Єдиний унікальний номер 448/2072/24
Провадження № 1-кп/448/261/24
В И Р О К

Іменем України

26.12.2024 місто Мостиська

Мостиський районний суд Львівської області у складі:

головуючої судді ОСОБА_1

за участі секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Мостиська матеріали кримінального провадження внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000255 від 27.09.2024 по обвинуваченню:

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, уродженця с. Арламівська Воля, Мостиського району Львівської області, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , із середньою освітою, безробітнього, одруженого, раніше не судимого,

у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 369 Кримінального кодексу України (далі КК),

за участі сторін кримінального провадження:

прокурор ОСОБА_4 ,

обвинувачений ОСОБА_3

безпосередньо після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив вирок про наступне:

І. Формулювання обвинувачення, визнаного Судом доведеним

1. 26.09.2024 поліцейські в складі інспектора СРПП ВнП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області лейтенанта поліції ОСОБА_5 та інспектора СРПП ВнП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області старшого лейтенанта поліції ОСОБА_6 , будучи у форменому одязі із знаками розрізнення, отримавши табельну вогнепальну зброю та спеціальні засоби, відповідно до книги нарядів ВнП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області, виконували свої службові обов`язки, а саме здійснювали патрулювання на території Мостиської та Шегинівської територіальної громади.

Згідно з нормами ст. 2 Закону України «Про державний захист працівників суду і правоохоронних органів» працівниками правоохоронних органів є, у тому числі, працівники Національної поліції.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський під час виконання покладених на поліцію повноважень є представником держави.

Відповідно до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, передбачені частиною першою, другою і четвертою статті 126 цього Кодексу. Таким чином, інспектор СРПП ВнП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області лейтенант поліції ОСОБА_5 та інспектор СРПП ВнП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області старший лейтенант поліції ОСОБА_6 , є представниками влади - працівниками правоохоронного органу, і, відповідно до ч. 3 ст. 18 КК України та примітки до ст. 364 КК України, - службовими особами.

26.09.2024 о 21 годині 58 хвилині, під час виконання посадових обов`язків інспектором СРГШ ВнП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області лейтенантом поліції ОСОБА_5 та інспектором СРПП ВнП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області старшим лейтенантом поліції ОСОБА_6 , на автодорозі по вул. Окружна, 4 у м. Мостиська Яворівського району Львівської області за порушення правил дорожнього руху зупинено транспортний засіб марки «ВАЗ 210994-20», з реєстраційним номером НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителя АДРЕСА_1 .

В подальшому, після зупинки вказаного автомобіля працівниками поліції повідомлено водія ОСОБА_3 про причину зупинки та висунуто вимогу пред`явити документи на право керування транспортним засобом та реєстраційні документи на автомобіль.

Під час розмови з водієм ОСОБА_3 працівниками поліції встановлено, що останній не має права керування таким транспортним засобом, у зв`язку з чим ОСОБА_3 повідомлено про винесення відносно нього постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.

В цей час у ОСОБА_3 , який усвідомлював, що вчинив дії, за які передбачена адміністративна відповідальність, з метою уникнення настання негативних правових наслідків для себе, з метою непритягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, виник протиправний умисел, спрямований на пропозицію надання поліцейським інспектору СРПП ВнП № 1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області лейтенанту поліції ОСОБА_5 та інспектору СРПП ВнП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області старшому лейтенанту поліції ОСОБА_6 неправомірної вигоди за не вчинення службовими особами дій в його інтересах з використанням службового становища.

З метою реалізації свого протиправного умислу, спрямованого на висловлення пропозиції надати працівникам поліції неправомірну вигоду, ОСОБА_3 , перебуваючи на автодорозі по вул. Окружна, 4 у м. Мостиська Яворівського району Львівської області, знаючи, що інспектор СРПП ВнП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області лейтенант поліції ОСОБА_5 та інспектор СРПП ВнП №1 Яворівського РВП ГУНП у Львівській області старший лейтенант поліції ОСОБА_6 є службовими особами органів Національної поліції України, оскільки ті перебували в однострої, представилися та мали при собі нагрудні жетони, діючи умисно, з метою уникнення для себе адміністративної відповідальності, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки, достовірно знаючи про кримінальну відповідальність за надання неправомірної вигоди службовій особі, 26.09.2024 у період часу з 22.00 год по 22.01 год, в ході розмови із працівниками поліції висловив словесну пропозицію надати зазначеним службовим особам неправомірну вигоду за нескладання відносно нього постанови про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП, а в подальшому намагався надати працівникам поліції неправомірну вигоду в сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень, поклавши вказані грошові кошти на переднє пасажирське сидіння службового автомобіля марки «Шкода Рапід», р.н. 1320.

ІІ. Позиція обвинуваченого

2. В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3 вину у інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав повністю та підтвердив обставини, що наведені у обвинувальному акті. Пояснив, що дійсно зазначеного дня та часу, при наведених в обвинувальному акті обставинах керував транспортним засобом «ВАЗ 210994-20», з реєстраційним номером НОМЕР_1 на автодорозі по вул. Окружна, 4 у м. Мостиська Яворівського району Львівської області, за порушення правил дорожнього руху його зупинили працівники поліції. Під час розмови працівниками поліції встановлено, що він не має права керування таким транспортним засобом, у зв`язку з чим його повідомили про винесення відносно нього постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.

В цей час, з метою уникнення настання негативних правових наслідків для себе, з метою непритягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, у нього виник протиправний умисел, спрямований на пропозицію надання поліцейським інспектору поліції ОСОБА_5 та інспектору поліції ОСОБА_6 неправомірної вигоди за не вчинення службовими особами дій в його інтересах з використанням службового становища у сумі 5000, 00 грн. Вказав, що критично оцінює свої дії, щиро розкаюється у вчиненому, зробив висновки на майбутнє, висловлює жаль щодо вчиненого.

ІІІ. Оцінка Суду

3. Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_3 свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні визнав повністю, він та інші учасники судового провадження не оспорюють обставини, викладені в обвинувальному акті, і судом встановлено, що вони правильно розуміють зміст цих обставин, відсутні будь-які сумніви у добровільності їх позиції, заслухавши думку учасників судового провадження, та, роз`яснивши їм положення КПК України про наслідки застосування обмеженого дослідження доказів, а саме: про позбавлення їх у такому випадку права подальшого оспорювання цих обставин в апеляційному порядку, суд визнає недоцільним дослідження інших доказів по справі відносно тих обставин, які ніким не оспорюються.

4. Суд обмежився допитом обвинуваченого ОСОБА_3 та дослідженням документів, які характеризують обвинуваченого, як особу.

5. Показання обвинуваченого ОСОБА_3 у судовому засіданні послідовні і логічні, а тому не викликають сумнівів у суду щодо правильності розуміння ним змісту обставин кримінального правопорушення, добровільності та істинності його позиції.

6. Жодних розумних сумнівів щодо доведеності винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення у суду немає та будь-які належні, допустимі і достовірні докази на спростування вищевказаного відсутні, жодних клопотань з цього приводу стороною захисту не заявлялося.

7. Судовий розгляд провадження проводився відносно обвинуваченого ОСОБА_3 в межах пред`явленого обвинувачення.

8. Зміни обвинувачення та визнання частини обвинувачення необґрунтованою судом не здійснювались, а підстав для цього не встановлено.

9. Враховуючи показання обвинуваченого, співвіднісши їх з фактичними обставинами справи, приймаючи до уваги те, що фактичні обставини справи ніким не оспорюються, Суд приходить до переконання, що дії ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за частиною першою статті 369 КК як надання службовій особі неправомірної вигоди за не вчинення службовою особою в інтересах того, хто надає таку вигоду дій з використанням наданого їй службового становища.

10. Вина ОСОБА_3 у скоєному доведена у повному обсязі поза розумним сумнівом.

ІV. Призначення покарання

11. При призначенні покарання суд враховує, що у ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» закріплено, що при розгляді справ суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

12. У справі «Ізмайлов проти Росії» (рішення від 16.10.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що при призначенні покарання для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий надмірний тягар для особи. Також у справах «Бакланов проти Росії» (рішення від 09.06.2005) та «Фрізен проти Росії» (рішення від 24.02.2005) Європейський Суд з прав людини зазначив, що досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та вимогами захисту основоположних прав особи лише тоді стає значним, якщо встановлено, що під час відповідного втручання було дотримано принципу законності і воно не було свавільним.

13. Згідно з п. 1 Постанови Пленуму ВСУ «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24.10.2015, призначаючи покарання, у кожному конкретному випадку суди мають дотримуватися вимог кримінального закону й зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Таке покарання має бути необхідним і достатнім для виправлення засудженого та попередження нових злочинів, а згідно з п. 3, визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити із особливостей конкретного злочину і його обставин.

14. Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, яке згідно ст.12 КК України відноситься до нетяжкого злочину.

15. Обставини, що пом`якшують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , відповідно до ст.66 КК України є: щире каяття, а також повне та беззастережне визнання вини обвинуваченим, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.

16. Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 відповідно до ст.67 КК України не встановлено.

17. Відповідно до правових орієнтирів, визначених у ст.ст. 50, 65 КК України метою покарання є як кара, так і виправлення засуджених та запобігання вчинення нових злочинів. Досягнення вказаної мети є однією з форм реалізації визначених у ч.1 ст.1 КК України, завдань Закону про кримінальну відповідальність, правового забезпечення охорони від злочинних посягань прав і свобод людини і громадянина, власності та інших охоронюваних законом цінностей, а також запобігання злочинам.

18. Обираючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , судом також враховується те, що такий раніше не судимий, щиро розкаявся у вчиненому, висловив жаль з приводу вчиненого діяння, висловив критичне відношення до вчиненого та бажання виправитись, зазначив, що зробив для себе відповідні висновки, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, яке виражається в тому, що винний добровільно у будь-якій формі своїми активними діями надав допомогу органам досудового розслідування та суду у з`ясуванні тих обставин вчинення злочину, що мають істотне значення для повного розкриття, вчиненого ним кримінального правопорушення, враховуючи його стан здоров`я на обліку в наркологічному та психоневрологічному диспансерах не перебуває, роль у скоєному кримінальному правопорушенні та поведінку до і після вчинення кримінального правопорушення, позитивно характеризується за місцем проживання. Суд враховує, що обставини, які обтяжують покарання відсутні, у даному кримінальному провадженні відсутній потерпілий, вчиненим злочином завдана шкода лише державним та суспільним інтересам.

19. З огляду на викладене, та враховуючи позицію прокурора, яка просила призначати покарання для обвинуваченого у вигляді штрафу, керуючись принципом законності, справедливості та індивідуалізації покарання, суд приходить до висновку та погоджується з думкою державного обвинувача, що виправлення та перевиховання обвинуваченого можливе без ізоляції його від суспільства, а тому необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень буде покарання в межах санкції інкримінованої йому статті КК України у виді штрафу.

20. Підстав для застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 ст.69 КК України, суд не вбачає.

21. Суд приходить до переконання, що таке покарання перебуває у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного, адже справедливість розглядається як властивість права, виражена, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому порушенню, так як Конституційний Суд України у рішенні від 2 листопада 2004 № 15-рп/2004 зазначив, що: «Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину».

22. Справедливе застосування норм права означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного.

V. Інші рішення, щодо питань, які вирішуються Судом при ухваленні вироку

23. Відповідно до ч.4 ст.174 КПК України суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна.

24. Ухвалою слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області від 30.09.2024 накладено арешт на грошові кошти в загальній сумі 5000, 00 грн. (10 банкнот номіналом по 500 грн.).

25. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність скасування арешту з вищезазначеного майна, оскільки на даний час обставини, які були підставою накладення арешту на вказане майно відсутні.

26. Згідно з ч.9 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.

27. Відповідно до положень ч.1 ст.96-1 КК України спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного злочину або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною цього Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

28. Згідно п.1 ч.2 ст.96-1 КК України спеціальна конфіскація застосовується на підставі обвинувального вироку суду.

29. Спеціальна конфіскація, відповідно до положень пункту 2 частини першої статті 96-2 КК України, застосовується у разі, якщо гроші, цінності та інше майно призначалися (використовувалися) для схиляння особи до вчинення кримінального правопорушення, фінансування та/або матеріального забезпечення кримінального правопорушення або винагороди за його вчинення.

30. Враховуючи наведені норми, суд приходить до висновку, що вказані готівкові кошти в сумі 5000 (п`ять тисяч) гривень, як речові докази слід конфіскувати в порядку ст.96-1, 96-2 КК України.

31. Питання про долю речового доказу оптичного носія інформації компакт-диску вирішити згідно вимог ст.100 КПК України.

32. Судові витрати по справі відсутні.

33. Цивільний позов по справі не заявлявся.

34. Запобіжний захід щодо обвинуваченого ОСОБА_3 не застосований, клопотання про застосування такого заходу не заявлено.

З цих підстав, керуючись статтями 368, 370-371, 373-374, 376 Кримінального процесуального кодексу України, Суд,

у х в а л и в :

1. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.369 КК України та призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень 00 коп.

2. Зобов`язати ОСОБА_3 сплатити штраф у місячний строк з моменту набрання чинності цим вироком та повідомити про сплату штрафу, шляхом надання відповідного документу.

3. Скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Мостиського районного суду Львівської області від 30.09.2024 на грошові кошти в загальні сумі 5000, 00 грн. (10 банкнот по 500 гривень).

4. Речові докази:

- грошові кошти в загальній сумі 5 000 (п`ять тисяч) гривень, які зберігаються у АТ КБ «ПРИВАТБАНК», що за адресою: 49094, Україна, Дніпропетровськ, Набережна Перемоги, 50 - конфіскувати на користь держави на підставі ст.96-1, 96-2 КК України.

- оптичний носія інформації компакт-диск, на якому збережені відеофайли зберігати при матеріалах кримінального провадження.

5. Запобіжний захід відносно ОСОБА_3 не застосовувати.

6. Цивільний позов під час досудового розслідування та судового розгляду не пред`явлено.

7. Процесуальні витрати та витрати на залучення експерта у кримінальному провадженні відсутні.

8. На вирок може бути подана апеляційна скарга до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

9. Вирок, якщо інше не передбачено Кримінальним процесуальним кодексом України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

10. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

11. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.

Вирок суду виготовлений та підписаний в нарадчій кімнаті 26.12.2024.

Суддя ОСОБА_7