Комінтернівський районний суд м.Харкова
Номер провадження № 1-кс/641/622/2025 Справа № 641/2563/25
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 квітня 2025 року м.Харків

Комінтернівський районний суд м. Харкова у складі:

слідчого судді ОСОБА_1 ,

за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,

за участю сторін кримінального провадження:

прокурора ОСОБА_3 ,

слідчого ОСОБА_4 ,

захисника ОСОБА_5 ,

підозрюваної ОСОБА_6 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові клопотання старшого слідчого СВ ВП № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Слобідської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000500 від 09.04.2025, до

ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженки с. Шипувате Великобурлуцького району Харківської області, громадянки України, не працевлаштованої, неодруженої, на утриманні неповнолітніх дітей не має , фактично проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судима 01.04.2025 Дзержинським районним судом м. Харкова до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік (на підставі статті 75 ККУкраїни звільнена від відбування покарання з випробуванням на 1 рік).

підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України,-

ВСТАНОВИВ:

До Комінтернівського районного суду м. Харкова надійшло клопотання старшого слідчого СВ ВП № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_7 , в якому він просить застосувати запобіжний захід у вигляді тримання під вартою до підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор» за адресою: м. Харків, вул. Полтавський шлях, 99, строком на 60 днів.

В обґрунтування клопотання слідчий зазначає, що СВ ВП № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області здійснюється досудове розслідування за матеріалами кримінального провадження, які внесені до ЄРДР за №

0000500 від 09.10.2025 за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України.

Досудовим розслідуванням встановлено, що у ОСОБА_6 під час дії воєнного стану, оголошеного Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні» та введеного в дію Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, котрий в подальшому продовжено до теперішнього часу, в період часу приблизно з кінця березня до початку квітня 2025 року, більш точний час та дату досудовим розслідуванням встановити не виявилось можливим, виник злочинний умисел на вчинення підпалу, спрямованого на зруйнування та пошкодження об`єкту, який має важливе народногосподарське та оборонне значення.

Так, ОСОБА_6 з метою реалізації свого злочинного умислу на власному телефоні ТМ «Samsung» відкрила додаток «Telegram», де під час спілкування із невстановленою досудовим розслідуванням особою на ім`я ОСОБА_8 , отримала пропозицію від неї щодо підпалу релейної шафи вхідного світлофору на станції «Харків-Слобідський-Балашівка» з подальшим розрахунком за виконану роботу грошовими коштами, на що остання надала згоду, після чого отримала відповідні інструкції та домовилась про порядок отримання грошової винагороди.

Реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на зруйнування та пошкодження об`єкту, який має важливе народногосподарське та оборонне значення, ОСОБА_6 в межах підготовки до підпалу, у раніше вказаний проміжок часу, але не пізніше 08.04.2025 та у невстановленому досудовим розслідуванням місці, придбала паливний матеріал (бензин). Після вказаних дій, 08.04.2025 приблизно о 21:00 год.

ОСОБА_6 прибула до релейної шафи вхідного світлофору на залізничній станції «Харків-Слобідський-Балашівка», що розташований поблизу будинку 31 по вулиці Переїзна в Слобідському районі міста Харкові, яка є об`єктом, що має важливе народногосподарське та оборонне значення.

В подальшому, ОСОБА_6 , діючи умисно, з метою реалізації свого злочинного умислу направленого на зруйнування та пошкодження об`єкту, який має важливе народногосподарське та оборонне значення, що полягав у зруйнуванні релейної шафи шляхом підпалу, усвідомлюючи наслідки вчинення підпалу та бажаючи їх настання, облила заздалегідь підготовленим паливним матеріалом релейну шафу та підпалила її, після чого, здійснила відео-фіксацію підпалу на власний мобільний телефон та відправила відео-звіт підпалу релейної шафи невстановленій в ході досудового розслідування особі на імя ОСОБА_8 у додатку «Telegram», за що отримала грошову винагороду в сумі 400,00 дол. США шляхом перерахунку на банківську картку.Після вчинених дій, ОСОБА_6 покинула місце злочину.

Таким чином, ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні під час воєнного стану з метою ослаблення держави підпалу, спрямованому на зруйнування та пошкодження об`єкту, який має важливе народногосподарське та оборонне значення, тобто, у вчиненні кримінального правопорушення злочину, передбаченому ч. 2 ст.113 КК України.

09.04.2025 ОСОБА_6 затримано в порядку ст. 208 КПК України.

10.04.2025 ОСОБА_6 вручене письмове повідомлення про підозру у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 ст. 113 КК України.

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення (злочину), за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна.

На даний час, у вказаному кримінальному провадженні проводяться необхідні слідчі (розшукові) та процесуальні дії, спрямовані на встановлення обставин вчинення кримінального правопорушення злочину, які підлягають доказуванню у кримінальному провадженні.

Існує ряд ризиків, передбачених п.п. 1, 5 ст. 177 КПК України, які є підставою для застосування стосовно ОСОБА_6 запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а саме підозрювана може вчинити спробу переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду з метою уникнути відповідальності, враховуючи вищевикладені обставини, які в своїй сукупності свідчать про те, що з огляду на тяжкість інкримінованого їй злочину, тяжкість можливого покарання у виді позбавлення волі, вбачається ризик того, що вона може вчинити спробу переховуватись від органу досудового розслідування та/або суду в України або за її межами з метою уникнути передбаченої відповідальності. Крім цього ОСОБА_6 офіційно не працевлаштована та в неї відсутні законні джерела існування, вона не має міцних соціальних зв`язків, раніше судима 01.04.2025 вироком Дзержинського районного суду м. Харкова до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік, на підставі статті 75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік та підозрюється у вчиненні особливо тяжкого злочину під час дії іспитового строку, що підтверджує вірогідність вчинення нею іншого кримінального правопорушення.

З огляду на викладене, прокурор та слідчий зазначають, що є достатні дані вважати, що ризики, передбачені п.п. 1, 5 ст. 177 КПК України, об`єктивно наявні, обґрунтовані, що свідчить про неможливість їх запобігання шляхом застосування до підозрюваної інших, більш м`яких запобіжних заходів, ніж тримання під вартою. Також просили застосувати запобіжний захід без можливості внесення застави.

Прокурор та слідчий в судовому засіданні в судовому засіданні підтримали доводи клопотання та просили його задовольнити в повному обсязі.

Підозрювана ОСОБА_6 у судовому засіданні проти клопотання залишила вирішення клопотання на розсуд суду.

Захисник підтримав думку своєї підзахисної.

Заслухавши думку осіб, які беруть участь у справі, ознайомившись з доданими до клопотання матеріалами, слідчий суддя зазначає наступне.

Частиною 2 ст. 29 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути заарештований або триматися під вартою інакше як за вмотивованим рішенням суду і тільки на підставах та порядку, встановлених законом.

ОСОБА_6 підозрюється у вчиненні особливо тяжкого кримінального правопорушення (злочину), за яке законом передбачено покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ятнадцять років або довічним позбавленням волі, з конфіскацією майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частинами шостою та сьомою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 194 КПК України під час розгляду клопотання про застосування запобіжного заходу слідчий суддя, суд зобов`язаний встановити, чи доводять надані сторонами кримінального провадження докази обставини, які свідчать про: 1) наявність обґрунтованої підозри у вчиненні підозрюваним, обвинуваченим кримінального правопорушення; 2) наявність достатніх підстав вважати, що існує хоча б один із ризиків, передбачених статтею 177 цього Кодексу, і на які вказує слідчий, прокурор; 3) недостатність застосування більш м`яких запобіжних заходів для запобігання ризику або ризикам, зазначеним у клопотанні.

При вирішенні питання щодо обґрунтованості підозри належить прийняти до уваги дані, які містяться в наданих суду матеріалах.

Крім того, суд приймає до уваги п. 57 рішення Європейського суду з прав людини у справі «K.F. проти Німеччини», згідно з яким наявність «обґрунтованої підозри» означає, що вже існують факти або інформація, які спроможні переконати об`єктивного спостерігача у тому, що відповідна особа, ймовірно, вчинила правопорушення, а також рішення ЄСПЛ по справі «Мюрей проти Сполученого Королівства» від 28 жовтня 1994 року, в якому зазначено, що факти, які породжують підозру, не обов`язково мають такий саме рівень з`ясовності, який потребується на пізнішому етапі кримінального розслідування, тобто факти, які є причиною виникнення підозри не повинні бути такими ж переконливими, як ті, що є необхідними для обґрунтування обвинувального вироку.

Також належить врахувати правову позицію ЄСПЛ, викладену в рішенні за скаргою «Ферарі-Браво проти Італії», відповідно до якої затримання та тримання особи під вартою, безумовно, можливе не лише у випадку доведеності факту вчинення злочину та його характеру, оскільки така доведеність сама по собі і є метою розгляду провадження, досягнення цілей якого і є тримання під вартою.

Наявність обґрунтованої підозри відносно ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого їй злочину підтверджується дослідженими у судовому засіданні документами, а саме: протоколом огляду місця події від 09.04.2025 (релейної шафи); постановою про визнання та приєднання речового доказу до кримінального провадження від 09.04.2025; протоколом огляду місця події від 09.04.2025 за адресою: АДРЕСА_1 ; постановою про визнання та приєднання речового доказу до кримінального провадження від 10.04.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_9 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_10 ;- протоколом огляду речового доказу від 10.04.2025; протоколом допиту свідка ОСОБА_11 ; протоколом допиту свідка ОСОБА_12 ; протоколом затримання особи в порядку ст. 208 КПК України, та іншими доказами в їх сукупності.

Крім того, у судовому засіданні встановлено, що підозрювана ОСОБА_6 , неодружена , дітей немає, раніше судима 01.04.2025 Дзержинським районним судом м. Харкова до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік (на підставі статті 75 ККУкраїни звільнена від відбування покарання з випробуванням на 1 рік.

Водночас, відповідно до практики Європейського Суду з прав людини, вагомою підставою для вирішення питання про необхідність попереднього ув`язнення особи є ризик перешкоджання встановленню істини у справі та переховування цієї особи від правосуддя. При цьому зазначено, що небезпека перешкоджання встановленню істини у справі та переховування особи від правосуддя може вимірюватися суворістю можливого покарання в сукупності з наявністю даних про матеріальний, соціальний стан особи, її зв`язками з державою, у якій його переслідують та міжнародними контактами.

В розумінні практики Європейського суду з прав людини, тяжкість покарання не є самостійною підставою для утримання особи під вартою, проте таке обвинувачення у сукупності з іншими обставинами збільшує ризик втечі настільки, що його неможливо відвернути, не взявши особу під варту. У справі «Ілійков проти Болгарії» № 33977/96 від 25.07.2001 Європейський суд з прав людини зазначив, що «суворість передбаченого покарання є суттєвим елементом при оцінюванні ризику повторного вчинення злочинів».

Оцінюючи в сукупності всі обставини, передбачені ст. 178 КПК України, у тому числі тяжкість злочину, який інкримінуються підозрюваному, суд вважає, що існують ризики того, що підозрювана ОСОБА_6 може вчинити інші кримінальні правопорушення, а зважаючи на те, що на теперішній час кримінальне провадження знаходиться на стадії досудового розгляду, існують ризики того, що підозрювана може переховуватись від суду.

В зв`язку з викладеним, суд вважає ризики, передбачені п.п. 1, 5 ч. 1 ст. 177 КПК України, доведеними.

Будь-яких даних про зменшення чи відсутність ризиків, визначених ст. 177 КПК України, для застосування до підозрюваної більш м`якого запобіжного заходу, ніж тримання під вартою, в судовому засіданні не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 183 КПК України тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі, якщо прокурор доведе, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів не зможе запобігти ризикам, передбаченим статтею 177 цього Кодексу, крім випадків, передбачених частиною п`ятою статті 176 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 6 ст. 176 КПК України під час дії воєнного стану до осіб, які підозрюються або обвинувачуються у вчиненні злочинів, передбачених статтями 109-114-2, 258-258-6, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України, за наявності ризиків, зазначених у статті 177 цього Кодексу, застосовується запобіжний захід, визначений пунктом 5 частини першої цієї статті.

Пунктом 5 частини першої статті 176 КПК України передбачено застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою.

Згідно з ч. 4 ст. 183 КПК України під час дії воєнного стану слідчий суддя, суд при постановленні ухвали про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, враховуючи підстави та обставини, передбачені статтями 177 та 178 цього Кодексу, має право не визначити розмір застави у кримінальному провадженні щодо злочину, передбаченого статтями 109-114-1, 258-258-5, 260, 261, 437-442 Кримінального кодексу України.

Таким чином, виходячи з вищевикладеного, та враховуючи особу підозрюваної та характер кримінального правопорушення, слідчий суддя вважає доцільним застосувати відносно підозрюваної запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, без визначення розміру застави.

Із врахуванням вищевикладеного, клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою відносно підозрюваного підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись статтями 177, 183, 196, 197, 199, 331 КПК України, слідчий суддя

УХВАЛИВ:

Клопотання старшого слідчого СВ ВП № 2 ХРУП № 1 ГУНП в Харківській області лейтенанта поліції ОСОБА_7 , погоджене з прокурором Слобідської окружної прокуратури м. Харкова ОСОБА_3 , про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою задовольнити.

Застосувати до підозрюваної ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів в Державній установі «Харківський слідчий ізолятор», без визначення розміру застави.

Строк тримання під вартою рахувати з моменту затримання, а саме з 22 год.53 хв. 09.04.2025 року.

Строк дії ухвали до 09.06.2025 року.

Ухвала щодо застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою підлягає негайному виконанню після її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 5 днів з дня її оголошення.

Слідчий суддя- ОСОБА_1