ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа №: 953/150/25 Головуючий 1 інстанції: ОСОБА_1
Провадження №: 11-сс/818/305/25 Головуючий апеляційної інстанції: ОСОБА_2
Категорія: арешт майна
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2025 року колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Харківського апеляційного суду у складі: головуючого судді ОСОБА_2 , суддів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , при секретареві ОСОБА_5 , без участі прокурора, з участю представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , без участі всіх інших учасників по даній справи, а саме власника майна ОСОБА_6 та прокурора, належним чином повідомлених про розгляд справи, за умови, що заяв про відкладення розгляду справи ні від кого не надходило, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові справу за апеляційною скаргою представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 на ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 24.01.2025 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Вказаною ухвалою слідчого судді частково задоволено клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001084 від 19.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України, та серед іншого майна, докладно переліченого в ухвалі слідчого судді, було накладено арешт із забороною відчуження, розпорядження та користування на тимчасово вилучене під час проведення обшуку 14.01.2025 у службовому кабінеті №305 ТСЦ №6341 РСЦ ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях за адресою: м.Харків, вул.Шевченка, 26, майно, а саме:

- грошові кошти у сумі 6000, 00 грн (шість тисяч гривень) купюри номіналом п`ятсот гривень купюри номіналом п`ятсот гривень з серіями та номерами: ВУ 1946572, ВЗ 8230126, ЕЕ 9235833, ВС 3103097, ХЕ 8425099, ВЗ 3594428, ЕБ 8653022, ЗГ 0770913, ВЖ 1978975, ЕР 4420005, ХБ 3978355, ЕТ 2463198;

- мобільний телефон Samsung SM-S918B/DS imei НОМЕР_1 з сім картами з номерами телефонів НОМЕР_2 , НОМЕР_3 ;

- паперовий конверт з надписом олівцем «Зимна 6»;

- паперовий конверт із затертим надписом олівцем «Кислий 6»;

- чотири паперові конверти із затертими надписами зробленими олівцем;

- паперовий конверт з надписом олівцем «Тетерук В в»;

- паперовий конверт з надписом олівцем «Никишов 6».

Зобов`язано прокурора за участю спеціаліста зняти інформацію з мобільного телефону марки Samsung SM-S918B/DS imei НОМЕР_1 з сім картами з номерами телефонів НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , у строк три місяці з дня постановлення ухвали, після чого передати це майно на відповідальне зберігання ОСОБА_6 з можливістю користування.

Майно, на яке накладено арешт, вказано зберігати у встановленому законодавством порядку.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Не погодившись зі вказаним рішенням слідчого судді, представник власника майна ОСОБА_6 адвокат ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу в частині накладення арешту із забороною відчуження, розпорядження та користування на майно, тимчасово вилучене у ОСОБА_6 під час проведення обшуку у службовому кабінеті №305 ТСЦ №6341 РСЦ ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях за адресою: м.Харків, вул.Шевченка, 26, а саме:

- грошові кошти у сумі 6000, 00 грн (шість тисяч гривень) купюри номіналом п`ятсот гривень купюри номіналом п`ятсот гривень з серіями та номерами: ВУ 1946572, ВЗ 8230126, ЕЕ 9235833, ВС 3103097, ХЕ 8425099, ВЗ 3594428, ЕБ 8653022, ЗГ 0770913, ВЖ 1978975, ЕР 4420005, ХБ 3978355, ЕТ 2463198;

- мобільний телефон Samsung SM-S918B/DS imei НОМЕР_1 з сім картами з номерами телефонів НОМЕР_2 , НОМЕР_3 ;

- паперовий конверт з надписом олівцем «Зимна 6»;

- паперовий конверт із затертим надписом олівцем «Кислий 6»;

- чотири паперові конверти із затертими надписами зробленими олівцем;

- паперовий конверт з надписом олівцем «Тетерук В в»;

- паперовий конверт з надписом олівцем «Никишов 6».

Крім того, апелянт просить визнати дії судді ОСОБА_1 в частині відмови доступу до ухвали по справі №953/150/25, провадження 1-кс/953/545/25 від 20.01.2025, протоколу судового засідання та інших матеріалів щодо легалізації проведення обшуку у кабінеті №305 ТСУ №6341 РСЦ ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській, Сумській областях за адресою: м.Харків, вул.Шевченка, будинок 26, такими, що обмежили право на доступ до правосуддя та унеможливили вироблення стратегії захисту інтересів власника тимчасово вилученого майна ОСОБА_6 , подання належних доказів під час розгляду справи №953/150/25, провадження 1-кс/953/558/25 від 22.01.2025 та провадження 1-кс/953/703/25 від 24.01.2025, які незаконно обмежили права ОСОБА_6 .

В обґрунтування своїх апеляційних вимог вказує, що під час ознайомлення з матеріалами даної справи ним було встановлено відсутність документів, що підтверджують звернення прокурора до суду щодо легалізації факту проведення обшуку за вказаною адресою та відповідна ухвала слідчого судді щодо легалізації цієї слідчої дії.

Пояснює, що з Єдиного реєстру судових рішень ним було отримано інформацію про те, що 20.01.2025 розглядалось клопотання прокурора щодо легалізації обшуку за вказаною адресою. Однак 22.01.2025, коли він подав до Київського районного суду м.Харкова заяву про ознайомлення з клопотанням прокурора, протоколом судового засідання, ухвалою слідчого судді з цього питання, то слідчий суддя йому відмовив, тому що розгляд вказаного клопотання проводився у закритому судовому засіданні, а тому доступ до ухвали буде забезпечено через рік після внесення до реєстру.

Вказує, що не погоджується з такою позицією слідчого судді, оскільки це порушує процесуальні та конституційні права власника майна ОСОБА_6 .

Наголошує на тому, що судове рішення після його ухвалення перестає бути «таємним», оскільки воно легалізує слідчі дії і стає частиною процесуальних документів у справі.

Просить врахувати, що органом досудового розслідування було порушено порядок подання клопотання про арешт майна, передбачений ст.171 КПК України, оскільки 15.01.2025, на думку апелянта, з порушенням строків, слідчий звернувся з клопотанням, яке підписав та подав прокурор, який його не погоджував. 22.01.2025 вказане клопотання було повернуто прокурору та встановлено строк для усунення недоліків. Так, адвокат ОСОБА_7 звертає увагу на те, що слідчий суддя неправомірно повернув зазначене клопотання, оскільки питання щодо повернення вирішується до початку розгляду справи, а не призначається його розгляд.

Крім того, під час розгляду клопотання про арешт майна було виявлено недоліки, пов`язані з неналежним оформленням документів, оскільки жоден із них, не був належним чином завірений.

У зв`язку з цим апелянт вважає, що ухвала про арешт майна є незаконною і необґрунтованою.

Разом з апеляційною скаргою представник власника майна заявляє клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження, мотивуючи це тим, що повний текст оскаржуваного рішення було отримано ним лише 05 лютого 2025 року. У зв`язку з цим у нього не було можливості своєчасно підготувати та подати апеляційну скаргу. Посилаючись на ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, адвокат ОСОБА_7 зазначає, що строк на апеляційне оскарження пропущений з поважних причин та просить його поновити.

Позиції учасників апеляційного провадження.

В судове засідання суду апеляційної інстанції з`явився представник власника майна адвокат ОСОБА_7 , який підтримав клопотання про поновлення строку та просив його задовольнити.

Твердження апелянта щодо поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження матеріалами справи не спростовуються, а тому, дотримуючись конституційних гарантій забезпечення кожній особі доступу до правосуддя та права на оскарження судового рішення (п.8 ч.1 ст.129 Конституції України), строк на подачу апеляційної скарги був поновлений як пропущений з поважних причин.

Апелянт не заперечував проти розгляду справи за відсутності ОСОБА_6 та прокурора.

Крім того, представник власника майна підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Мотиви прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Заслухавши суддю доповідача, доводи представника власника майна, дослідивши представлені матеріали кримінального провадження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, СУ ГУНП в Харківській області проводить досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001084 від 19.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України.

За даними досудового розслідування, 14 січня 2025 року у період часу з 16 години 12 хвилин до 20 години 13 хвилин у порядку та відповідно до ч.3 ст.233 КПК України до постановлення ухвали слідчого судді за участю ОСОБА_6 проведений обшук у службовому кабінеті №305 ТСЦ №6341 РСЦ ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях за адресою: м.Харків, вул.Шевченка, 26, під час якого було виявлено та вилучено:

- грошові кошти у сумі 12050, 00 грн (дванадцять тисяч п`ятдесят гривень), десять купюр номіналом тисяча гривень з наступними серіями та номерами: ГС 8524839, ВТ 8282410, ВТ 8282408, ВС 2795709, ГЛ 3064553, АН 5356610, АЛ 8272111, ВС 2795710, ВС 2795711, ВС 2795712, три купюри номіналом п`ятсот гривень: ЕГ 0927323, АИ 7664902, ББ 6101570, одна купюра номіналом двісті гривень: ВЖ 9039274, три купюри номіналом сто гривень: ЄБ 2294655, ЗГ 1064810, ЗА 5139284, одна купюра номіналом п`ятдесят гривень: АА 1554298;

- грошові кошти у сумі 6000, 00 грн (шість тисяч гривень) купюри номіналом п`ятсот гривень купюри номіналом п`ятсот гривень з серіями та номерами: ВУ 1946572, ВЗ 8230126, ЕЕ 9235833, ВС 3103097, ХЕ 8425099, ВЗ 3594428, ЕБ 8653022, ЗГ 0770913, ВЖ 1978975, ЕР 4420005, ХБ 3978355, ЕТ 2463198;

- грошові кошти у сумі 37100,00 грн (тридцять сім тисяч сто гривень) двадцять чотири купюри номіналом тисяча гривень з наступними серіями та номерами: ВС 1564890, ГМ 3686462, ВС 0502019, ВТ 1221162, ЄР 1433426, ЄР 1433426, ЄР 1433439, ЄР 1433442, ЄР 1433443, ВУ 5855482, ВУ 5855481, ВУ 5855480, ВУ 5855479, ВЗ 5855478, ВУ 5855477, ГК 6726020, ГК 6726022, ГК 6726023, ГК 6726024, ГТ 2396442, ЕГ 6125281, АК 2153058, ГЛ 7270004, АН 2312588, БН 3235787, купюри номіналом п`ятсот гривень у кількості дев`ятнадцять штук з серіями та номерами: ЄТ 2706747, ЄТ 2706572, ГМ 6391265, АБ 9761454, АЄ 8406802, ЄК 9204534, ЄТ 5071168, ХИ 9692612, ЦА 0562852, ЕП 7862414, ЕП 7862413, ЕП 7862412, ЕП 7862411, АА 2428833, ХВ 4648913, ЗГ 3626924, ЄЛ 5707070, ЄУ 7888081, ЄУ 7888080, купюри номіналом двісті гривень у кількості вісімнадцять штук з наступними серіями та номерами: ЗВ 0293127, ЄЄ 0945490, ГГ 6658854, ВЄ 1730835, ДА 2038265, ЗБ 4713321, ЕЄ 7975791, ЄВ 3514901, ЄА 1645491, ЄА 419738, СЖ 4278804, ЗБ 6108076, ТБ 1674499, КИ 2273533, КЛ 3370363, ГЕ 6790486, ЕЖ 2850164, ЕИ 0331665;

- телефон Samsung Galaxy A 05 SM-A055F/DC imei1 НОМЕР_4 imei2 НОМЕР_5 , з сім картою з номером телефону НОМЕР_6 ;

- телефон Samsung SM-S918B/DS imei НОМЕР_1 з сім картами з номерами телефонів НОМЕР_2 , НОМЕР_3 ;

- телефон Xiaomi Redmi NOTE 12 imei НОМЕР_7 imei2 НОМЕР_8 з сім картами з номерами телефонів НОМЕР_9 , НОМЕР_10 ;

- телефон Iphone 14 pro imei1 НОМЕР_11 imei2 НОМЕР_12 з сім картою з номером телефону НОМЕР_13 ;

- паперовий конверт з надписом олівцем «Зимна 6»;

- паперовий конверт із затертим надписом олівцем «Кислий 6»;

- чотири паперові конверти із затертими написами зробленими олівцем;

- паперовий конверт з надписом олівцем «Тетерук В в»;

- паперовий конверт з надписом олівцем «Никишов 6».

Постановою слідчого СУ ГУНП в Харківській області ОСОБА_9 від 15 січня 2025 року вищевказані речі, предмети та документи приєднані у якості речових доказів до кримінального провадження №0001084 від 19.09.2024.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.171 КПК України з клопотанням про арешт майна до слідчого судді, суду має право звернутися прокурор, слідчий за погодженням з прокурором.

У зв`язку з вищевикладеним, 15.01.2025 слідчим було підготовлено клопотання про арешт майна, яке 20.01.2025 надійшло на адресу Київського районного суду м.Харкова для подальшого розгляду.

Проте ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 22 січня 2025 року на підставі ч.3 ст.172 КПК України вказане клопотання правомірно повернуто прокурору з наданням йому строку в 72 години для приведення клопотання відповідно до вимог ст.171 КПК України. Зазначена ухвала була отримана прокурором 22 січня 2025 року.

22.01.2025 після усунення недоліків прокурором повторно спрямовано клопотання про арешт майна, прошите та пронумероване на 82 арк., яке було отримане та зареєстроване Київським районним судом м.Харкова 23.01.2025 за №3671 (а.с.1-82).

З урахуванням викладеного, слідчий суддя прийшов до висновку, що прокурор звернувся з клопотанням про арешт майна, поданим до канцелярії Київського районного суду м.Харкова 23 січня 2024 року на виконання ухвали Київського районного суду м.Харкова від 22 січня 2025 року, з дотриманням встановленого законом строку. Так, зазначене клопотання було прийняте слідчим суддею до розгляду як таке, що відповідає вимогам чинного законодавства. З цим погоджується і апеляційний суд та не вбачає порушення прокурором порядку подання клопотання про арешт майна після усунення недоліків.

Так, 23 січня 2025 року до Київського районного суду м.Харкова надійшло клопотання прокурора Харківської обласної прокуратури ОСОБА_8 про арешт майна у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001084 від 19.09.2024 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України, тимчасово вилученого під час проведення обшуків, зокрема у службовому кабінеті №305 ТСЦ №6341 РСЦ ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях за адресою: м.Харків, вул.Шевченка, 26.

Прокурор у поданому клопотанні зазначає, що у даному випадку арешт майна накладається з метою збереження речових доказів, як це передбачено п.1 ч.2 ст.170 КПК України. Прокурор вказує, що під час проведення вказаних обшуків було відшукано та тимчасово вилучено майно, яке відповідає критеріям ч.1 ст.98 КПК України та зберегло на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, а також є об`єктом кримінально протиправних дій, може бути використано як доказ факту та обставин, що встановлюються під час кримінального провадження.

Прокурор ОСОБА_10 у судовому засіданні клопотання підтримав та просив задовольнити, при цьому зазначив, що не наполягає у накладенні арешту на грошові кошти, вилучені у службовому кабінеті №305 ТСЦ № 6341 РСЦ ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській та Сумській областях за адресою: м.Харків, вул.Шевченка, 26, окрім грошових коштів, здобутих у результаті вчинення кримінального правопорушення.

Задовольняючи клопотання прокурора слідчий суддя дійшов висновку, що прокурор довів наявність достатніх підстав вважати, що тимчасово вилучене майно, зокрема: грошові кошти у сумі 6000, 00 грн (шість тисяч гривень) купюри номіналом п`ятсот гривень купюри номіналом п`ятсот гривень з серіями та номерами: ВУ 1946572, ВЗ 8230126, ЕЕ 9235833, ВС 3103097, ХЕ 8425099, ВЗ 3594428, ЕБ 8653022, ЗГ 0770913, ВЖ 1978975, ЕР 4420005, ХБ 3978355, ЕТ 2463198; мобільний телефон Samsung SM-S918B/DS imei НОМЕР_1 з сім картами з номерами телефонів НОМЕР_2 , НОМЕР_3 ; паперовий конверт з надписом олівцем «Зимна 6»; паперовий конверт із затертим надписом олівцем «Кислий 6»; чотири паперові конверти із затертими надписами зробленими олівцем; паперовий конверт з надписом олівцем «Тетерук В в»; паперовий конверт з надписом олівцем «Никишов 6», зберегли на собі сліди вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.369-2 КК України, тобто відповідають критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України. Отже, відповідно до ст.91 КПК України вказане майно, на яке прокурор просить накласти арешт, має важливе доказове значення в рамках цього кримінального провадження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком слідчого судді, з огляду на наступне.

Так, відповідно до абз.1 ч.1 ст.170 КПК України арештом майна є тимчасове, до скасування у встановленому цим Кодексом порядку, позбавлення за ухвалою слідчого судді або суду права на відчуження, розпорядження та/або користування майном, щодо якого існує сукупність підстав чи розумних підозр вважати, що воно є доказом кримінального правопорушення, підлягає спеціальній конфіскації у підозрюваного, обвинуваченого, засудженого, третіх осіб, конфіскації у юридичної особи, для забезпечення цивільного позову, стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди, можливої конфіскації майна.

Згідно з ч.2 ст.170 КПК України арешт майна допускається з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально-правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди.

Частиною 3 статті 170 КПК України регламентовано, що у випадку, передбаченому п.1 ч.2 цієї статті, арешт накладається на майно будь-якої фізичної або юридичної особи за наявності достатніх підстав вважати, що воно відповідає критеріям, зазначеним у статті 98 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч.1 ст.98 КПК України речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Згідно з абз.2 ч.1 ст.170 КПК України завданням арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження.

Абзацом 2 частини 10 статті 170 КПК України встановлено, що не може бути арештовано майно, якщо воно перебуває у власності добросовісного набувача, крім арешту майна з метою забезпечення збереження речових доказів.

З матеріалів кримінального провадження вбачається, що у слідчого судді були достатні підстави вважати, що вищевказане майно може відповідати критеріям, зазначеним у ст.98 КПК України.

Статтею 1 Протоколу №1 (1952 р.) до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод регламентовано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Колегія суддів вважає, що у даному кримінальному провадженні потреби досудового розслідування виправдовують таке втручання у права та інтереси власника ОСОБА_6 для можливого використання вилученого майна як доказів у кримінальному провадженні №0001084 від 19.09.2024.

Підстав сумніватися в співрозмірності обмеження права власності завданням кримінального провадження колегія суддів не вбачає.

Доказів негативних наслідків від застосування такого заходу забезпечення кримінального провадження як арешт майна, особою, яка є власником майна чи її представником не надано та колегією суддів не встановлено.

Метою накладення арешту у поданому клопотанні орган досудового розслідування зазначив забезпечення збереження речових доказів як це передбачено п.1 ч.2 ст.170 КПК України.

Як регламентовано статтею 100 КПК України на речові докази може бути накладено арешт в порядку ст.ст.170-174 КПК України та згідно з ч.2, 3 ст.170 КПК України слідчий суддя накладає арешт на майно, якщо є достатні підстави вважати, що воно відповідає критеріям, визначеним ч.1 ст.98 КПК України.

Отже, з огляду на положення ч.2, 3 ст.170 КПК України майно, яке відповідає критеріям, визначеним у ст.98 КПК України, повинно вилучатися та арештовуватися незалежно від того, хто є його власником, у кого і де воно знаходиться, незалежно від того чи належить воно підозрюваному чи іншій зацікавленій особі, оскільки в протилежному випадку не будуть досягнуті цілі застосування цього заходу - запобігання можливості протиправного впливу (відчуження, знищення, приховання) на певне майно, що, як наслідок, перешкодить встановленню істини у кримінальному провадженні.

Крім того, арешт майна з підстав, передбачених ч.2,3 ст.170 КПК України, по суті являє собою форму забезпечення доказів і є самостійною правовою підставою для арешту майна поряд з забезпеченням цивільного позову та конфіскацією майна та, на відміну від двох останніх правових підстав, не вимагає оголошення підозри у кримінальному провадженні і не пов`язує особу підозрюваного з можливістю арешту такого майна.

При цьому колегія суддів наголошує, що вказаний захід є тимчасовим, а тому у подальшому його власник чи володілець має право звернутися із клопотанням про скасування даного арешту і вилучене майно йому буде повернуто згідно з положеннями ст.174 КПК України.

В той же час колегія суддів констатує, що під час проведення обшуку будь-яких зауважень щодо його процедури від ОСОБА_6 не надходило.

Таким чином, представником власника майна в апеляційній скарзі не наведено жодних доводів, які б слугували підставою для скасування ухвали слідчого судді та не представлено доказів, які б беззаперечно свідчили про те, що тимчасово вилучене майно не має ніякого відношення до здійснення незаконної діяльності.

Крім того, ухвалою Київського районного суду м.Харкова від 24.01.2025 року було зобов`язано прокурора за участю спеціаліста зняти інформацію з мобільного телефону марки Samsung SM-S918B/DS imei НОМЕР_1 з сім картами з номерами телефонів НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , у строк три місяці з дня постановлення ухвали, після чого передати це майно на відповідальне зберігання ОСОБА_6 з можливістю користування.

Враховуючи це, мобільний телефон марки Samsung SM-S918B/DS imei НОМЕР_1 з сім картами з номерами телефонів НОМЕР_2 , НОМЕР_3 , буде передано власнику на відповідальне зберігання після проведення прокурором за участю спеціаліста необхідних досліджень.

Доводи апелянта щодо обмеження в ознайомленні з матеріалами справи не знайшли свого підтвердження. Як вбачається з матеріалів справи, які перебувають в розпорядженні апеляційного суду, а саме з журналу судового засідання від 24.01.2025, адвокат ОСОБА_7 заявив, що з матеріалами справи ознайомився (а.с.107-108).

Разом з цим в своїй апеляційній скарзі власник майна просить визнати дії судді ОСОБА_1 в частині відмови доступу до матеріалів щодо легалізації проведення обшуку у кабінеті №305 ТСУ №6341 РСЦ ГСЦ МВС в Харківській, Полтавській, Сумській областях за адресою: м.Харків, вул.Шевченка, будинок 26, такими, що обмежили право на доступ до правосуддя та унеможливили вироблення стратегії захисту інтересів власника тимчасово вилученого майна ОСОБА_6 та подання належних доказів під час розгляду вказаної справи.

Проте колегія суддів констатує, що надання оцінки діям слідчого судді не входить до компетенції апеляційного суду.

Колегія суддів констатує, що всі інші доводи апеляційної скарги також не знайшли свого підтвердження та не спростовують висновків слідчого судді щодо необхідності накладення арешту на зазначене апелянтом майно, а ґрунтуються лише на суб`єктивних оціночних судженнях з ігноруванням об`єктивних відомостей.

Важливо наголосити, що низка рішень ЄСПЛ дійсно містить, розвиває та удосконалює підхід до обґрунтованості (вмотивованості) судових рішень.

До того ж у пункті 34 рішення у справі «Шкіря проти України» (заява № 30850/11) ЄСПЛ повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує національні суди обґрунтовувати свої рішення. Це зобов`язання не можна розуміти як таке, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, а питання дотримання цього зобов`язання має вирішуватися виключно з огляду на обставини справи (див., наприклад, рішення у справах «Гарсія Руіз проти Іспанії» [ВП] (Garcia Ruiz v. Spain) [GC], заява №30544/96, пункт 26, ЄСПЛ 1999-I, «Проніна проти України» (Pronina v. Ukraine), заява №63566/00, пункт 25, від 18 липня 2006 року, «Бендерський проти України» (Benderskiy v. Ukraine), заява №22750/02, пункти 42-47, від 15 листопада 2007 року, та «Богатова проти України» (Bogatova v. Ukraine), заява №5231/04, пункти 18 і 19, від 07 жовтня 2010 року).

Враховуючи викладене колегія суддів дійшла висновку, що слідчий суддя, задовольняючи клопотання прокурора про арешт майна, діяв у спосіб і у межах діючого законодавства, застосував арешт на засадах розумності та співмірності, а тому доводи апеляційної скарги представника власника майна стосовно незаконності та необґрунтованості ухвали слідчого судді є безпідставними і не можуть бути підставою для її скасування.

Керуючись ч.6 ст.9, ст.7, ст.ст. 170-175, ст.ст. 392, 393, 404, 405, ч.1 ст.407, 418, 419, 423, 424-426 КПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Клопотання представника власника майна про поновлення йому процесуального строку на апеляційне оскарження ухвали слідчого судді, задовольнити, поновивши вказаний строк як пропущений з поважних причин.

Ухвалу Київського районного суду м.Харкова від 24.01.2025 року про арешт майна у кримінальному провадженні №0001084 від 19.09.2024 за ч.2 ст.369-2 КК України, перелік якого докладно зазначено в ухвалі слідчого судді, залишити без змін.

Апеляційну скаргу представника власника майна ОСОБА_6 адвоката ОСОБА_7 , залишити без задоволення.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Оскарження даної ухвали, у відповідності до ч.2 ст. 424 КПК України, в касаційному порядку не передбачено, оскільки така ухвала не перешкоджає подальшому кримінальному провадженню.

Судді

____________ _____________ ________________

ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4