12.10.2023 ОСОБА_5 засуджений за ч. 4 ст. 185 КК України, яке є кримінально-караним діянням.

З огляду на викладене, за вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 12.10.2023 ОСОБА_5 слід вважати засудженим за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, без застосування ч. 1 ст. 71 КК України.

На підставі викладеного, керуючись вимогами Закону України № 3886-IX від 18.07.2024, ч. 1, ч. 3 ст. 5, ч. 2 ст. 74 КК України, ст. ст. 537, 539 КПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Подання начальника Державної установи «Полтавська виправна колонія (№ 64)» ОСОБА_4 - задовольнити.

На підставі ч. 2 ст. 74 КК України звільнити засудженого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від призначеного покарання за вироком Приморського районного суду м. Одеси від 22.03.2023 за ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, на підставі ст. 75 КК України звільненого від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком на 3 роки.

Вважати ОСОБА_5 таким, що засуджений вироком Херсонського міського суду Херсонської області від 12.10.2023, зміненого ухвалою Херсонського апеляційного суду від 16.01.2024, за ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі, без застосування ч. 1 ст. 71 КК України.

Копію ухвали направити для виконання до державної установи «Полтавська виправна колонія (№ 64)».

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 7 діб з дня її проголошення.

Ухвала підлягає негайному виконанню.

Головуючий ОСОБА_1